АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №667/2089/15-ц Головуючий в І інстанції Майдан С.І.
Провадження №22-ц/791/1767/2015 Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року вересня місяця 03 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Прокопчук Л.П.
Суддів:Іванової І.П.,
Базіль Л.В.
При секретарі:Прушинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

24 березня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15.09.2014 року позичив ОСОБА_5 40 000 грн., про що остання власноручно написала розписку та зобов'язалася повернути позику до 17.09.2014 року.

Взяті на себе зобов'язання відповідачка не виконала, на усні прохання повернути борг не реагує, що змусило позивача звернутися до суду за захистом порушених прав.

Посилаючись на ст..ст.1046, 1049, 625 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь заборгованість за договором позики у сумі 40 000 грн., 3% річних у сумі 618,08 грн. та 6 672,21 грн. - втрат від інфляції, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 21 травня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики у розмірі 47 290 грн. та витрати по сплаті судового збору 472,90 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення суддею норм матеріального і процесуального права, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, ОСОБА_6 просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст..1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 ЦК цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику (Постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14).

За змістом долученої до справи розписки вбачається, що ОСОБА_5 15.09.2014 року отримала в якості позики від ОСОБА_6 40 000 грн. та зобов'язалася повернути їх до 17.09.2014 року.

Свої зобов'язання вона не виконала, оскільки оригінал розписки знаходиться у позивача, тому суд першої інстанції підставно стягнув з ОСОБА_5 на користь позивача суму боргу у розмірі 40 000 грн., а також три проценти річних у сумі 618,08 грн., витрати від інфляції у сумі 6 672,11 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що розписку апелянт не писала і грошові кошти від позивача не отримувала спростовуються оригіналом розписки, що долучена до матеріалів справи, а також відмовою відповідачки від проведення почеркознавчої експертизи (а.с.24).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач довів ті обставини, на які посилається, долучивши боргову розписку ОСОБА_5, а остання не спростовувала свої доводи про те, що грошові кошти не позичала і розписку не писала.

Посилання апелянта на те, що за проведення почеркознавчої експертизи витрати має нести позивач є неспроможними.

Відповідно до ч.2 ст.86 ЦПК України кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз'яснено, що оплата експертизи в цивільній справі проводиться за рахунок сторони, яка порушила відповідне клопотання.

За вимогами ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачці судом першої інстанції роз'яснювалось право заявити клопотання про призначення експертизи, однак вона відмовилася, про що написала заяву. (а.с.24).

Відповідно до ч.2 ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегію суддів не встановлено порушення норм матеріального і процесуального права при постановленні судового рішення.

За такого колегія суддів вважає, що задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції постановив законне і обґрунтоване рішення, висновки якого не спростовані доводами апеляційної скарги, відтак апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук