Справа № 395/329/15-ц
Провадження № 2/395/134/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 рокум. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві РУДЕНКО І.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 і третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом представників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_3 (далі представник позивача, ОСОБА_6, ОСОБА_3О.) в інтересах позивача ОСОБА_1 (далі заявник, позивач, ОСОБА_1М.) до ОСОБА_5, ОСОБА_7 міської ради Кіровоградської області (далі відповідач, ОСОБА_5, ОСОБА_7 міська рада) про відшкодування вартості безпідставно набутого майна та позовом представника позивача ОСОБА_3 (далі представник позивача, ОСОБА_3О.) в інтересах позивача ОСОБА_2 (далі заявник, позивач, ОСОБА_2А.), яка є третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до ОСОБА_5, ОСОБА_7 міської ради Кіровоградської області (далі відповідач, ОСОБА_5, ОСОБА_7 міська рада) про відшкодування вартості безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшли позовні заяви представників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, а також представників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_7 міської ради про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

За ухвалою суду від 20.05.2015 р. було залучено до участі у справі за позовом представників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна ОСОБА_7 міську раду Кіровоградської області як співвідповідача, а також обєднано в одне провадження цивільні справи за позовом представників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 міської ради про відшкодування вартості безпідставно набутого майна та за позовною заявою представників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_7 міської ради про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

У липні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 в інтересах:

позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 міської ради про зменшення розміру позовних вимог з приводу відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

позивача ОСОБА_2, яка є третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до ОСОБА_5, ОСОБА_7 міської ради про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

За ухвалою суду від 15.07.2015 р. було прийнято до провадження позов представника позивача ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_2, яка є третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до ОСОБА_5, ОСОБА_7 міської ради про відшкодування вартості безпідставно набутого майна у цивільній справі за первісними позовними заявами представників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 міської ради про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

У серпні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1, а також в інтересах позивача ОСОБА_2, яка є третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до ОСОБА_5, ОСОБА_7 міської ради про уточнення позовних вимог з приводу відшкодування вартості безпідставно набутого майна на момент розгляду справи.

На підставі ст. ст. 208, 936, 937, 938, 942, 943, 1166, 1172, 1213, 1241, 1269-1270 ЦК України заявники просять суд:

поновити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 строк звернення до суду з позовними вимогами про відшкодування вартості безпідставно набутого майна;

стягнути з ОСОБА_7 міської ради на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 гроші в сумі по 15.070 грн. кожному;

стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 гроші в сумі по 5.455,50 грн. кожному;

стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 міської ради на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 судові витрати у справі.

Під час судового розгляду справи позивач ОСОБА_2, її представник, а також представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтримали позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовних заявах.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2, яка є третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, стверджувала, що про відсутність речей у квартирі спадкодавця вона дізналась 28.12.2006 р.

Вважає, що газовий котел для опалювання житла перебував у спальній кімнаті цієї квартири.

Окрім цього, ОСОБА_2 підтвердила, що одержала листи із прокуратури Новомиргородського району від 19.05.2008 р., а також прокуратури Кіровоградської області від 21.11.2008 р. та 18.06.2010 р., в яких їй повідомляли про місцезнаходження речей із квартири спадкодавця та пропонували звернутися до ВУЖКГ ОСОБА_7 міської ради, щоб забрати ці речі.

Представник позивачів ОСОБА_3 додатково пояснила у суді, що під час оцінки витрат, понесених спадкодавцем на установку газового обладнання у помешканні, залучений нею спеціаліст не виїжджав до м. Новомиргорода, а проводив усі дослідження у м. Олександрії по наданих нею документах.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні не визнала позов повністю і пояснила, що вона представляла інтереси своєї матері ОСОБА_8 і тому була присутня під час складання акта 15.02.2008 р., коли були описані речі, що знаходились у квартирі спадкодавця ОСОБА_9 Проте цього ж дня позивач ОСОБА_2 також спостерігала за вивезенням цих речей з квартири покійного сина, бо проживає по сусідству і перебувала у коридорі багатоквартирного будинку. Представник міської ради і вона особисто неодноразово пропонували їй забрати речі із квартири і обіцяли надати допомогу в їх завантаженні і перевезенні. Проте ОСОБА_2 категорично відмовлялась це зробити.

В акті від 15.07.2015 р. дійсно вказані речі, які були вивезли з квартири ОСОБА_9 у лютому 2008 р.

Вона заперечує проти позову, бо заявники не надали ніяких доказів про належність речей саме спадкодавцю. Так, він до смерті проживав самотньо. Тому у нього не могло бути власних жіночих речей. В той же час значна частина речей була у дуже занедбаному стані. Складалося враження, що хтось назбирав їх на смітнику. Ні телевізорів (кольорового і чорно-білого), ні холодильника у квартирі ЧУБА .М.І не було, а знаходилися лише корпуси від цих приладів.

Ключі від квартири після смерті спадкодавця знаходились у позивачів, бо спочатку туди вселився ОСОБА_1 з власною сімєю. Після його виселення у судовому порядку ключі тривалий час знаходились у ОСОБА_2 Тому з початку 2008 р. вона неодноразово особисто підходила до ОСОБА_2, щоб та забрала речі з квартири спадкодавця.

Будучи особисто знайомою з ЛІБІНОЮ Н.М., вона раніше бачила на ній одяг, а в її помешканні килим, котрі у подальшому ОСОБА_10 повернула собі.

Деякий час ОСОБА_10 проживала у квартирі спадкодавця з дозволу позивача ОСОБА_2 і тому там зберігалися її речі.

Коли ОСОБА_10 звернулася з проханням повернути ці речі 17.06.2008 р., то спочатку вона детально описала власні речі, назвала їх індивідуальні ознаки. Тому сумнівів у належності одержаних нею речей не було.

З приводу витрат ОСОБА_9 на обладнання і облаштування газопостачання, опалення квартири АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_5 наполягає, що спадкодавець був наймачем, а не власником вказаної квартири. Тому необхідне газове обладнання та облаштування було встановлено за рахунок іншої особи власника житла, на балансі якої воно перебувало і було надане ОСОБА_9 лише в користування як квартиронаймачеві. До того ж після смерті спадкодавця це житло спочатку стало власністю ОСОБА_7 міської ради, а потім було передано у користування її матері ОСОБА_8, яка перебувала у пільговій черзі на покращення житлових умов. У подальшому мати приватизувала квартиру, а після смерті ОСОБА_8 вона не одержувала свідоцтво про право власності на цю спадщину.

Просить суд застосувати позовну давність, бо позивачі знали про наявність речей у квартирі спадкодавця з липня 2006 р. і дотепер ухиляються від їх одержання у місці зберігання без поважних на то причин, та відмовити у позові повністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні не визнав позов повністю і пояснив, що ОСОБА_7 міська рада ніколи не перешкоджала і не перешкоджає у витребуванні майна спадкоємцям ОСОБА_9 Навпаки, їм систематично пропонували і пропонують тепер як в усній, так і письмовій формі забрати речі, що були вивезені з квартири ОСОБА_9

Вважає, що заявники не довели належність спадкодавцеві усіх речей, що зазначені у позовах.

Так, до позовних заяв долучено список речей, складений позивачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2, з яким вони звернулися до державного нотаріуса з вимогою видати свідоцтво про право на спадщину. Цей список за змістом суттєво відрізняється від переліку речей, зазначених у позовних заявах.

Меблі на інші речі, які були передані міською радою на зберігання, є в наявності, проте з лютого 2008 р. їх ніхто не забирає.

Лише 15.07.2015 р. представник позивачів побажала оглянути речі, на які претендують заявники. Проте у подальшому ніхто не звертався до міської ради з проханням повернути їх заявникам.

До того ж у міській раді відсутні оригінали Акта від 15.02.2008 р. опису та передачі на зберігання майна, що знаходилось в квартирі АДРЕСА_1, в якій проживав покійний ОСОБА_9, а також розписки ОСОБА_10 від 17.06.2008 р. про одержання нею частини майна.

Просить суд застосувати позовну давність, бо позивачі з липня 2006 р. знали про наявність речей у квартирі спадкодавця, проте вони весь цей час не були їм потрібні через занедбаний стан, та відмовити у позові повністю.

Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у позові за спливом позовної давності із таких міркувань.

У судовому засіданні безспірно зясовано, що 22.07.2006 р. помер ОСОБА_9, батько позивача ОСОБА_1 та син позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвами про його народження і смерть, а також свідоцтвом про народження позивача ОСОБА_1, матеріалами спадкової справи до майна померлого ОСОБА_9

До моменту смерті спадкодавець ОСОБА_9 самотньо проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 як наймач цього помешкання, що підтверджується: рішенням виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради народних депутатів про виділення йому 21.05.1982 р. однокімнатної квартири площею 19,97 кв. м.; ордером на імя ОСОБА_9 за № 770 від 23.11.1982 р.; карткою прописки на імя ОСОБА_9; поквартирною карткою на імя ОСОБА_9

Таким чином, ОСОБА_9 був наймачем вказаної квартири, а не її власником, бо до моменту смерті не встиг її приватизувати у встановленому законом порядку.

У подальшому після смерті спадкодавця позивач ОСОБА_1 разом зі співмешканкою ОСОБА_11 самовільно вселилися у зазначену квартиру.

За рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14.09.2007 р. було задоволено позов прокурора Новомиргородського району Кіровоградської області в інтересах виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради Кіровоградської області та виселено ОСОБА_1 і ОСОБА_11 з квартири за № 87 по вул. Леніна, 120 у м. Новомиргороді без надання їм іншого жилого приміщення.

За ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 01.11.2007 р. апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 було відхилено, а вище згадане рішення залишене без змін.

За ухвалою Верховного суду України від 04.04.2008 р. касаційну скаргу відповідача ОСОБА_1 було відхилено, а зазначені рішення Новомиргородського районного суду від 14.09.2007 р. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 01.11.2007 р. залишено без змін.

Оскільки рішення суду набрало законної сили і прокурор подав заяву про його примусове виконання, 27.11.2007 р. державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області ОСОБА_12 відкрив виконавче провадження та надав строк вищезгаданим боржникам для його добровільного виконання.

19.12.2007 р. вказані боржники одержали письмове попередження державного виконавця про примусове виконання рішення суду 21.12.2007 р.

21.12.2007 р. зазначений державний виконавець склав акт про відсутність стягувача і боржників на місці проведення виконання.

Тоді ж, 21.12.2007 р., боржники ОСОБА_1 і ОСОБА_11 власноручно склали заяви про добровільне виконання рішення суду та повідомили, що ніяких належних їм речей у квартирі спадкодавця немає.

21.12.2007 р. державний виконавець склав акт про добровільне виконання рішення суду і передачу квартири представникові стягувача, а також виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вищезазначені обставини підтверджуються рішеннями Новомиргородського районного суду, апеляційного суду Кіровоградської області, Верховного Суду України, не оспорюються сторонами і тому доказуванню не підлягають.

Окрім цього, заявники стверджують, що за свого життя ОСОБА_9 провів індивідуальне газопостачання, опалення згаданої квартири і встановив: водяний лічильник, газовий лічильник та газовий котел, що підтверджується технічною документацією: робочим проектом на газифікації квартири, в якій проживав ОСОБА_9; технічними умовами на встановлення лічильника води за № 824 від 23.09.2005 р.; квитанцією за установку лічильника води від 23.09.2005 р.; квитанцією про сплату за будівництво газопроводу в сумі 910 грн. від 12.10.2005 р.; квитанцією про сплату за будівництво газопроводу в сумі 60 грн. від 09.11.2006 р.; актом про пломбування газового лічильника від 23.12.2005 р.

Проте насправді лише квитанції про сплату коштів за установку лічильника води від 23.09.2005 р., сплату за будівництво газопроводу в сумі 910 грн. від 12.10.2005 р. та в сумі 60 грн. від 09.11.2006 р. свідчать про витрати спадкодавця на покращання житлових умов у вказаній квартирі.

В той же час заявники не надали для огляду у судовому засіданні оригінал квитанції про сплату коштів за будівництво газопроводу в сумі 60 грн. від 09.11.2006 р.

До того ж позивачами не надано доказів, яке конкретно обладнання і облаштування було здійснено у квартирі за рахунок спадкодавця.

Робочий проект газозабезпечення квартири спадкодавця за 2005 р. (т. 1, а. с. 114-117) і Технічні умови № 824 встановлення лічильника води від 23.09.2005 р. (т. 1, а. с. 118) не є документами, котрі свідчать про розмір коштів, затрачених наймачем на покращення житлових умов, і без відповідних фінансових (платіжних) документів не можуть підтвердити наведені позивачами обставини.

Окрім цього, позивачами у заяві не зазначено жодних індивідуальних ознак приладів вказаного облаштування чи обладнання, а також не надано актів про прийняття такого облаштування чи обладнання в експлуатацію.

Суд відкидає посилання заявників на Звіт про визначення вартості будівельних робіт облаштування газопостачання, опалення квартири АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 123-144), бо він проведений у м. Олександрія 15.12.2014 р. начебто на підставі візуального обстеження обєкта оцінки і оточення.

В той же час представник позивачів ОСОБА_3 пояснила у суді, що під час оцінки витрат, понесених спадкодавцем на установку газового обладнання у помешканні, залучений нею спеціаліст не виїжджав до м. Новомиргорода, а проводив усі дослідження у м. Олександрії по наданих нею документах.

Окрім цього, відповідач ОСОБА_5 категорично стверджує, що без її відома ніхто не міг проникнути до житла і оглянути вказану квартиру у грудні 2014 р.

До того ж оцінювач ОСОБА_13 помилково зазначає про місцезнаходження обєкта оцінки у м. Олександрія та не вказує на конкретне облаштування і обладнання, яке він начебто оглянув.

Таким чином, позивачі не вказують на наявність конкретного обладнання і облаштування, які начебто були придбані за рахунок наймача, а також їх фактичний стан у квартирі відразу після смерті ОСОБА_9, на момент переведення житла у категорію службового та його приватизацію спочатку ОСОБА_7 міською радою, а потім надання його в користування ОСОБА_8 і наступну приватизацію.

Водночас відповідач ОСОБА_5 обґрунтовано заперечує, що на момент видачі її матері ОСОБА_8 ордеру на квартиру 27.12.2007 р., а також після її приватизації 28.08.2008 р. у помешканні не було газового котла і водяного опалення, що підтверджується актом інвентаризації від 28.11.2008 р.

Окрім цього, газова плита була встановлена ще при наданні квартири в користування ОСОБА_14 і тому не є його власністю (т. 1, а. с. 206).

Пояснення відповідача ОСОБА_5 узгоджуються з листом ОСОБА_7 дільниці МУЕГ від 18.05.2015 р., що у квартирі спадкодавця згідно акту інвентаризації від 28.11.2008 р. числилися такі газовикористовуючі прилади: газова плита ПГ-4, газовий опалювальний прилад (конвектор АКОГ-2) (т. 1, а. с. 209)

Суд відкидає посилання представника позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ОСОБА_3 на технічні умови № 630 від 14.08.2006 р. на відокремлення квартири багатоповерхового будинку від централізованої системи опалення в звязку з влаштуванням індивідуального джерела теплопостачання, бо такі технічні умови дійсні протягом 6-ти місяців з дня видачі, а спадкодавець ОСОБА_9 помер у липні 2006 р. і тому не міг вирішувати питання про відокремлення квартири багатоповерхового будинку від централізованої системи опалення (т. 2, а. с. 102).

Тому суд вважає доведеним лише понесення ОСОБА_9 витрат на загальну суму 954,50 грн. (квитанція до прибуткового касового ордеру на установку лічильника води від 23.09.2005 р. на суму 44,50 грн. (т. 1, а. с. 119), квитанція до прибуткового касового ордеру № 64 про сплату за будівництво газопроводу від 12.10.2005 р. на суму 910 грн. (т. 1, а. с. 121)

Суд відкидає посилання позивачів на сплату ОСОБА_9 за будівництво газопроводу 60 грн. згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 70 від 09.11.2005 р., бо до позовних матеріалів долучено лише непосвідчену копію зазначеної квитанції (т. 1, а. с. 120), а інші допустимі докази таких витрат у справі відсутні.

Ураховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що представник позивачів обґрунтовано ставить питання про відшкодування вартості цього майна.

Проте відповідач ОСОБА_5 не може нести цивільну відповідальність у даному випадку, бо набувачем майна була ОСОБА_7 міська рада.

Заявники також стверджують, що після смерті спадкодавця в квартирі залишились його речі на загальну суму 30.140 грн.

Оскільки позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу вирішував різні цивільні спори у суді, а позивач ОСОБА_2 є інвалідом і тривалий час хворіла, вказані речі, які, на їх думку, відносяться до спадкового майна і належать їм на праві спадкової власності, через відсутність у заявників приміщення, яке б давало змогу забрати ці речі, ОСОБА_7 міська рада передала на зберігання своєму працівникові завгоспу ОСОБА_15

При цьому позивачі вказують як на письмовий доказ власних вимог на копію Акту опису та передачі на зберігання майна, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_3, в якій проживав покійний ОСОБА_1, від 15.02.2008 р., що був складений комісією в складі: юрисконсульта ОСОБА_7 міської ради ОСОБА_16, завідуючого господарством комунальної власності міської ради ОСОБА_15, представника квартиронаймача квартири № 87 ОСОБА_5, понятих ОСОБА_17, ОСОБА_18

Заявники стверджують, що вищевказана комісія провела опис майна, що передається на зберігання, у кількості 97 найменувань.

Незважаючи на неодноразові зміни позовних вимог та їх уточнення, у позовних заявах та долучених до них документах відсутній опис індивідуальних ознак згаданого майна і навіть його родових ознак, а також з яких міркувань заявники прийшли до висновку про належність такого майна спадкодавцю.

Позивачі стверджують, що протягом тривалого часу вони неодноразово звертались з питання повернення своїх речей, які були передані на зберігання завгоспу ОСОБА_7 міської ради ОСОБА_15, про що свідчать численні відповіді:

заступника начальника Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області від 30.03.2008 р., що речі, які знаходились в квартирі, вивезені до Новомиргородського ВУЖКГ та передані на зберігання завгоспу ОСОБА_15, в якого вони зберігаються до даного часу;

прокурора Новомиргородського району Кіровоградської області від 19.05.2008 р., що на прохання виконавчого комітету міської ради начальником Новомиргорродського ВУЖКГ ОСОБА_4 виділено приміщення для зберігання вказаного майна, про що 15.02.2008 р. складено акт опису та передано на зберігання вищевказане майно завгоспу міської ради ОСОБА_15;

начальника відділу державної виконавчої служби Новомиргородського районного управління юстиції від 27.12.2007 р., що квартира АДРЕСА_1 була передана представнику стягувача ОСОБА_16;

прокуратури Кіровоградської області від 21.11.2008 р., що на прохання виконавчого комітету міської ради виділено приміщення для зберігання вказаного майна та передано на зберігання завгоспу міської ради ОСОБА_15, про що складено акт від 15.02.2008 р.;

прокуратури Кіровоградської області від 18.06.2010 р., що на прохання виконавчого комітету міської ради виділено приміщення для зберігання вказаного майна та передано на зберігання завгоспу міської ради ОСОБА_15, про що складено акт від 15.02.2008 р. Як вбачається з листа начальника виробничого управління житлово-комунального господарства ОСОБА_7 міської ради на даний час вказане майно знаходиться на зберіганні в приміщенні ВУЖКГ. З метою отримання майна покійного ОСОБА_9 необхідно звернутися до начальника виробничого управління житлово-комунального господарства ОСОБА_7 міської ради за адресою: вул. Толстого, 27 у м. Новомиргороді;

Норвомиргородської міської ради від 17.06.2011 р., що при відкритті квартири було виявлено речі покійного ОСОБА_9 В той же день його матері ОСОБА_2 було запропоновано забрати всі речі з квартири. Для їх перевезення міською радою надавався транспорт та робітники для завантаження речей. Від отримання речей ОСОБА_2 відмовилася. Тому в присутності свідків був зроблений опис всього майна, що знаходилося в квартирі, та воно вивезено на матеріальне зберігання. Додаток: акт опису та передачі на зберігання майна.

Позивачі також посилаються як на письмовий доказ на копію розписки ОСОБА_10, що вона начебто забрала речі зі складу бази ВУЖКГ, а саме: подушки 2 шт., які зазначені в Акті під №№ 28,33; пальто, яке зазначене в Акті під № 30; піджак, який зазначений в Акті під № 79; чоботи, які зазначені в Акті під № 80; килим, який зазначений в Акті під № 29; куртка чоловіча, яка зазначена в Акті під № 48; куртка жіноча, яка зазначена в Акті під № 47; підодіяльник старий, який зазначений в Акті під № 47; 2 сумки з одягом, які зазначені в Акті під № 4, 42; відро пластмасове, яке зазначене в Акті під № 87; одіяло атласне, яке зазначене в Акті під № 61.

Заявники вважають, що ОСОБА_10 17.06.2008 р. забрала речі, які належать їм на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

Проте у подальшому ОСОБА_10 померла.

Позивачі стверджують, що, оскільки квартира належала спадкодавцеві, а у звязку з її передачею державним виконавцем ВДВС Новомиргородського районного управління юстиції ОСОБА_12 представнику ОСОБА_7 міської ради ОСОБА_16, котрий передав виявлене у квартирі майно на зберігання завгоспу цієї ж ради ОСОБА_15, наявні в ній речі спадкодавця ОСОБА_1 і ОСОБА_2 успадкували після його смерті і вони належать їм на праві спадкової власності.

Тому заявники вказують, що відповідач ОСОБА_7 міська рада після смерті спадкодавця набула вказане майно без достатньої правової підстави, тобто безпідставно.

Оскільки в натурі його неможливо повернути, позивачі вважають, що відповідач повинен відшкодувати їм його вартість, яка визначається на момент розгляду даної справи судом, а саме: загальна вартість майна, яке було передано на зберігання відповідачу, становить 30.140 грн.

Суд відкидає таке обґрунтування позову з наступних міркувань.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

У даному випадку не відбулося набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Так, об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Проте відповідач зберігає майно, належність якого саме спадкодавцю ОСОБА_9 заявниками не доведена.

До того ж він зберігає його не за рахунок позивачів у справі, бо ті жодних майнових витрат за таке зберігання не понесли і відповідач не вимагав і не вимагає вказаної оплати.

Також відсутня обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого.

У даному випадку відповідач відразу запропонував позивачам забрати майно з квартири спадкодавця, а у подальшому не перешкоджав і не перешкоджає їм у цьому.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Позивачі вважають, що зберігання належних їм речей здійснюється відповідачем на підставі договору зберігання.

Проте такий висновок суперечить вимогам чинного законодавства, бо за приписами ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Як безспірно зясовано у судовому засіданні, заявники не передавали відповідачеві належне їм майно на зберігання.

У даному випадку через небажання позивачів протягом тривалого періоду (понад півтора року) забрати речі з квартири спадкодавця ОСОБА_9 відповідач був змушений залишити їх у себе на зберігання, не перешкоджаючи заявникам у їх поверненні.

Позивачі також стверджують, що у звязку з відсутністю згаданих речей державний нотаріус не оформив на імя заявника ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом.

Позивач ОСОБА_1 вказав, що з вини ОСОБА_7 міської ради він був вимушений звернутись до суду для захисту своїх законних прав та інтересів, про що свідчить рішення Новомиргородського районного суду від 23.12.2009 р.

Як вбачається з рішення Новомиргородського районного суду від 23.12.2009 р. у цивільній справі № 2-332/2009 р. за заявою ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_19, ОСОБА_2 про скасування постанови державного нотаріуса від 12.09.2009 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії та покладення зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину за законом приймала особисту участь як представник позивача і третя особа ОСОБА_2, а ОСОБА_1 обґрунтовано було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що заявником не було надано відомості про наявність майна та його родові ознаки і вартість.

Заявник ОСОБА_2 також стверджує, що, враховуючи її інвалідність, вона як мати спадкодавця має право на ? частину рухомого майна, яке належало ОСОБА_9 до його смерті та яке зазначене в акті від 15.02.2007 р., що становить 15.070 грн.

Тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_20 міської ради як на користь позивача ОСОБА_2, так і на користь заявника ОСОБА_1

Згідно положенням ЦПК України:

ч. 1 ст. 59 Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

ч. 1 ст. 60 Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ч. 4 ст. 60 Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з листа відповідача, у міській раді відсутні оригінали Акта від 15.02.2008 р. опису та передачі на зберігання майна, що знаходилось в квартирі АДРЕСА_1, в якій проживав покійний ОСОБА_9, а також розписки ОСОБА_10 від 17.06.2008 р. про одержання нею частини майна.

Позивачі також не надали суду оригіналів вищезгаданих документів, а в матеріалах цивільних справ, у тому числі даній справі, маються лише непосвідчені копії цих документів.

До того ж у заяві ОСОБА_2 від 02.09.2009 р. до державного нотаріуса, що мається в матеріалах спадкової справи до майна померлого ОСОБА_9, та скарги ОСОБА_1 на рішення державного нотаріуса, було перелічено майно спадкодавця ОСОБА_9, частина якого є предметом спору у даній цивільній справі, проте в іншій кількості: пп. 1-52.

У судовому засіданні безспірно зясовано, що 15.02.2008 р. із квартири спадкодавця ОСОБА_9 працівниками ОСОБА_20 міської ради були вивезені та передані для зберігання до комунального підприємства речі, зазначені в акті від 15.07.2015 р., складеному представником позивачів ОСОБА_3, відповідачем ОСОБА_5 та представником відповідача ОСОБА_4 (т. 2, а. с. 101)

Оскільки ці обставини, визнані сторонами, вони не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Проте у серпні 2015 р. представник позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ОСОБА_3 зменшила розмір позовних вимог, виключивши із заяв позивачів вимогу відшкодувати вартість майна, зазначеного в акті від 15.07.2015 р. та кількістю 21 найменування, бо заявники ОСОБА_1 і ОСОБА_2 погодилися одержати їх в натурі і відповідач їм у цьому не перешкоджає.

В той же час представник позивачів ОСОБА_3 продовжує наполягати в інтересах ОСОБА_1 і ОСОБА_2, як і в попередніх позовних заявах, на стягненні з відповідача ОСОБА_20 міської ради вартості розібраної полички для взуття та дзеркала напівовальної форми без полички, що також зазначені в акті від 15.07.2015 р., але знаходяться в непридатному для використання стані і тому повернути їх в натурі неможливо (т. 2, а. с. 101).

Ураховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що представник позивачів обґрунтовано ставить питання про відшкодування вартості цього майна за рахунок зазначеного відповідача.

Незважаючи на можливість часткового задоволення позову щодо відшкодування 954,50 грн. та вартості непридатного для подальшого використання майна, зазначеного в акті від 15.07.2015 р., суд вважає за потрібне відмовити заявникам в позові повністю за спливом позовної давності із таких міркувань.

Як вбачається з вимог ЦК України:

ст. 257 загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

ч. 1 ст. 261 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ч. 4 ст. 267 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із наданих сторонами документів, у тому числі рішень Новомиргородського районного суду за попередніми зверненнями заявників, витікає, що:

21.12.2007 р. позивач ОСОБА_1 і його співмешканка ОСОБА_11 власноручно склали заяви про добровільне виконання рішення суду про виселення з квартири спадкодавця та повідомили, що ніяких належних їм речей у квартирі немає. Тоді ж, 21.12.2007 р., державний виконавець склав акт про добровільне виконання вказаного рішення суду і передачу квартири представникові стягувача, а також виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

02.09.2009 р. позивач ОСОБА_2 звернулася з письмовою заявою до державного нотаріуса ОСОБА_20 держнотконтори з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину стосовно майна, яке зазначене у списку під №№ 1-52 і знаходиться на зберіганні в ОСОБА_20 міській раді та у квартирі спадкодавця (том 1, а. с. 247).

08.09.2009 р. державним нотаріусом ОСОБА_20 держнотконтори було розяснено заявникам власну постанову від 08.09.2009 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру та все перелічене у заяві майно після смерті ОСОБА_9 22.07.2006 р. (т. 1, а. с. 145)

Таким чином, у даному випадку позивачі довідалися про порушення права на спадкове майно ще у вересні 2009 р., бо саме 02.09.2009 р. ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса ОСОБА_20 державної нотаріальної контори Кіровоградської області з письмовою заявою з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину на майно померлого ОСОБА_9, оскільки інший спадкоємець ОСОБА_1 начебто відмовився від цього майна.

Оскільки державний нотаріус відмовив у задоволенні вищевказаної заяви, ОСОБА_1 у вересні 2009 р. звернувся до районного суду зі скаргою на постанову державного нотаріуса ОСОБА_20 державної нотаріальної контори Кіровоградської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.09.2009 р.

За рішенням районного суду від 23.12.2009 р. було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на постанову державного нотаріуса ОСОБА_20 державної нотаріальної контори Кіровоградської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.09.2009 р. та покладення на нього зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину.

Як вбачається з письмової заяви ОСОБА_2 від 02.09.2009 р. та скарги ОСОБА_1, у вказаних зверненням було перелічено майно спадкодавця ОСОБА_9, частина якого є предметом спору у даній цивільній справі.

Оскільки позивачі довідалися про порушення права на спадкове майно ОСОБА_9 більше пяти років тому, а власні позови предявили лише у березні та липні 2015 р., у вказаних позовах потрібно відмовити повністю.

Представник позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ОСОБА_3 стверджувала у суді, що до 2012 р. заявникам начебто не було відомо про кількість, найменування та місцезнаходження майна, що було вивезено представниками відповідача 15.02.2008 р. із квартири спадкодавця. Саме тому вони буцімто були позбавлені можливості раніше звернутися до суду з вимогами повернути спадкове майно.

Суд критично відноситься до таких тверджень із наступних міркувань.

Позивач ОСОБА_2 підтвердила у суді, що одержала листи із прокуратури Новомиргородського району від 19.05.2008 р., а також прокуратури Кіровоградської області від 21.11.2008 р. та 18.06.2010 р., в яких їй повідомляли про місцезнаходження речей із квартири спадкодавця та пропонували звернутися до ВУЖКГ ОСОБА_20 міської ради, щоб забрати ці речі (т. 1, а. с. 45-47).

До того ж в матеріалах оглянутої у судовому засіданні цивільної справи № 2-186/07 р. за позовом прокурора Новомиргородського району в інтересах виконавчого комітету ОСОБА_20 міської ради про виселення ОСОБА_1 і ОСОБА_11 з квартири за № 87 по вул. Леніна, 120 у м. Новомиргороді без надання їм іншого жилого приміщення мається апеляційна скарга представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу районного суду від 19.07.2011 р., до якої скаржником було долучено копію акту від 15.02.2008 р. з описом майна, що було виявлено у квартирі спадкодавця після виселення (а. с. 311-312).

За правилами ЦК України:

ч. 2 ст. 267 заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

ч. 3 ст. 267 позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

ч. 5 ст. 267 якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 клопотали перед судом про поновлення позовної давності, проте не навели поважних причин для поновлення,.

Так, ОСОБА_1 вважає, що такими причинами є відсутність у нього приміщення для зберігання спадкового майна, а також оскарження рішення суду про його виселення і систематичні звернення до суду протягом періоду з 2007 р. по 2013 р. з метою визнання його порушеного права.

Позивач ОСОБА_2 стверджує, що поважними причинами пропуску позовної давності були вищезазначені звернення заявника ОСОБА_1 до суду, відсутність у неї приміщення для зберігання спадкового майна, її інвалідність і тривале перебування у медичних закладах через тяжкі захворювання, а також догляд за іншим інвалідом ОСОБА_19

Суд вважає, що вищенаведені заявниками обставини не є поважними причинами, що дають підстави для поновлення позовної давності, з таких міркувань.

З моменту смерті спадкодавця ОСОБА_9, тобто з 22.07.2006 р., до 21.12.2007 р., коли державний виконавець склав акт про добровільне виконання рішення суду від 14.09.2007 р. про виселення, а ОСОБА_1 і ОСОБА_11 власноручно склали заяви про добровільне виконання рішення суду та повідомили, що ніяких належних їм речей у квартирі немає, ніхто не перешкоджав позивачам розпорядитися спадковим майном на власний розсуд.

Окрім цього, коли 27.12.2007 р. квартира АДРЕСА_1 була передана державним виконавцем представнику стягувача ОСОБА_16, представники відповідача (ОСОБА_20 міської ради) повідомили ОСОБА_2 про наявність у помешканні речей і запропонували їй забрати їх, пообіцявши виділити при необхідності вантажників і транспорт для перевезення у вказане нею місце. Проте позивач відмовилась від такої пропозиції.

До того ж відповідач ОСОБА_5 наполягала у суді, а позивач ОСОБА_2 не заперечувала, що до грудня 2008 р. ключі від квартири спадкодавця були саме у заявника ОСОБА_2 Тому відповідач ОСОБА_5 неодноразово пропонувала позивачу ОСОБА_2 забрати речі із квартири, проте заявник відмовилася це зробити без зазначення причин такої поведінки.

Із наданих позивачем ОСОБА_2 медичних документів витікає, що вона дійсно є інвалідом 2 групи та кожного року двічі-тричі на рік перебувала у лікарні протягом двох-трьох тижнів у звязку з погіршенням стану здоровя.

Проте у даному випадку такі обставини не пояснюють поважність причин пропуску позовної давності протягом періоду понад пять років.

Згідно рішенню Новомиргородського районного суду від 23.12.2009 р. у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_19, ОСОБА_2 про скасування постанови державного нотаріуса від 12.09.2009 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії та покладення зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину за законом приймала участь представник заявника і третя особа ОСОБА_2

Тому суд вважає, що жодна з наведених позивачами обставин, а також їх сукупність не може слугувати поважною причиною для поновлення позовної давності.

Ураховуючи наведене, керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 57-59, 208-215, 224-229, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у позові представникам позивача ОСОБА_6, ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_20 міської ради Кіровоградської області про відшкодування вартості безпідставно набутого майна повністю.

Відмовити у позові представнику позивача ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_2, яка є третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до ОСОБА_5, ОСОБА_20 міської ради Кіровоградської області про відшкодування вартості безпідставно набутого майна повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Кіровоградської області через Новомиргородський районний суд.

Головуючий:

Головуючий:

суддя С. В. Щенюченко

Згідно з оригіналом:

суддя С.ЩЕНЮЧЕНКО