Номер провадження: 22-ц/785/7127/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, (треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції) про відстрочення від наслідування та визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 (треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6) про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 липня 2015 року

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6) про встановлення факту проживання однією родиною, визнання права власності та відсторонення від наслідування посилаючись на те, щоз 1983 року вона і ОСОБА_7 проживали однією родиною без реєстрації шлюбу в квартирі, яка належала позивачці, а з вересня 1991 року по 02 жовтня 1999 року - в придбаній ними та зареєстрованій на ОСОБА_7 квартирі №6 будинку №46 корп.2 по вул..Бугаївській в м.Одесі.

02 жовтня 1999 року року між ОСОБА_3 і ОСОБА_7 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 і ОСОБА_7 продовжили проживання однією родиною до моменту смерті ОСОБА_7 14 листопада 2013 року.

Позивач стверджувала, що під час проживання однією родиною без реєстрації шлюбу вони проживали разом, були повязані спільним побутом, дбали один про одного, сумісно набували майно, в тому числі й трьохкімнатну квартиру загальною площею 41, 37 кв.м., що знаходиться за адресою: 65006, м. Одеса, вул. Бугаївська, б. 46АДРЕСА_1, що була оформлена на ОСОБА_7

Крім того, позивач вказала, що відповідач не надавала допомогу та не піклувалася про свого батька, який був інвалідом першої групи, пенсіонером, і потребував матеріальної допомоги.

Тому, позивач вважає, що ОСОБА_4 має бути відсторонена від права наслідування у відповідності до ч. 3 ст. 1224 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала і 12 лютого 2015 року подала зустрічний позов до ОСОБА_3, в якому просила відмовити в задоволенні вищевказаних позовних вимог.

При цьому, ОСОБА_4 зазначила, що квартира була придбана ОСОБА_7 у 1989 році, тобто за десять років до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, самостійно і за власні кошти.

Позивачка в придбанні цього майна не брала участі ні працею, ні коштами.

Згідно довідки № 58 від 28 липня 1999 року, виданої житлово-будівельним кооперативом «Станкобудівельник -1», ОСОБА_7 з 10 вересня 1991 року є власником ізольованої квартири в ЖБК «Станкобудівельник -1» загальною площею 67,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Паєнакопичення виплачено повністю 10 вересня 1991 року.

ОСОБА_4 стверджувала, що завжди сумлінно виконувала свої обовязки щодо батька. Дбала і піклувалася про його здоров'я, була поряд під час перебування його на стаціонарному лікуванні в лікарському закладі та на амбулаторному лікуванні вдома. Не зважаючи на те, що сама страждає цукровим діабетом II ступеню з 2007 року та іншими хворобами, що потребують значних матеріальних затрат, оплачувала витрати на операцію та кваліфіковану медичну допомогу, обстеження та лікування в міській лікарні № 10, клініці «Інто-Сана», в клініці «Сімейний Доктор», госпіталі для ветеранів Великої Вітчизняної Війни. В останні місяці перед смертю батька відповідач доглядала за ним і за позивачкою, коли вона отримала травму (перелом шийки стегна), приносила ліки і продукти.

В подальшому, позивачка ОСОБА_3 уточнила свої позовні вимоги та просила усунути відповідачку від права на спадкування за законом після померлого ОСОБА_7 та визнати за нею право власності на квартиру №6 будинку №46 корп.2 по вул. Бугаївській в м.Одесі в порядку спадкування за законом. Позивачка зазначала, що після смерті ОСОБА_7 вона, як переживши померлого дружина, своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки не надано належних документів (свідоцтва про право власності), що підтверджують право власності померлого на зазначену квартиру.

В судовому засіданні:

- представники ОСОБА_3 підтримали свої уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити;

- відповідач ОСОБА_4 та її представник позовні вимоги не визнали, проти його задоволення заперечували. Надали пояснення і підтримали позовні вимоги, викладені в зустрічній позовній заяві, в повному обсязі.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 липня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції) про відсторонення від наслідування та визнання права власності на квартиру задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири № 6 будинку № 46 корп. 2 по вул. Бугаївській в м. Одесі, загальною площею 67,10 кв.м., житловою площею 41,37 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер 14 листопада 2013 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 (треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6) про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири № 6 будинку № 46 корп. 2 по вул. Бугаївській в м. Одесі, загальною площею 67,10 кв.м., житловою площею 41,37кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер 14 листопада 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1583 грн. 40коп.

Встановлено порядок виконання рішення, яким визначено, що вказане рішення є підставою для державної реєстрації у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи вищевказане рішення, суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Вирішуючи спір, необхідно керуватися законодавством, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин, а саме: Законом України Про власність, нормами ЦК України щодо права власності та інших речових прав.

Відповідно до статті 15 Закону України Про власність, який діяв на той час, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Як вбачається з розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Таким чином, право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації.

Згідно з п. 8 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Отже, померлий ОСОБА_7, повністю виплативши пайовий внесок за квартиру №6 будинку № 46 корп. 2 по вул. Бугаївській в м. Одесі, фактично став її власником.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в даному випадку мало місце надання позивачем недостовірних даних.

Це підтверджується наявними в матеріалах справах доказами.

Відповідач, яка сама страждає цукровим діабетом II ступеню з 2007 року та іншими хворобами, що потребує значних матеріальних затрат, сумлінно виконувала свої обовязки щодо батька, дбала і піклувалася про його здоров'я, була поряд під час перебування його на стаціонарному лікуванні в лікарському закладі та на амбулаторному лікуванні вдома, оплачувала витрати на операцію та кваліфіковану медичну допомогу, обстеження та лікування.

Крім того, протягом останніх 7 років ОСОБА_7, як інвалід Великої Вітчизняної Війни, отримував постійну допомогу від благодійної фундації «ОСОБА_8 Цион», в тому числі і на свою дружину відповідача ОСОБА_3: лікарські препарати у повному обсязі, регулярні виплати по продуктовим карткам.

Також, згідно довідки з АТ «Ощадбанк», щодо наявності грошових рахунків у ОСОБА_7 та коштів на них, то кожен місяць на його картку надходило 5132,94 грн. (відповідач ОСОБА_4 отримувала пенсію за віком при повному стажі у розмірі 949,00 грн.). В період з 23 березня по 15 листопада 2013 року з картки було знято 52216,69 грн., також після смерті ОСОБА_7 7205,69 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 отримував достатньо велику пенсію і соціальну допомогу і постійної матеріальної допомоги не потребував.

Зважаючи на пояснення допитаних свідків, надані докази, районний суд прийшов до правомірного висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо усунення ОСОБА_4 від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, оскільки позивачкою не надано достатніх доказів, необхідних для задоволення вказаних вимог, а подані докази не свідчать від ухилення відповідачки від надання допомоги ОСОБА_7

Відповідно до положень ст. 1216 Цивільного Кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до цієї статті спадкоємцями першої черги є його дочка відповідач ОСОБА_4 і дружина позивач ОСОБА_3, з якою ОСОБА_7 зареєстрував шлюб 02 жовтня 1999 року.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В силу положень ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання права власності на частину квартири № 6 будинку № 46 корп. 2 по вул. Бугаївській в м. Одесі в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_7 підлягають задоволенню.

Також, підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_4 щодо визнання за нею права власності частину квартири № 6 будинку № 46 корп.2 по вул. Бугаївській в м. Одесі в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_7

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підстави своїх заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57 - 60 ЦПК.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_3 та її представник не довели в повному обсязі ті обставини, на які вони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень щодо вищевказаних позовів, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, (треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції) про відстрочення від наслідування та визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 (треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6) про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

ОСОБА_9

ОСОБА_2