АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року у справі за позовомОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року позов

ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України по стягнення коштів залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив прийняти всі можливі заходи для негайного припинення знаходження його в стані раба відповідно до Конвенції про рабство від 25.09.1926 року, для чого зобов'язати відповідача нарахувати та сплачувати йому державну пенсію, як відшкодування ушкодження здоров'я, каліцтво, втрату професійної працездатності від професійного захворювання, отриманого під час примусової праці в 30 кілометровій зоні ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виходячи з розміру заробітної плати в 78 середніх заробітних плат по Україні (станом на сьогодні, 267565 грн. 33 коп.), з урахування втрати професійної працездатності, але не менше ніж розмір: для 3 групи інвалідності - 23,52 розміру мінімальної пенсії за віком, для 2 групи інвалідності - 31,36 розмірів мінімальної пенсії за віком та 39,2 розмірів мінімальної пенсії за віком для інвалідів 1 групи. Зобов'язати відповідача сплатити відшкодування втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, пов'язаного з дією радіації під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986-1987 роках починаючи з 01.08.2011 року в розмірі станом на 01.07.2015 року 10 060 456, 41 грн. Зобов'язати відповідача видати йому посвідчення, в якому зазначити період праці на примусових, обов'язкових роботах під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 - 1987 роках, довідку, яка б засвідчила факт того, що позивач по 25.04.1990 року знаходиться в стані аналогічному рабству, а також довідку про знаходження позивача, починаючи з 01.08.2011 року, в стані повного рабства. Посилаючись на те, що у грудні 1986 року - січні 1987 року приймав участь у ліквідації Чорнобильської катастрофи, внаслідок дії іонізуючого випромінювання отримав значну шкоду здоров'ю, втратив працездатність і став інвалідом. Зазначає, що участь у ліквідації Чорнобильської катастрофи проводилася примусово, без дотримання норм міжнародного законодавства, та належної компенсації за таку роботу в подальшому.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з наступного.

Судом встановлено, що позивач у грудні 1986 року - січні 1987 року приймав участь у ліквідації Чорнобильської катастрофи, є інвалідом 2 групи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що його оманою, примусили виконувати роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що були небезпечні для життя та здоров'я, після чого його ошукали, виплативши занижену заробітну плату.

Позивач вважає, що такі дії колишнього керівництва країни - Ради Міністрів Української PCP, правонаступником якого є відповідач, є порушенням вимог статей 13, 14 та 15 Конвенції «Про примусову чи обов'язкову працю» № 29.

Частинами 1, 2 ст. 2 Конвенції № 29 встановлено, що в розумінні цієї Конвенції термін примусова чи обов'язкова праця означає будь-яку роботу чи службу, що її вимагають від якої-небудь особи під загрозою якогось покарання і для якої ця особа не запропонувала добровільно своїх послуг. Термін примусова чи обов'язкова праця в розумінні цієї Конвенції не включає в себе: будь-яку роботу чи службу, що її вимагають в умовах надзвичайних обставин, тобто у випадках війни або лиха, або загрози лиха, як-от пожежі, повені, голод, землетрус, сильні епідемії чи епізоотії, навали шкідливих тварин, комах чи паразитів рослин і взагалі обставини, що ставлять під загрозу або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови всього або частини населення.

Загальновідомим фактом є те, що аварія на Чорнобильській АЕС є надзвичайною ситуацією техногенного характеру, пов'язана з руйнацією виробничих споруд з радіоактивним зараженням території.

Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не є примусовою чи обов'язковою працею в розумінні Конвенції «Про примусову чи обов'язкову працю» № 29, а тому, посилання позивача на положення вказаної Конвенції є хибними.

Крім того, позивачем поставлено вимоги про нарахування та сплату йому відповідачем державної пенсії, як відшкодування ушкодження здоров'я, каліцтво, втрату професійної працездатності від професійного захворювання, отриманого під час примусової праці в 30 кілометровій зоні ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виходячи з розміру заробітної плати в 78 середніх заробітних плат по Україні (станом на сьогодні, 267565 грн. 33 коп.), з урахуванням втрати професійної працездатності, але не менше ніж у розмірі: для 3 групи інвалідності - 23,52 розміру мінімальної пенсії за віком, для2 групи інвалідності - 31,36 розмірів мінімальної пенсії за віком та 39,2 розмірів мінімальної пенсії за віком для інвалідів 1 групи на підставі положень Постанови Ради Міністрів УРСР № 207-7 від 10.06.1986 року, Конвенції № 29, КЗпП УРСР та про зобов'язання відповідача сплатити позивачу відшкодування втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, пов'язаного з дією радіації під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986-1987 роках починаючи з 01.08.2011 року в розмірі станом на 01.07.2015 року 10 060 456, 41 грн.

Однак, порядок обчислення пенсії регламентується законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною сьомою статті 54 вищевказаного Закону визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, також визначається Кабінетом Міністрів України (частина четверта статті 57 Закону).

Прикінцевими положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що норми і положення статей Законів України, що регулюють усі соціальні виплати застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2015 рік.

Відповідно до пункту 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», зокрема, норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

В рішеннях Конституційного Суду України від 26.12.2011року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012року № 3-рп/2012 зазначено, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи проводиться згідно до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210, яка є чинною, а тому підлягає виконанню.

На підставі наведених норм закону суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначений позивачем тип виплат чинним законодавством України не передбачений, заявлені у позовній заяві вимоги в цій частині є безпідставними, у зв'язку з чим заявлені позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача видати позивачу посвідчення, в якому зазначити період праці на примусових, обов'язкових роботах під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 - 1987 роках, довідку, яка б засвідчила факт того, що позивач по 25.04.1990 року знаходиться в стані аналогічному рабству, а також довідку про знаходження позивача, починаючи з 01.08.2011 року, в стані повного рабства, то дані позовні вимоги є також безпідставними, оскільки чинним законодавством України видача такого типу посвідчення не передбачена.

Крім того, органи виконавчої влади наділені дискреційними повноваженнями, та суди не вправі втручатися в діяльність органів державної влади при здійсненні ними владних управлінських функцій, оскільки таке втручання виходить за межі завдань цивільного судочинства, а відповідно до ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується , якщо інше на встановлено законом, тому позовні вимоги про зобов'язання вчинити дії є безпідставними та суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в цій частині позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не був професійним рятівником та його дії при ліквідації аварії на ЧАЕС мали примусовий характер, під впливом шахрайства відповідача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що в розумінні Конвенції № 29 термін примусова чи обов'язкова праця не включає в себе: будь - яку роботу чи службу, що її вимагають в умовах надзвичайних обставин, тобто у випадках війни або лиха, або загрози лиха, як от пожежі, повені, голод, землетрус і взагалі обставини, що ставлять під загрозу або можуть поставити під загрозу життя чи нормативні життєві умови всього або частини населення, а аварія на Чорнобильській АЕС є надзвичайною ситуацією техногенного характеру з радіоактивним зараженням території.

Також, колегія суддів зазначає, що порушення кримінальної справи № 49-441 по розслідуванню дій посадових осіб державних органів під час аварії 1986 року на Чорнобильській АЕС та ліквідації її наслідків за ст.165 ч. 2 КК України не є підставою для задоволення позовних вимог позивача, виходячи із приписів цивільного судочинства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: