У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання частки, що є особистою власністю у майні подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про поділ майна.

ОСОБА_4 посилалась на те, що перебувала з ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1990 року. Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_5 Під час шлюбу вони за спільні кошти набули наступне майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1; прихожу вартістю 3 000 грн; шафу-купе вартістю 5 000 грн; диван кутовий вартістю 2 000 грн; спальний гарнітур «Kent» вартістю 8 000 грн; дитячу стінку «Junior» вартістю 3000 грн; кухонний куток зі столом вартістю 2 000 грн; кухню кутову вартістю 10 тис. грн; витяжку «Piramida TL 601100 Inox» вартістю 2 000 грн; варильну панель газову «Elektrolux EHG 6415» вартістю 3 000 грн; духову шафу електричну «Elektrolux ЕОВ 53004Х» вартістю 5 000 грн; пральну машину «Whirpool AWT 2296» вартістю 3 000 грн; мікрохвильову піч «LG MS 2022 G» вартістю 500 грн; холодильник «Samsung RL41SBSW» вартістю 4 000 грн; телевізор «LG LE40B530P7WXXH, Serial № AZQL3SL SC00164J» вартістю 6 000 грн; музичний центр вартістю 500 грн; килимову доріжку з натуральної бавовни 5x2 вартістю 2 000 грн; велосипед вартістю 5 000 грн.

ОСОБА_4 просила у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та виділити їй: духову шафу електричну «Elektrolux ЕОВ 53004Х» вартістю 5 000 грн; мікрохвильову піч «LG MS 2022 G» вартістю 500 грн; музичний центр вартістю 500 грн; телевізор «LG LE40B530P7WXXH, Serial № AZQL3SUSC00164J» вартістю 6 000 грн; килимову доріжку з натуральної бавовни 5x2 вартістю 2 000 грн; пральну машину «Whirpool AWT 2296» вартістю 3 000 грн; спальний гарнітур «Kent» вартістю 8 000 грн. Інше майно виділити ОСОБА_6

Крім того, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 просили поновити порушене право на житло шляхом вселення їх у квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_6 по 10 тис. грн кожній на відшкодування моральної шкоди, спричиненої порушенням житлових прав. Зазначали, що спірна квартира є єдиним їхнім постійним місцем проживання, ОСОБА_6 чинить їм перешкоди у користуванні квартирою. Вони змушені мешкати у родичів, що спричиняє їм побутові незручності та моральну шкоду.

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічною позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив виділити йому у власність 3/4 частини, а ОСОБА_4 - 1/4 частини квартири АДРЕСА_1. Позивач посилався на те, що у придбання спірної квартири він вклав 5 000 грн, які були його особистою власністю, оскільки були виручені від продажу однокімнатної квартири, яку він отримав у спадок.

Взаємних вимог один до одного сторони не визнали.

Рішенням Московського районною суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 і ОСОБА_5 задоволено частково.

Розподілено спільне майно подружжя - квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності по 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалено поновити порушене право ОСОБА_4 і ОСОБА_5 шляхом вселення їх квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 і ОСОБА_5 по 500 грн на відшкодування моральної шкоди кожній.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 травня 2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року змінено. Доповнено абзац третій резолютивної частини рішення новим реченням такого змісту: «Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1».

У частині відмови ОСОБА_6 у задоволенні зустрічного позову та стягнення з нього на користь держави судового збору у сумі 3 410 грн 40 коп. рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Отже, право спільної сумісної власності подружжя презумується.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами під час шлюбу на спільні кошти, а тому правильно визнав спірну квартиру об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції правильно доповнив резолютивну частину рішення та визнав за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частини спірної квартири.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів попередніх інстанцій та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами попередніх інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Писана Т.О.