АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9826/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Фаркош Ю.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі Абдуллаєвій Е.Б.

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року у справі

за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення коштів

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року позивач звертаючись до суду із зазначеними вище вимогами вказував на те, що 13.08.2014 між ним та ПАТ "Імексбанк" було укладено договір про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 в національній валюті. Відповідно до умов даного договору він передав, а відповідач прийняв на депозитний (вкладний) рахунок грошові кошти у сумі 76 500.00 гривень. Разом з тим по закінченню строку депозиту відповідач не виконав умови договору не видав одноразово усі кошти вкладу, незважаючи на неодноразові усні та письмові заяви позивача. Таким чином, позивач згідно уточнених вимог просив стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 53 000 гривень, 25% річних від простроченої суми в розмірі 4973,29 гривень, 3% річних в розмірі 596,79 гривень, 7391,29 гривень - індексу інфляції, а також 5000.00 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 червеня 2015 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, де ставив питання щодо його скасування та постановлення нового рішення про стягнення з відповідача або його правонаступника 10595, 21 гривни. Зазначаючи при цьому, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та зробив висновки, що не відповідають обставинам справи.

Апелянт у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що 13.08.2014 між ОСОБА_4 та ПАТ "Імексбанк" було укладено договір № 811-14/22 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 в національній валюті.

За умовами договору, а саме п. 1.1 позивач передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 76500.00 гривень, що підтверджується квитанцією № 28775 від 13.08.2014.

14.11.2014 року по закінченню договору банківського вкладу, банк перерахував грошові кошти в розмірі 76500,00 гривень на поточний рахунок позивача, відкритий у філії АТ "Імексбанк" у м. Києві № НОМЕР_1, з якого позивач отримував частково грошові кошти готівкою, що підтверджується випискою операцій по вказаному рахунку .

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 № 50 ПАТ "Імексбанк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно до рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.01.2015 № 16 з 27.01.2015року по 26.04.2015 рік в ПАТ "Імексбанк" запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Імексбанк" Северина Ю.П.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог позивача в частині стягнення коштів, суд першої інстанції виходив з того, що процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» який є спеціальним законом у даних правовідносинах. А відтак позивача має право звернутися з відповідною заявою до Фонду в межах гарантованої суми Фондом та до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, що виходить за межі суми гарантованої Фондом.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення спричиненої моральної шкоди, суд першої інстанції вказував на те, що позивач в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач заподіяв шкоду та не довів наявність такої шкоди, як і наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями відповідача, а також вину останнього.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт вказував на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що банк ще до введення тимчасової адміністрації вчинив дії щодо порушення його прав, а саме не повернув вклад після закінчення строку договору з урахуванням відсотків згідно умов депозитного договору. А відтак суд помилково застосував до існуючих правовідносин норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією ( відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Таким чином, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та / або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб « є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Враховуючи те, що позивачем не було залучено до участі у справі в порядку дотримання вимог ст. 33 ЦПК України Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Імексбанк", апеляційний суд в силу норм діючого законодавства також позбавлений процесуального права щодо залучення до участі в справі інших осіб під час апеляційного перегляду справи.

Так як у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують і підстав для скасування рішення суду нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: