АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/9192/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Марфіна Н.В.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 липня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоду, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоду задоволено частково.

Стягнуто з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6794,73 грн.

Стягнуто з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1500 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 31 липня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для розгляду справи, рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що, на виконання Закону України «Про загальну структуру та чисельність МВС України», наказу МВС України від 13.02.2015 року №148 «Про скорочення штатної чисельності органів і підрозділів МВС», наказу Головного управління МВС України в Київській області №198/ос від 17.04.2015 року, ОСОБА_4 було звільнено з займаної ним посади за скороченням штату. Фінансування Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області проводиться з державного бюджету України шляхом зарахування відповідних коштів на рахунок відповідача, який є розпорядником бюджетних коштів третього рівня. Однак, не зважаючи на відсутність фінансування для здійснення виплат працівникам, які були звільненні за скороченням штату, відповідач здійснив розрахунок з позивачем за рахунок власних коштів, як тільки з'явилась така можливість. Вважає, що відсутня вина відповідача у затримці розрахунку при звільненні позивача, а тому немає підстав для застосування ст.. 117 КЗпП України та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та для відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що вони є безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону.

Представник Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області та представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в судове засідання в не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу в Управлінні Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на посаді фахівця центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Бориспіль та Бориспільського району при Управлінні ДАІ.

19 лютого 2015 року ОСОБА_4 було попереджено про можливе наступне звільнення із займаної ним посади з 17.04.2015 року згідно із п.1 ст.40, ст. 49-2 КЗпП України та ст.ст.63,64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

15 квітня 2014 року начальником Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області було видано наказ за №199 о/с про звільнення ОСОБА_4 з займаної ним посади з 17.04.2015 року.

У зв'язку з тим, що Управлінням Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області не в повному обсязі було проведено з ОСОБА_4 остаточний розрахунок при звільненні, то 08 травня 2015 року він звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоду.

Задовольняючи частково позовні вимоги та, стягуючи з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6794,73 грн. та моральну шкоду в сумі 1500 грн., суд 1-ї інстанції посилався на те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Згідно зі ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 звільнено з займаної ним посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників), то, відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України, у нього виникло право на отримання вихідної допомоги.

Судом встановлено, сторонами не заперечується, що позивач був звільнений з займаної ним посади 17.04.2015 року, проте вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористану відпустку за 2014-2015 роки йому фактично було виплачено відповідачем 29.05.2015 року.

Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

З урахуванням даних норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Правильність розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом першої інстанції перевірено і відповідачем не оскаржується.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд 1-ї інстанції правомірно, врахував характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення порушеного права та прийшов до обґрунтованого висновку, що на користь позивача ОСОБА_4 необхідно стягнути з відповідача Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області у відшкодування моральної шкоди 1500 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області фінансується з Державного бюджету України і грошові кошти на виплату звільненим працівникам всіх сум, які належать їм до виплати управлінням, з бюджету не виділялися, а тому затримка розрахунку при звільненні позивача відбулась не з вини відповідача, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки відсутність коштів, не звільняє роботодавця від обов'язку провести розрахунок з працівником в день його звільнення шляхом виплати всіх належних йому сум.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області відсутні.

Витрати по сплаті судового збору судом стягнуті з відповідача на користь держави у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: