Справа № 216/877/15-ц
Номер провадження 2/216/1187/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05.06.2015 року Центрально-Міський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого судді Філатова К.Б.
секретаря Бондарєва Є. С.
без участі сторін, без застосування технічних засобів
розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління земельних ресурсів виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області, Управління Держземагенства у Криворізькому районні Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування;
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, в обґрунтування якого пояснила, що 16 липня 2012 року померла її мати ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ №470413, виданого Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 18.07.2012 року.
Але нотаріус своєю постановою від 01 листопада 2014 року відмовила позивачці у видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки, оскільки у вказаних вище державних актах на право власності на земельну ділянку відсутня печатка установи, яка їх видавала та підпис посадової особи.
Отримавши від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері на вказані вище земельні ділянки, позивач звернулася з заявою щодо припинення порушення своїх прав та інтересів до Управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області та виконавчого комітету Криворізької міської Ради.
Отримавши вищезазначені відповіді, позивач знову звернулася до державного нотаріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, але знову ж таки в усному порядку отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, також нотаріус рекомендувала позивачці за захистом своїх порушених прав та інтересів звернутися до судових органів України.
Інших спадкоємців, окрім позивача після смерті ОСОБА_4 16.07.2012 року, немає.
Отже, при зверненні позивача із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, вона отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.11.2014 року, у звязку з відсутністю у державних актах на право власності на земельну ділянку печатки установи, яка їх видавала та підпису посадової особи.
Таким чином права позивача на спадкування нотаріусом не визнаються, і для спадкування та оформлення спадщини вона змушена звертатися до суду з даною позовною заявою.
Доречи, позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки продовжила проживати у спадковому домоволодінні, розташованому за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Балхаська, б. 1, право власності на яке, в порядку спадкування за законом, було оформлено позивачкою у відповідності до чинного в Україні законодавства, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серія НАЕ №043839 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія ЕЕМ №550981, сплачуючи відповідні нарахування та збори.
Відсутність належного документального оформлення права власності на земельну ділянку на імя спадкодавця ОСОБА_6, перешкоджає позивачуці успадкувати земельну ділянку, з метою подальшого використання та розпорядження нею на власний розсуд.
Таким чином, у звязку із відсутністю у державних актах на право власності на земельну ділянку печатки установи, яка їх видавала та підпису посадової особи та неможливістю виправити вказану похибку, на підставі ст. 3 ЦПК України позивач вимушена звертатися до суду із даним позовом, оскільки будь-яким іншим чином оформити свої спадкові права у нього відсутня реальна можливість.
Представник позивача ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, надав суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.
Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися. від Управління земельних ресурсів виконкому Криворізької міської ради до суду надано заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника, та додано пояснення по справі. Представник Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся, про причині неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:
16 липня 2012 року померла мати ОСОБА_3 ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ №470413, виданого Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 18.07.2012 року (а.с.10)
Після її смерті Позивач ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, а саме:
Але нотаріус своєю постановою від 01 листопада 2014 року (а.с.11) відмовила ОСОБА_3 у видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки, оскільки у вказаних вище державних актах на право власності на земельну ділянку відсутня печатка установи, яка їх видавала та підпис посадової особи.
Отримавши від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері на вказані вище земельні ділянки, Позивач звернулася з заявою (а.с.12) щодо припинення порушення своїх прав та інтересів до Управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області та виконавчого комітету Криворізької міської Ради.
На вказане звернення, Позивач ОСОБА_2 отримала відповідь начальника Управління земельних ресурсів виконкому Криворізької міської Ради №188 від 16.12.2014 року (а.с.13) та відповідь заступника начальника Управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області №7999/3 від 11.12.2014 року, відповідно до яких їй було повідомлено, що за даними управління (а.с.14-15):
Отримавши вищезазначені відповіді, Позивач ОСОБА_2 знову звернулася до державного нотаріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, але знову ж таки в усному порядку отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, також нотаріус рекомендувала ОСОБА_3 за захистом своїх порушених прав та інтересів звернутися до судових органів України.
Інших спадкоємців, окрім позивача ОСОБА_2, після смерті ОСОБА_4 16.07.2012 року, немає.
Отже, при зверненні позивача із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, Позивач отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.11.2014 року, у звязку з відсутністю у державних актах на право власності на земельну ділянку печатки установи, яка їх видавала та підпису посадової особи (а.с.16,17).
Таким чином права Позивача ОСОБА_2 на спадкування нотаріусом не визнаються й для спадкування та оформлення спадщини вона змушена звертатися до суду з даною позовною заявою.
Доречі, позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки продовжила проживати у спадковому домоволодінні, розташованому за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Балхаська, б. 1,право власності на яке, в порядку спадкування за законом, було оформлено ОСОБА_3 у відповідності до чинного в Україні законодавства, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серія НАЕ №043839 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія ЕЕМ №550981, сплачуючи відповідні нарахування та збори; у її віданні залишилися речі покійної тощо.
Відсутність належного документального оформлення права власності на земельну ділянку на імя спадкодавця ОСОБА_6, перешкоджає позивачу успадкувати земельну ділянку, з метою подальшого використання та розпорядження нею на власний розсуд.
Таким чином, у звязку із відсутністю у державних актах на право власності на земельну ділянку печатки установи, яка їх видавала та підпису посадової особи та неможливістю виправити вказану похибку, на підставі ст. 3 ЦПК України позивач вимушена звертатися до суду із даним позовом, оскільки будь-яким іншим чином оформити свої спадкові права у нього відсутня реальна можливість.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права
Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності тощо.
Відповідно до пункту а ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, п. 2, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права на землю.
Згідно ст 381 ЦК України визначається, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції що діяла на той час) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Пунктом 2 частини 2 названої статті передбачено, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, зокрема, цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою та свідоцтвом про право на спадщину.
Частиною 6 статті 126 ЗК України встановлено, що при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.
У силу Закону України №3521-VI (3521-17) від 16 червня 2011 року положення цього Закону щодо посвідчення права власності на земельні ділянки документами, зазначеними у частині другій статті 126 Земельного кодексу України, поширюються також на випадки, коли зазначені документи були укладені (видані) до набрання чинності цим Законом, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були.
Таким чином, на підставі вищевказаних правових норм право власності, на той час, посвідчувалось не тільки державним актом, а й цивільно-правовими угодами та свідоцтвами про право на спадщину.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1225 ЦК України визначається, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.
Постановою Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року N 7 «про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначається, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. № 1702-VІ.
Відповідно до ст. 377 ЦК України визначається, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
За таких обставин є обґрунтовані підстави для визнання за Позивачем права власності на спірні земельні ділянки, оскільки іншим чином реалізувати своє право розпоряджатися відповідним майном у ОСОБА_2 відсутня можливість.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 392, 1261, 1268 ЦК України, ст. 120, 121, 152, 158 ЗК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності,
Позовну заяву ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити повністю;
Заочне рішення може бути оскаржено відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії шляхом надання заяви про скасування заочного рішення в Центрально-Міській районний суд.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста ОСОБА_1 протягом десяти днів.

Суддя: К. Б. Філатов