Номер провадження: 22-ц/785/4530/15
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П., Варикаші О.Д.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Куліндоровський індустріальний концерн" про стягнення заборгованості по заробітній платі і стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Куліндоровський індустріальний концерн" на заочне рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2014 року, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ТОВ "Куліндоровський індустріальний концерн" про стягнення заборгованості по заробітній платі і стягнення моральної шкоди вказуючи, що вона до 30.03.2012 року працювала у відповідача на посаді головного технолога. На час її звільнення відповідач не виплатив їй заробітну плату в повному обсязі в розмірі 17110,85 грн., яку вона просила стягнуту з відповідача. В зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток в розмірі 2000 грн. Посилаючись на те, що затримка у виплаті заробітної плати завдала моральної шкоди, позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 8000 грн.

Рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2014 року позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану однак не виплачену заробітну плату у розмірі 17110 грн. 85 коп., середній заробіток за затримку виплати заробітної плати в розмірі 2000 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду представник ТОВ "Куліндоровський індустріальний концерн" подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що позивач з 01.04.2005 року працювала на посаді головного технолога заводу "Куліндоровський індустріальний концерн" у формі ТОВ. З даної посади була звільнена відповідно до наказу № 29-к від 30.03.2012 року за угодою сторін згідно п.1ст.36 КЗпП України.

Загальна заборгованість по заробітній платі у відповідача по справі перед позивачем на час її звільнення склала 17110 грн. 85 коп.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення.

Зазначені вище вимоги КЗпП України з боку відповідача не виконувались, в зв'язку з чим виникла заборгованість по заробітній платі перед позивачем в розмірі 17110,85 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи, що під час звільнення позивача по справі відповідачем не був проведений з нею розрахунок всіх належних сум, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, в межах заявлених позовних вимог, в частині стягнення середнього заробітку за затримку виплати належних позивачці сум в розмірі 2000 гривень.

Виходячи з того, що заробітна плата працівника є єдиним джерелом для влаштування свого життя та життя своєї родини, а відсутність грошових коштів на це, привело позивача до втрати нормальних життєвих зв'язків та докладання додаткових зусиль з її боку для організації свого життя, суд вважає, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 грн.

Колегія вважає, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Позивачем не надані належні докази на підтвердження заявлених вимого про наявність заборгованості позивача перед відповідачем по виплаті заробітної плати у розмірі 17110 грн. 85 коп. Докази надані позивачем про наявність заборгованості по заробітній платі (а.с. 5-6) нікім не завірені.

Відповідачем надана довідка (а.с. 60) відповідно до якої заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 1190 грн. 19 коп.

Оскільки єдиним належним доказом про розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем є довідка (а.с. 60), колегія вважає, позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати підлягають задоволенню частково в розмірі 1190 грн. 19 коп.

Колегія вважає, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача середній заробіток за затримку виплати належних позивачці сум в розмірі 2000 грн. та моральну шкоду в розмірі 8000 грн. задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Між сторонами існував спір про розмір належних позивачу сум при звільненні.

Позивач раніше вже зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача заробітної плати в розмірі 17110 грн. 85 коп. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 19.06.2013 року позов задоволений. Після скасування заочного рішення суду за заявою відповідача в якій зазначалося про наявність заборгованості по заробітній платі в розмірі 1190 грн. 19 коп., за заявою ОСОБА_2 позовні вимоги залишені без розгляду ухвалою 17.10.2013 року.

Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 визначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Верховний Суд України у Постанові № 6-76цс14 від 02.07.2014 року зазначив, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Позивачем не надано доказів того, що на час звернення до суду, відповідач з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався з зв'язку з чим заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та стягнення в зв'язку з чим моральної шкоди є передчасними.

Також ухвалою господарського суду Одеської області від 15.05.2012 року порушено процедуру банкрутства ТОВ "Куліндоровський індустріальний концерн". Постановою господарського суду Одеської області від 30.07.2014 року ТОВ "Куліндоровський індустріальний концерн" визнаний банкрутом.

Позивач у визначений ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" строк, не звернувся до господарського суду з заявою про визнання його грошових вимог до боржника в частині стягнення моральної шкоди. Зазначені обставини відповідно до положень ч.3 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди за несвоєчасну виплату заробітної плати.

На підставі наведеного колегія вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача заробітної плати у розмірі 1190 грн. 19 коп. з відмовою у задоволенні інших позовних вимог.

В зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, колегія стягує з відповідача судовий збір у розмірі 16 грн. 95 коп. пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 307 ч.1 п.2, 319, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Куліндоровський індустріальний концерн" задовольнити частково. Заочне рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Куліндоровський індустріальний концерн" заробітну плату у розмірі 1190 грн. 19 коп.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Куліндоровський індустріальний концерн" в доход держави судовий збір у розмірі 16 грн. 95 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

А.П. Бабій

О.Д. Варикаша