АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/3347/15 Головуючий 1-ї інстанції - Задорожний М.І.
Справа № 2-638/6011/14 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2015 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі Товариство) звернулось до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 14 червня 2006 року між Акціонерним Комерційним Бвнком «Райфайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі Банк) та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ML 700/505/2006, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 60 000 доларів США із зобов'язанням повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі до 14 червня 2021 року, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах визначених цим договором та сплатою процентів щомісячно у розмірі та строки, визначених у Графіку Платежів.

Станом на 24 березня 2014 року заборгованість ОСОБА_3 по тілу кредиту складає 55 876,47 доларів США, що за офіційним курсом НБУ є 569 381,22 грн., загальна заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за кредитним договором складає 12 206,88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ є 124 388,10 грн., а також нарахована пеня в розмірі 2 536 940,18 грн. Загальна сума за кредитним договором складає 3 230 709, 50 грн.

17 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є Банк та ОСОБА_3 було укладено ще один договір кредиту, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 24 000 доларів США.

В порушення умов кредитного договору, станом на 24 березня 2014 року заборгованість ОСОБА_3 по тілу кредиту складає 18 800 доларів США, за офіційним курсом НБУ 191 572 грн., по нарахованим та не сплаченим відсоткам 4 772,59 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 48 632,69 грн., пені в розмірі 880 373,15 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 1 120 577,84 грн.

У листопаді 2010 року між Банком та Товариством було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким Банк відступив, а Товариство прийняло на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором.

На виконання зобов'язань за кредитним договором № ML 700/505/2006 від 14 червня 2006 року в цей же день між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Банк та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № SML700/505/2006, згідно з яким Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання обов'язків ОСОБА_3

В свою чергу, ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що позивачем за первісним позовом не надано доказів звернення Банку до поручителя з вимогою погашення заборгованості в межах визначеного законодавством строку, тому строк пред'явлення до нього вимоги, як поручителя, було пропущено.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML 700/505/2006 - 3 230 709,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CNL 700/439/2006 - 1 120 577,84 грн.

З ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку стягнуто судовий збір в розмірі 3 654 грн.

В зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви та ухвалити нове рішення, яким визнати договір поруки припиненим.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права. Зокрема вказує, що дія договору поруки припинилася в січні 2010 року у зв'язку із перебігом шестимісячного терміну, встановленого ст. 559 ЦК України, що є підставою для припинення договору поруки.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи, що між Акціонерним Комерційним Банком «Райфайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі Банк) та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ML 700/505/2006, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 60 000 доларів США із зобов'язанням повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі до 14 червня 2021 року, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах визначених цим договором та сплатою процентів щомісячно у розмірі та строки, визначених у Графіку Платежів (а.с.5-10).

На виконання зобов'язань за кредитним договором № ML 700/505/2006 від 14 червня 2006 року в цей же день між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Банк та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № SML700/505/2006, згідно з яким Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання обов'язків ОСОБА_3 (а.с.11-12).

У листопаді 2010 року між Банком та Товариством було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким Банк відступив, а Товариство прийняло на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором.

За умовами, визначеними п. 1.1, 1.2, 2.1 договору поруки, поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором № ML 700/505/2006 від 14 червня 2006 року на суму 60 000 доларів США, сплату процентів зі строком повного виконання зобов'язання про погашення кредиту 14 червня 2021 року. Договір діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі ( а.с. 16)

Згідно до ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники , якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України та роз'яснень, що містяться в п. п. 22, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі .

Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності наявності обставин, що могли стати підставою для задоволення зустрічного позову та визнання договору поруки припиненим.

Доводами апеляційної скарги не спростовується висновок суду першої інстанції , що строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не змінювався, визначений договором поруки термін виконання основного зобов'язання 14 червня 2021 року не настав, позов про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором до боржника та поручителя пред'явлено у квітні 2014 року до настання строку виконання позичальником зобов'язання у повному обсязі.

Доводи відповідача за основним позовом ОСОБА_1 про те, що строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором настав у липні 2009 року після встановлення ОСОБА_3 строку погашення заборгованості у досудовій вимозі від 29.12.2008 року, судом першої інстанції перевірялися і не визнанні такими, що ґрунтуються на умовах кредитного договору та договору поруки, якими не передбачено зміну терміну виконання основного зобов'язання у повному обсязі та припинення дії договору поруки через невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань.

Доводи апелянта з посиланням на ст..1082 ЦК України про те, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредитору, оскільки Банк не надіслав письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги є безпідставними. Оформлюючи відступлення права вимоги (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку боржника та поручителя є повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

Згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд в апеляційному порядку перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

При вирішенні спору та ухваленні рішення суд першої інстанції виходив відповідно до ст.ст. 10,11,60, 212,213 ЦПК України із повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів не встановлено таких порушень норм процесуального та матеріального права, які могли стати підставою відповідно до вимог ст.309 ЦПК України для перегляду рішення суду першої інстанції та ухваленні нового в частині вирішення зустрічного позову про визнання договору поруки припиненим..

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в цій частині.

Разом з тим,ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з відповідачів судових витрат, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ст. 88 ЦПК України не передбачено солідарне стягнення з відповідачів судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у сумі по 1 827 грн. з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді