АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2509/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Ільєва Т.Г.
Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана в інтересах ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування збитків (упущеної вигоди) ,-

в с т а н о в и л а:

В липні 2014 року ОСОБА_6 пред»явив вказаний позов до відповідачів та зазначав, що він є власником 5/6 частини квартири АДРЕСА_1 загальною площею 55,8 кв. м та жилою площею 32,3 кв. м,яка складається з двох відокремлених кімнат.

Відповідач ОСОБА_4 є власником 1/6 частини вказаної квартири.

В квартирі крім ОСОБА_4 також зареєстрована та проживає відповідач ОСОБА_5,дочка ОСОБА_4

Посилаючись на перешкоди, які чинять відповідачі в користуванні йому своєю часткою квартири та отримання доходу від надання цієї частки квартири в оренду, позивач просив стягнути з відповідачів у відшкодування збитків солідарно 149 010 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн..

21.11.2014 року між позивачем ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ОСОБА_3 отримав право вимоги щодо стягнення майнової шкоди з відповідачів в межах суми і з підстав,щодо яких заявлено позов.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 23.11.2014 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2014 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_6 щодо відшкодування моральної шкоди в зв'язку з тим, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов»язки, що нерозривно пов»язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2014 року замінено позивача ОСОБА_6 у даній цивільній справі на його правонаступника ОСОБА_3 з посиланням як на підставу такої заміни на ст. 37 ЦПК України та ч. 1 ст. 512 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2014 року в задоволенні позову відмовлено в зв»язку з тим, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді даної справи.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права. При цьому суд вдався до припущень при оцінці наданих позивачем доказів на підтвердження позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У визначенні частини 2 вказаної статті збитками зокрема є і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (п.2).

Можливість використовувати відшкодування збитків як засобу захисту порушених прав виникає у громадян і юридичних осіб із самого факту невиконання обовґязку, порушення цивільних прав, тобто незалежно від того, чи є вказівка в тій чи іншій нормі ЦК про таке право.

Таким чином, відшкодування збитків має характер універсального засобу захисту цивільних прав. Одночасно відшкодування збитків є мірою відповідальності, в зв»язку з чим слід відрізняти обовґязок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобовґязання, що випливає з договору (ст. 611, 623 ЦК), від позадоговірної шкоди, тобто від зобовґязання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК).

Встановлено, що пред»явивши даний позов до відповідачів, ОСОБА_6 зазначав про те, що він в силу ст. 22 ЦК України, має право на відшкодування збитків у результаті порушення його цивільного права у вигляді упущеної вигоди , а саме - не отримання ним доходу від здачі в оренду належних йому 5/6 частин квартири, внаслідок протиправних дій відповідачів, які відмовлялись вселяти орендарів, з якими у нього були укладені договори оренди. Такими діями відповідача йому також завдано і моральну шкоду.

21.11.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір про відступлення права вимоги з посиланням на ст.ст. 512-519 ЦК України, в якому сторони визначили, що цей договір спрямовано на регламентацію цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, від Кредитора до Нового Кредитора права вимоги, належного Кредиторові, щодо стягнення майнової шкоди (збитків, упущеної вигоди) з відповідачів, Боржники, в межах суми із підстав, щодо яких заявлено позов до Печерського районного суду м. Києва та який розглядається в рамках справи ( на момент укладання цього Договору) № 757/20068/14-ц, а саме - збитки (упущена вигода) у зв»язку з не допуском зазначеними Боржниками Кредитора та орендарів, з яким Кредитор укладав договори оренди 5/6 частин квартири за адресою : АДРЕСА_2. Станом на момент укладання цього Договору сума кредиторських вимог Кредитора становить 149010 грн. 00 коп.. Зазначені кредиторські вимоги заявлені до обох Боржників солідарно (п.1).

Пунктом 2 даного Договору передбачено, що до Нового кредитора в повному обсязі переходить право вимагати (замість Кредитора) від Боржників належного та реального виконання грошових зобов»язань, що виникли з підстав, зазначених у пункті 1 цього Договору, а саме - в сумі 149 010 грн. 00 коп..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 23.11.2014 року.

12.12.2014 року представник ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції заяву про заміну сторони правонаступником, посилаючись на ст. 37 ЦПК України , ч. 1 ст. 512 ЦК України та договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, за яким ОСОБА_6 відступив своє право вимоги ОСОБА_3, яка судом першої інстанції 12.12.2014 року була задоволена - замінено позивача ОСОБА_6 у даній цивільній справі на його правонаступника ОСОБА_3.

Відповідно до ч.1 ст. 37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов»язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 , ч. 1 ст. 513 ЦК України, кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов»язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов»язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Частиною 1 ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з позовних вимог ОСОБА_6, то спір між ним та відповідачами виник з деліктних ( глава 82 ЦК України) , а не з договірних правовідносин, і на час укладення договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, цивільно-правова відповідальність відповідачів щодо їх обов»язку відшкодувати шкоду ОСОБА_6 судовим рішенням не встановлена , в зв»язку з чим останній не мав правових підстав на передачу права, яке йому ще не належало.

Однак, замінюючи позивача ОСОБА_6 на ОСОБА_3, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, в зв»язку з чим прийшов до неправильного висновку про те, що ОСОБА_3 є процесуальним правонаступником ОСОБА_6.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов»язки, що нерозривно пов»язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об»єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов»язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Статтею 1230 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов»язаннях ( ч. 1). До спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв»язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов»язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя (ч.2). До спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

Отже, статті 1218 і 1230 ЦК України співвідносяться між собою як загальне та спеціальне положення.

При цьому слід зазначити, що загальне правило сформульоване в законі прямо, і правило, що непрямо випливає із нього та виявляється висновком від протилежного, мають однакову юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1230 ЦК України, до спадкоємця має переходити право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов»язаннях.

Цим спеціальним положенням підтверджується загальне правило ст. 1218 ЦК України про склад спадщини стосовно збитків, завданих у договірних зобов»язаннях.

Із спеціального положення також непрямо випливає і висновком від протилежного виявляється правовий припис, згідно з яким право на стягнення інших збитків (шкоди) до складу спадщини не включається.

Таким чином, з усього числа правомочностей кредитора у сфері недоговірних зобов»язань, до спадкоємців переходить лише право на відшкодування моральної шкоди і за умови, що останнє присуджено спадкодавцеві за його життя.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що спірні правовідносини щодо відшкодування збитків (упущена вигода) , що виникли між ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачами, правонаступництва не допускають, внаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 312, 310, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково .

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: