Дата документу 21.08.2015 Справа № 554/3664/15-ц
Справа №554/3664/54-ц
Провадження №2/554/1840/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2015 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави, в складі суду:

головуючої судді Блажко І.О.

при секретарі - Гребенюк С.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особи приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання договору дарування недійсним. В якому прохав: визнати недійсним договір дарування квартири №92, розташованої в будинку №13 по вулиці Грушевського Михайла у м.Полтаві, укладений 26 січня 2010 року між ОСОБА_1 з його братом ОСОБА_3, посвідчений у ОСОБА_5 ПН Полтавського міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі №408; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його ОСОБА_1 користь судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що квартира № 92, розташована в будинку №13. У АДРЕСА_1, проживає його брат ОСОБА_3 В кінці січня 2010 року брат, який є значно молодшим від нього запропонував йому ОСОБА_1 свої послуги по забезпеченню його доглядом, харчуванням, підриманням його квартири в належному стані із сплатою за нього всіх комунальних послуг. Замість цього ОСОБА_3 попросив відписати належну квартиру № 92, розташовану в будинку № 13 по вул.Грушевського в місті Полтава. Він - ОСОБА_1, погодився і 26 січня 2010 року, уклав договір довічного утримання з братом ОСОБА_3 у ОСОБА_5 ПН Полтавського міського нотаріального округу договір, тексту якого не читав, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обовязки, про які вони домовилися із ОСОБА_3 Оскаржуваний договір був забраний ОСОБА_3 зразу ж після його підписання, тому його дійсний зміст повністю йому ОСОБА_1 не був відомий. З часу укладення договору ОСОБА_3 до січня 2015 року сумлінно виконував взяті перед ним ОСОБА_1 зобовязання, але з лютого ОСОБА_3 припинив забезпечувати його ОСОБА_1 харчуванням і доглядом, сплатою за нього комунальних платежів, пославшись на те, що у нього погіршився майновий стан та не може забезпечувати всім необхідним в подальшому. Після цього, він - ОСОБА_1 знову залишився проживати один і вимушений був звернутися за допомогою до своєї знайомої ОСОБА_6, яка погодилася доглядати за ним при умові, якщо він ОСОБА_1 укладе з нею договір довічного утримання. Він ОСОБА_1 почав збирати документи, необхідні для укладення з ОСОБА_6, договору довічного утримання. Під час звернення до ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» м.Полтава стосовно надання йому витягу реєстрації прав власності на нерухоме майно, було видано довідку звідки він дізнався, що за ним право власності на квартиру №92 в житловому будинку по вул.Грушевського Михайла у реєстрових книгах не значиться, а також те, що фактично між ним і відповідачем був укладений договір дарування, чого він не бажав і не мав такого наміру на укладання саме договору дарування. Вважає, що договір дарування, укладений з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання є удаваним, тому він і звертається до суду з даним позовом.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, прохали його задовольнити в повністю.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, прохали відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа ПН Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судовому засіданні при винесенні рішення поклалася на розсуд суду. Пояснила, що сторони звернулись до неї для посвідчення договору дарування квартири №92, розташованої в будинку №13 по вулиці Грушевського Михайла у м.Полтаві. Вона перевіряла дієздатність, правоздатність та волевиявлення сторін, яке на день посвідчення правочину було вільним і відповідало волі обох учасників правочину. Сторони особисто читали проект договору дарування, потім нотаріусом вголос було зачитано текст договору після того, як всі необхідні питання були з»ясовані договір був посвідчений, а отже дії нотаріуса при посвідченні договору дарування відповідали чинному законодавству України.

Суд, заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що квартира №92 за адресою що знаходиться в м.Полтаві по вулиці Грушевського Михайла №13 належить на праві приватної власності ОСОБА_3, що підтверджується копією : витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25153420 від 27 січня 2010 року ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор»; договору дарування від 26 січня 2010 року посвідчений ОСОБА_5, ПН Полтавського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №408 (а.с.7, 8).

За адресою АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_1, що підтверджується копією : довідки №133 КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради 21 липня 2014 року; паспорта на ім»я ОСОБА_1 (а.с.5, 15).

Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно ч.1 ст.722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Таким чином, договори дарування належать до доплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру.

26 січня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір дарування квартири №92, розташованої в будинку №13 по вулиці Грушевського Михайла у м.Полтаві, посвідчений ОСОБА_5, ПН Полтавського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №408 (а.с.7).

Як слідує із договору, 26 січня 2010 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає АДРЕСА_3 надалі дарувальник та ОСОБА_3, 18травня ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що мешкає АДРЕСА_4 надалі обдаровуваний, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам»яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з приписаним Цивільного законодавства, що регулюють укладений нами договір (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину), керуючись Главою 55, а також ст.ст.202-204, 626, 627 ЦК України, уклали цей договір про таке : ОСОБА_1 передав безоплатно у власність, ОСОБА_3 прийняв у власність, як дарунок, квартиру 92, що знаходиться в м.Полтаві по вулиці Грушевського Михайла №13 в будинку літер А-5, яка складається в цілому з: коридору 1 пл.6,8 кв.м, вбиральні 2 пл.0,9 кв.м, ванни 3 пл.1,9 кв.м, кухні 4 пл.6,2 кв.м, кімнати 5 пл.12,8 кв.м, кладової 6 пл.1,4 кв.м, кімнати 7 пл.16,9 кв.м, балкону пл.0,7 кв.м. Загальною площею квартири 47,6 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м. Стара назва: АДРЕСА_5. Ця квартира №92 належить дарувальнику ОСОБА_1 : ? частка на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло від 22 квітня 1994 року, виданого відділом приватизації УЖКГ виконкому Полтавської міської ради 19 вересня 1997 року, ? частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертої Полтавською державною нотаріальною конторою 22 листопада 2004 року за реєстром №2-1162, зареєстрованих в КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор». Дарунок цей сторони оцінюють в 17586,00 гривень. Загальна вартість квартира №92 становить 17586,00 гривень, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №25107397 від 22 січня 2010 року, виданого ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор». Дарувальник свідчить, що згадана квартира №92 прихованих недоліків не має, до цього часу нікому не продана, не подарована, не заставлена, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передана, в спорі, під забороною, в податковій заставі не перебуває, відсутність заборони відчуження нерухомого майна, яке є предметом цього договору, підтверджується витягами, наданими 26 січня 2010 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру іпотек, внаслідок дарування квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, права користування квартирою малолітні та неповнолітні діти не мають, як юридична адреса вона не використовується, укладення цього договору не пов'язане із обдаровуваним будь-яких дій майнового чи немайнового характеру на користь Дарувальника зараз або в майбутньому. Треті особи не мають права на цю квартиру. Дарувальник повідомляє Обдарованого про те, що відчужувана квартира не є спільною сумісною власністю, оскільки одержана ним в результаті використання права на безоплату приватизацію державного житлового фонду та по спадщині. Цей факт доведено до відома Обдарованого. Ми, сторони, підтверджуємо, що не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, а також цей правочин відповідає нашим дійсним намірам і не носить характер фіктивного та удаваного, а також не є зловмисним. Право власності Обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдаровуваний свідчить, що він дарунок приймає. Сторони домовились, що під передачею квартири за цим Договором слід вважати символічну передачу речі. Прийняттям дарунку Обдаровуваним вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення, а також технічного паспорту та ключів від квартири. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо Обдаровуваний умисно вчинить злочин проти життя, здоров'я, власності Дарувальника. У разі розірвання договору дарування Обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок в натурі. У відповідності зі ст. 182 ЦК України право власності на зазначену квартиру підлягає державній реєстрації. Всі витрати за складання та оформлення цього договору платить Дарувальник. Цей договір складено в двох примірниках, з яких один залишається на зберіганні в справах приватного нотаріуса, а другий примірник видається Обдаровуваному. Текст даного договору нами, сторонами, особисто та нотаріусом вголос прочитаний, зміст значення та наслідки цього правочину нам розяснені і відповідають нашим інтересам. (а.с.7).

Таким чином, нотаріусом роз'яснювалася суть оскаржуваного договору, надавався для огляду договір та запитувалося в сторін їх волевиявлення.

Як встановлено у судовому засіданні, нотаріусом вголос було зачитано текст договору після того, як всі необхідні питання були з»ясовані та договір підписаний.

Відповідно ч.2 ст.235 ЦК України, якщо правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобовязана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Як зазначено в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину.

Відповідно до розяснень, викладених у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно ст.ст.229 - 233 ЦК України правочин. вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, і оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.44 ЗУ «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року з наступними змінами, під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

Згідно довідки №248 від 21 січня 2010 року за підписом головного лікаря ОСОБА_7 Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на власне прохання був оглянутий лікарем-психіатром згідно закону України «Про психіатричну допомогу». При огляді ознак психічного розладу не виявлено. На диспансерному обліку не перебуває (а.с.52).

Як встановлено у судовому засіданні, на виконання вказаної норми закону, під час посвідчення оспорюваного договору дарування укладеного між сторонами, приватним нотаріусом чітко зазначено про встановлення дієздатності сторін та про те, що сторони даного договору дарування перебувають при здоровому глузді та ясній пам'яті, розуміють значення своїх дій та діють добровільно, а також у п.7 договору зазначено, що сторони підтверджують, що не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, а також цей правочин відповідає їхнім намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного, а також не є зловмисним.

Таким чином, волевиявлення ОСОБА_1. на складання договору дарування від 26 січня 2010 року було вільним в відповідало його волі, а процедура підписання цього заповіту та вимоги щодо його оформлення були дотримані.

До пояснень свідків суд віднісся критично.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки волевиявлення ОСОБА_1 на складання договору дарування від 26 січня 2010 року було вільним і відповідало його волі, а процедура підписання цього заповіту та вимоги щодо його оформлення були дотримані. Доказів на спростування цього позивач суду не надав.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Складання повного тексту рішення відкладено на 5 (п»ять) робочих днів 28 серпня 2015 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана.

Суддя І.О.Блажко