Справа № 329/4499/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 вересня 2015р. смт. Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Покопцевой Д.О.,

при секретарі - Синяк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі та гідності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначив, що відповідачами, як співробітниками Токмацького МВ ГУМВС України та прокуратури м.Токмака, відносно нього було порушено кримінальну справу № 2260231 за ст.15, ч.4 ст.190, ч.ч. 1,3 ст.358 КК України, шляхом внесення до процесуальних документів недостовірної інформації, яка порочить його честь та гідність, а саме - те, що він є крадієм.

На теперішній час провадження по ній припинено з реабілітуючих обставин.

Вказівка в цих процесуальних документах недостовірної інформації призвела до того, що позивач більше 10 років перебував під слідством та судом, доводячи той факт, що він не є крадієм.

Викладене безумовно, на думку позивача, опорочило його честь і гідність як порядної людини, завдало моральної шкоди, та змусило звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Позовні вимоги неодноразово уточнював, остаточно просить суд спростувати викладену відповідачами в документах досудового слідства, а саме: в обвинувальному висновку, складеному слідчим СВ Токмацького УМВС України у Запорізькій області ОСОБА_2, та затвердженому 05.12.2002р. прокурором Токмацької міжрайонної прокуратури ОСОБА_3, та постанові від 02.12.2002р. про притягнення в якості обвинуваченого, складеній тим же слідчим, недостовірну інформацію: «Сібулатов-вор, викрав із справи № 2260231 речовий доказ - оригінал договору від 21.05.2001р.», публічно попросити вибачення перед ним письмово та усно, на зборах суддів Токмацього районного суду Запорізької області, зборах слідчих Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області, на загальних зборах мешканців будинку АДРЕСА_1 в м.Токмак. Решту позовних вимог залишено без розгляду на клопотання позивача ухвалою від 08.07.2015р. Чернігівського районного суду (а.с.265-266).

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не з'явився, надав заперечення на позов, згідно яких його вимоги не підтримав та просить у їх задоволенні відмовити (а.с.279-280).

Представник Токмацького МВ ГУМВС України до судового засідання не з'явився, надав заперечення аналогічного змісту (а.с.24-27).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до судового засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток, про причини неявки не сповістили, заяви про розгляд справи без їх участі не подавали.

За згоди позивача суд ухвалює по справі заочне рішення.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Постанова про притягнення у якості обвинуваченого та обвинувальний висновок в кримінальній справі не є рішеннями, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Інформація, яку просить спростувати позивач, не є інформацією, що була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, оскільки позивач просить спростувати викладене у процесуальних документах кримінальної справи.

Тому, з огляду на положення п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України, від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позов є таким, що підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено та сторонами визнано, що 05.03.2002р. слідчим Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області Курдюковим В.М. відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу №2260231 за ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 та ч. З ст. 358 КК України.

Саме в рамках кримінальної справи № 2260231 складалися документи, в яких, як вважає позивач, викладена недостовірна інформація «Сібулатов-вор, викрав із справи № 2260231 речовий доказ - оригінал договору від 21.05.2001р.»: обвинувальний висновок слідчого СВ Токмацького УМВС України у Запорізькій області ОСОБА_2, який затверджений 05.12.2002р. прокурором Токмацької міжрайонної прокуратури ОСОБА_3, та постанова від 02.12.2002р. про притягнення в якості обвинуваченого, складена тим же слідчим (а.с. 305-309).

В ході досудового слідства за правилами КПК України в редакції 1960 року кримінальне переслідування відносно ОСОБА_1 в частині кваліфікації його дій за ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України було припинено.

11.12.2003р. слідчим Токмацького МРВ УМВС України в Запорізькій області Войтенком А.В. в останній редакції винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 в якості обвинуваченого за ч. 1 ст. 358 та ч. З ст. 358 КК України.

За результатами судового розгляду в порядку КПК України в редакції 1960 року постановою Токмацького районного суду від 20.03.2013 вказану кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 358 та ч. З ст. 358 КК України повернуто Токмацькому міжрайонному прокурору на додаткове розслідування (а.с.209-210).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.06.2013 постанову Токмацького районного суду від 20.03.2013 залишено без змін, а апеляцію державного обвинувача, - без задоволення (а.с.212-213).

На підставі п. 12 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, відомості про кримінальні правопорушення 28.07.2013 СВ Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 358 КК України за №0000876 та за ч. З ст. 358 КК України в редакції від 05.04.2001 року за №0000877, які того ж дня процесуальним прокурором об'єднані в одне провадження.

28.07.2013 процесуальним прокурором на підставі п. З ч. 1 ст. 284 КПК України винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000876 за ч. 1 ст. 358 КК України та ч. З ст. 358 КК України в редакції від 05.04.2001 року у зв'язку з не встановленням достатніх доказів винуватості ОСОБА_1 (а.с.259-261), яка на теперішній час не скасована.

За положеннями ч.1 ст.61 ЦПК України, зазначені обставини визнані сторонами по справі та не підлягають доказуванню.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе.

Разом з тим суд вважає, що викладення в постанові про притягнення позивача у якості обвинуваченого та обвинувальному висновку обставин кримінальної справи, з подальшим затвердженням прокурором такого висновку, не можна вважати поширенням недостовірної інформації щодо позивача в розумінні п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України, від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Крім того, ст. 5 Закону України «Про міліцію» законодавчо закріплений принцип того, що міліція не розголошує відомостей, що стосуються особистого життя людини, принижують її честь і гідність, якщо виконання обов'язків не вимагає іншого, і позивачем не доведено, що відповідачі цей принцип порушили.

Позивач зауважує, що вказівка у процесуальних документах недостовірної інформації призвела до того, що він більше 10 років перебував під слідством та судом, доводячи той факт, що він не є крадієм, що опорочило його честь і гідність як порядної людини.

У випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності завдана шкода стягується на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та відповідних положень ЦК України. Позивач, згідно його пояснень в судовому засіданні, як реабілітований громадянин таким правом скористався, і на його користь з Державного бюджету України ця шкода стягнута.

Тому, на думку суду, позивачем помилково визначені правовідносини по справі як такі, що випливають з його права на спростування недостовірної інформації.

Відповідно, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту права не співпадає з тими правами, які він намагається захистити, і у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.23, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009р., «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009р., ст.ст.10,11,209,212,214,215,218,224-225 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_1 до Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі та гідності.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Запорізької області через Чернігівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянути судом, що його ухвалив, за заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Д.О.Покопцева