Справа №473/4049/14-ц 02.09.2015 02.09.2015 02.09.2015
Провадження №22-ц/784/2055/15
Провадження №22-ц/784/2055/15 Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Гордійчук С.С.,

за участю:

позивачки ОСОБА_3,

представника позивачки ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2015 року, ухвалене за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, публічне акціонерне товариство Дельта Банк та публічне акціонерне товариство ОТП Банк, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася із вказаним позовом до ОСОБА_5, який в подальшому уточнювала та обґрунтовувала наступним.

16 грудня 2011 року між сторонами було укладено шлюб.

Позивачка вказувала, що за період шлюбу за спільні кошти, ними було придбано компютер, телевізор та автомобіль «Renault» Trafik, реєстраційний номер НОМЕР_1, які вона просила поділити.

Крім того, позивачка зазначала, що в період шлюбу вона та відповідач придбали зобовязання за кредитним договором із ПАТ Дельта Банк №001-14519-190413 від 19 квітня 2013 року, який був укладений в інтересах сімї.

У звязку з чим вона просила стягнути з відповідача на її користь половину погашених платежів на цим договором у сумі 2052 грн.50 коп. та розподілити зобовязання за цим договором між сторонами у рівних частках.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 предявив зустрічний позов, який в подальшому уточнював, про розподіл в рівних частках зобовязань за кредитним договором №001-14934-031213 від 03 грудня 2013 року, укладеним між ним та ПАТ Дельта Банк в інтересах сімї, а саме для придбання вищезазначеного автомобіля «Renault» Trafik, стягнення на його користь половини сплачених за цим договором коштів за період з 02 липня 2014 р. по 31 березня 2015 р. у сумі 9355 грн.; розподіл в рівних частках зобовязань за кредитним договором № від 09 жовтня 2013 року, укладеним між ним та ПАТ ОТП Банк в інтересах сімї, стягнення на його користь половини сплачених за цим договором коштів у сумі 1760 грн.; стягнення на його користь з ОСОБА_3 5250 грн. витрачених на утримання автомобіля.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2015 року первісний та зустрічний позови задоволено частково.

За позивачкою визнано право власності на ? частку автомобіля НОМЕР_2.

З ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошову компенсацію частки вартості телевізора марки LG LED42 в сумі 3950 грн.50 коп.

З ОСОБА_5 на користь позивачки в якості компенсації стягнуто 2 052 грн.50 коп. сплачених останньою за період з липня по грудень 2014 року коштів на користь ПАТ Дельта Банк в порядку виконання зобовязань за кредитним договором №001-14519-190413 від 19.04.2013 р.

Розподілено в рівних частках між сторонами зобовязання за вказаним кредитним договором.

У власність відповідача виділено процесор марки INTEL модель CORE і3-3240 s1155, з подальшим обовязком сплати кредитних зобовязань за кредитним договором № від 09.10.2013 р.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частку автомобіля НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в якості компенсації 9355 грн. сплачених останнім за період з липня 2014 р. по березень 2015 р. коштів на користь ПАТ Дельта Банк в порядку виконання зобовязань за кредитним договором №004-14934-031213 від 03.12.2013 р.

Розподілено в рівних частках між сторонами зобовязання за вказаним кредитним договором.

Не погодившись з зазначеним рішенням в частині поділу між сторонами зобовязань за кредитним договором №004-14934-031213 від 03.12.2013 р., позивачка ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні зазначених вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 в частині поділу боргових зобовязань за кредитним договором №004-14934-031213 від 03.12.2013 р., укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5, районний суд виходив з того, що даний договір був укладений позичальником в інтересах сімї, кредитні кошти були використані також в інтересах сімї (для придбання автомобіля), а тому зобовязання за цим договором повинні бути розподілені між сторонами у справі, в тому числі ОСОБА_3 повинна відшкодувати ОСОБА_5 9355 грн. (1/2 сплачених останнім ПАТ «Дельта Банк» за період з липня 2014 р. по березень 2015 р. коштів на погашення кредитних зобовязань).

Між тим, з таким висновком суду неможна погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частина 2 статті 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст.61 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно з ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

У п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 грудня 2011 року (а.с.7).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2014 року, яке набрало чинності 31 жовтня 2014 року, шлюб розірвано (а.с.98).

Під час шлюбу 30 липня 2013 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу №РН-07/0132 придбав у ТзОВ Вест-Прайд автомобіль Renault Trafic, номер кузова НОМЕР_3 за 21 048 грн. (а.с.225-229).

03 серпня 2013 року зазначений автомобіль було зареєстровано Центром обслуговування м.Вознесенськ УДАІ у Миколаївській області за ОСОБА_5 під реєстраційним номером ВЕ7910ВН (а.с.12, 50).

03 грудня 2013 року ОСОБА_5 уклав із ПАТ Дельта Банк кредитний договір №004-14934-031213, відповідно до умов якого отримав на картку кредит у вигляді кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 36 300 грн. (а.с.104-108).

Як свідчить виписка з рахунку, зазначені грошові кошти, ОСОБА_5 зняв у день укладання договору та після цього здійснював погашення кредитних зобовязань (а.с.157-163, 209-214).

Станом на 27 січня 2015 року заборгованість по даному кредитному договору становить 36 733 грн.38 коп., а саме 35 305 грн.20 коп. тіла кредиту та 1 428 грн.18 коп. відсотків (а.с.230).

Згідно з ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними доказами відповідно до ст.58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК України).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду щодо поділу між сторонами боргових зобовязань за кредитним договором №004-14934-031213 від 03.12.2013 р., не є правильним, оскільки не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Обґрунтовуючи свою позовну вимогу про поділ вказаного кредитного зобовязання, ОСОБА_5 посилався на те, що вказаний кредит він отримував в інтересах сімї для придбання автомобіля Renault Trafic, номер кузова НОМЕР_3.

Між тим, матеріали справи свідчать, що вказаний кредитний договір був укладений ОСОБА_5 у грудні 2013 року на суму 36 300 грн., тоді як автомобіль він придбав у липні 2013 року за 21 048 грн.

Зазначене не дає підстав вважати, що спірний кредитний договір було укладено в інтересах сімї та отримані ОСОБА_5 кошти витрачені на задоволення потреб сімї.

ОСОБА_5 належними та допустимими доказами не довів факту витрачання отриманих ним коштів на потреби сімї.

За такого, боргові зобовязання за даним кредитним договором не підлягають поділу між сторонами.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки, його рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ боргових зобовязань за кредитним договором №004-14934-031213 від 03.12.2013 р., укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, оскільки сторонами не оскаржувалося.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2015 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ боргових зобовязань за кредитним договором №004-14934-031213 від 03.12.2013 р., укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності з дня його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: