У х в а л а

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набувальної давності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Івано-Франківської міської ради (31 сесія) шостого демократичного скликання від 18 грудня 2012 року № 921-31 «Про передачу у власність та надання в користування громадянам земельних ділянок та внесення змін до рішень» надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам для ведення селянського господарства, в коло яких входила і ОСОБА_4, щодо земельної ділянки площею 0,0448 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1. Управлінням архітектури і містобудування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради погоджено передачу ОСОБА_4 у власність вищезазначеної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, з обмеженням в користуванні, що є наслідком впливу чинників містобудівного характеру. Відділом Держземагенства у м. Івано-Франківську видано висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 17 березня 2013 р. № 041/03-07. Згідно цього висновку відділ Держземагенства у м. Івано-Франківську погодив ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. 10 грудня 2013 року позивачем була подана голові м. Івано-Франківська Анушкевичусу В.А. заява про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Однак, заява залишилася без розгляду. Відділом Держземагенства у м. Івано-Франківську від 31 березня 2014 року № 03/06-26/740 на звернення позивача повідомлено, що вказане питання не погоджено рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та на засіданні 43 сесії шостого демократичного скликання Івано-Франківської міської ради 21 березня 2014 року не набрало необхідної кількості голосів депутатів. Посилаючись на непогодження Івано-Франківською міською радою дозволу на складання проекту землеустрою щодо оформлення за нею права власності на спірну земельну ділянку, існування факту користування позивачем добросовісно, відкрито і безперервно зазначеною земельною ділянкою протягом двадцяти чотирьох років, просила суд визнати за нею у порядку набувальної давності право власності на земельну ділянку для сільськогосподарських потреб площею 0,0448 га, що знаходиться у АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із безпідставності позовних вимог.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін
В.П. Гончар Д.О. Остапчук