АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

судді Савчук М.В., Бреславського О.Г.

секретаря Давньої Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 жовтня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_1 у липні 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Зазначала, що у березні 2012 року надала ОСОБА_2 позику в сумі 500 євро, у серпні 2012 року - в сумі 2700 євро, а останній зобов»язався повернути грошові кошти.

Здійснила направлення ОСОБА_2 вимоги про повернення коштів протягом місяця.

Посилаючись на повернення ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 1765 євро, просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 20290 грн. 70 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 жовтня 2014 року у позові відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з наступних підстав.

№22ц-92 2015 рік Головуючий у 1 інстанції Слободян Г.М.

Категорія: 19/27 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції керувався положеннями ч.2 ст.1047 ЦК України та вважав недоведеним вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики.

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами справи.

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, обставинами, якими обґрунтовувалися вимоги, зазначала, що у березні 2012 року уклала з ОСОБА_2 договір позики в усній формі, за яким передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 500 євро.

Також у серпні 2012 року передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2700 євро.

2 червня 2014 року направила ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів протягом місяця.

На підставі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

За змістом пункту 5 розділу XX Перехідних полoжeнь Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання нa неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тo для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недодержання ОСОБА_1 вимог щодо письмової форми правочину, оскільки надання ОСОБА_1 позики в березні 2012 року в сумі 500 євро за офіційним курсом дорівнює 5365 грн. (500*10,73), а в серпні 2012 року в сумі 2700 євро за офіційним курсом складає 26487 грн. (2700*9,81).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Верховний Суд України в постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правовідносин з договору позики.

За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

За змістом ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З витягу рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відомості про отримання ОСОБА_2 грошових коштів в борг та обов'язок ОСОБА_2 щодо повернення грошових коштів відсутні (а.с.4).

Таким чином обставини поповнення рахунку ОСОБА_1 самі по собі не можуть свідчити про наявність між сторонами правовідносин з договору позики, оскільки не містять умов договору позики.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З приєднаного до матеріалів справи повідомлення слідчого відділення Садгірського районного відділу управління МВС України в Чернівецькій області від 28 січня 2015 року №33/603 в матеріалах кримінального провадження №0000003 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, розписки ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів немає.

Ураховуючи наведене підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу немає.

За таких обставин рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 жовтня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис /Половінкіна Н.Ю./

Судді - підписи /Савчук М.В., Бреславський О.Г./

З оригіналом згідно: