АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляц.провадж. № 22-ц/796/6271/2015 Доповідач - Слободянюк С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Корчевного Г.В., Українець Л.Д.,

при секретарі - Трофименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, Головне управління Служби безпеки України про вселення, виселення, визначення порядку користування квартирою, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд з наведеним позовом і просила суд вселити її та дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1; виселити з квартири ОСОБА_7; визначити порядок користування квартирою, виділивши їй з дітьми кімнату жилою площею 24,4 кв.м., відповідача - 20,1 кв.м.; зобов*язати відповідача не чинити перешкоди; надати ключі від квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 02 березня 2015 року у позові відмовлено.

На рішення суду представником позивачки - ОСОБА_2 (довіреність а.с.32) подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, ухваленні нового рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 та її представник підтримали апеляційну скаргу, представник ОСОБА_6 - скаргу не визнала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 серпня 1999 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено шлюб (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4, батьками якої записані - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.8).

16 травня 2006 року Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією на ім*я ОСОБА_6 на сім'ю з трьох осіб - ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, було видано ордер №000208 на право заняття службового жилого приміщення з двох кімнат жилою площею 45,17 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5, батьками якого записані - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.9).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2013 року, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.10).

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 122 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 118 ЖК УРСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЖК УРСР, до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

За матеріалами справи та з дослідженого в судовому засіданні при розгляді справи в апеляційному порядку паспорту громадянина України ОСОБА_3 вбачається, що остання зареєстрована за місцем спірної квартири АДРЕСА_1.

Спірне житлове приміщення відповідно до ордеру було надано на сім`ю відповідача ОСОБА_6, членами якої на час видачі ордеру була позивачка і донька - ОСОБА_4. Син ОСОБА_5 народився у 2007 році після отримання службового житла.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачка з дітьми має право проживати у спірній квартирі і підлягає вселенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно перешкоджання відповідачем у проживанні позиваки з дітьми у спірному жилому приміщенні, слід зазначити, що судом першої інстанції не було встановлено таких обставин, а тому такі доводи не ґрунтуються на матеріалах справи.

Матеріали справи містять висновок дільничного інспектора Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с.11), згідно якого ОСОБА_3 звернулась із заявою, в якій зазначається про заміну ОСОБА_6 замка до вхідних дверей спірної квартири.

Судом першої інстанції надано відповідну оцінку висновку із зазначенням того, що наданий суду висновок не підтверджує факт чинення відповідачем ОСОБА_6 будь-яких перешкод позивачу та неповнолітнім дітям у користуванні спірною квартирою.

Суду не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували неможливість проживання позивача з неповнолітніми дітьми в спірній квартирі, неможливості їх заселення до помешкання, чинення перешкод у користуванні квартирою відповідачем ОСОБА_6 Також, стороною позивача не надано суду й доказів відсутності у позивача ключів від вхідних дверей спірної квартири.

На знайшли свого підтвердження за матеріалами справи обставини проживання чи реєстрації у спірній квартирі відповідачки ОСОБА_7

Не вбачається підстав для визначення порядку користування спірної квартирою, яке є не приватною власністю.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасуванню оскаржуваного рішення в частині відмови у вселенні у спірну квартири з ухвалення в цій частині рішення про вселення позивачки з дітьми у квартиру.

Керуючись ст.ст.303,307,309, 313 ЦПК України, колегія суддів ,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року в частині відмови у вселенні в житлове приміщення ОСОБА_3 з малолітніми дітьми ОСОБА_4, ОСОБА_5 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Вселити ОСОБА_3 (іден. номер НОМЕР_1) з малолітніми дітьми ОСОБА_4, ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: