Категорія 27 Доповідач Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого : Кучевського П.В.

Суддів : Міхасішина І.В., Стадника І.М.

при секретарі : Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернулося до суду із позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість в загальній сумі 35 243,59 грн., що складається з основного боргу - 11 991, 76 грн., заборгованість зі сплати процентів - 5 422,53 грн., пені - 10 506,20, трьох процентів річних - 492,48 грн., інфляційних втрат - 6830, 62 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що банк протягом 05 лютого 2013 року - 24 лютого 2014 року надав відповідачу кредитні кошти в сумі 12626,50 грн., однак позивач порушив умови кредитного договору що спричинило винекнення заборгованості.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість по кредитному договору в розмірі 23410,17 грн., з яких - 11991,76 грн. сума основного боргу, - 5422,53 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 5995,88 грн. пеня. В задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних витрат, 3% річних та пені в розмірі 4510, 32 грн. відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернулося до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ПАТ «Брокбізнесбанк» подало до апеляційного суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

На зареєстровану адресу місця проживання ОСОБА_2 судом двічі надсилалися повістки про виклик до суду, однак не були вручені адресату.

Відповідно до положень статті 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Крім цього, ОСОБА_2 викликався в суд через оголошення у пресі.

Отже, за положеннями ст. 74 ЦПК України є підстави вважати, що повістка про виклик до суду вручена ОСОБА_2 належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Брокбізнесбанк» підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2015 року вказаним вимогам закону не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 04.02.2013року між сторонами було укладено договір №46140 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску Visa Instant Issue, за умовами якого позивач надав відповідачу не персоніфіковану платіжну картку миттєвого випуску Visa Instant Issue, зі строком дії 2 роки, Пін код до неї, а також відкрив спеціальний картковий рахунок НОМЕР_1 в національній валюті України, та зобов'язався здійснювати його обслуговування (а.с.8-9).

04.02.2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів, яка є невід'ємною частиною договору(а.с.10-11).

Відповідно до п. 2 кредитного договору банк надає власнику рахунку грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом заборгованості в сумі 12000грн. на строк з 04.02.2013 року по 03.02.2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 32,0% річних, на споживчі цілі.

Кредитна лінія є відновлювальною в межах поточного ліміту заборгованості встановленого в п. 3 кредитного договору, за умови погашення власником рахунку суми основного боргу за кредитною лінією та процентів за користування кредитними коштами (п.9 кредитного договору).

Пунктом 7 кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитними коштами нараховуються банком починаючи з дати фактичного використання цих коштів. Проценти нараховуються щомісячно в межах строку кредитування на суму фактичного залишку заборгованості, із розрахунку фактичної кількості днів в місяці та році.

Власник рахунку сплачує банку проценти за користування кредитними коштами щомісячно не пізніше 25-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому вони нараховані (п.8 кредитного договору).

Згідно з п. 15 кредитного договору у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та/або строків сплати процентів за користування кредитними коштами, а також інших платежів, власник рахунку сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п. 2 кредитного договору, від суми простроченої заборгованості. Неустойка нараховується із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та році.

Банк взяті на себе зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком в розмірі 35243,59грн., з яких: 11991,76грн. сума основного боргу, 5422,53грн. заборгованість зі сплати процентів, 10506,20грн. пеня, 492,48грн. 3% річних, 6830,62грн. інфляційні витрати (а.с.4-7).

Норми ст.ст. 509, 623625 ЦК України зазначають, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Також ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику (ст.1054 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ч. 1ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 статті 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальників процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Як передбачено частиною 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Суд першої інстанції врахувавши, що відповідачем не був виконаний обов'язок щодо повернення всієї суми кредиту, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення неповернутого тіла кредиту за договором в розмірі11991,76грн.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. В ч. 3ст. 549 ЦК України вказано, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У даному випадку суд першої інстанції застосував положення частини 3 статті 551 ЦК України дійшовши висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки.

Однак, такий висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки, у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2015 року №5 роз'яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

У матеріалах справи відсутня заява відповідача про зменшення судом розміру неустойки, а відтак відсутні правові підстави для застосування судом положень ч. 3 статті 551 ЦК України.

Не можна погодитися і з висновком суду про невідповідність умов договору щодо нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 10506,20 грн. ст. 18 п.5 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Так, дійшовши до такого висновку, суд першої інстанції не врахував того, що положення Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні ризики, процедури виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання договору цей закон не може застосовуватися, ці відносини регулюються нормами ЦК України та іншим спеціальним законодавством.

Крім цього, позивачем здійснено нарахування індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту в сумі 5524,41грн., індекс інфляції простроченої заборгованості по нарахованим процентам 1306,21грн.; 3% річних за прострочення сплати основного зобов'язання 374,85грн., 3% річних за прострочення сплати відсотків по кредиту 117,63грн. з посиланням на положення ст. 625 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції не врахував, правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 06 червня 2012 року №6-49цс12, у якій зазначено, що аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в Аналізі практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві (01.07.2014 року).

Отже, суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин норму ст. 625 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2015 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю на суму 35243,59 грн., колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 352,43 грн., що підлягало до сплати за подання позову до суду першої інстанції, та 176,22 грн., що становить 50 відсотків від суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в загальному розмірі 528,65 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 35243,59 грн., що складається з: основного боргу - 11 991, 76 грн., заборгованість зі сплати процентів - 5 422,53 грн., пені - 10 506,20, трьох процентів річних - 492,48 грн., інфляційних втрат - 6830, 62 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 528,65 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ П.В. Кучевський

Судді: /підпис/ І.В. Міхасішин

/підпис/ І.М. Стадник

Згідно із оригіналом

Головуючий: П.В. Кучевський