У х в а л а

Іменем України

"02" вересня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., розглянувши позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся представник позивача ПАТ «Дельта Банк» з вищезазначеним позовом, в якому посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 1316500,87грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 1037879,99грн.; сума заборгованості за відсотками - 209819,86грн.; пеня - 64783,20грн.; 3% від простроченої заборгованості по тілу - 336,12грн.; 3% річних від простроченої заборгованості по відсотках - 3681,70грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк» та визнати за позивачем право власності на зазначену квартиру.

В роз'ясненнях, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

Розглянувши позовну заяву, вважаю, що вона не відповідає вимогам п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, виходячи з наступного.

Положеннями частини третьої статті 37 Закону «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 27.05.2015р. у справі №6-61цс15, при зверненні стягнення на предмет іпотеки необхідно зазначати не лише загальний розмір заборгованості, а й усі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а також початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону «Про іпотеку».

Проте зміст позовних вимог не містить вартості предмета іпотеки на час звернення до суду з даним позовом за оцінкою предмета іпотеки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону. Крім того, при викладенні обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, в позові не зазначено про співмірність розміру заборгованості за кредитним договором з дійсною вартістю предмета іпотеки на час звернення з позовом до суду, не зазначені докази про це.

З наведеного убачається неконкретність змісту позовних вимог та неповне викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги з посиланням на докази.

Крім того, згідно роз'яснень, викладених у п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

У відповідності до статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху.

З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, заява підлягає залишенню без руху, заявнику необхідно в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути зазначені в ній недоліки. Для усунення недоліків позовної заяви надати в письмовому вигляді позовну заяву із викладенням обставин та змісту позовних вимог з урахуванням наведених вище недоліків, у спосіб, що забезпечить поновлення прав позивача та у спосіб передбачений законом, із зазначенням вартості предмета іпотеки на час звернення до суду з даним позовом за оцінкою предмета іпотеки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності, з посиланням на відповідні докази.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність - залишити без руху та запропонувати позивачу в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вищезазначені недоліки.

У випадку неусунення недоліків, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: