Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/392/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Тимченко Л. М.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.02.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Кіселика С.А., Суржика М.М.,

при секретарі: Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі - Банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову Банк зазначав, що 14 серпня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 6761661, відповідно до якого Банк надав кредит в сумі 14 333 долари США для придбання транспортного засобу, а відповідач зобов'язався сплачувати 7,7 відсотків річних за користування кредитом та повернути кредит в термін до 14 серпня 2015 року. Умови кредитного договору щодо внесення щомісячного платежу відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

26 серпня 2010 року між ПАТ «ПУМБ» та відповідачем в рамках реструктуризації заборгованості, яка утворилась за кредитним договором, укладено додаткову угоду № 9497054 до кредитного договору від 14 серпня 2008 року відповідно до якої графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом було змінено.

Починаючи з 25 листопада 2013 року відповідач повністю припинив сплачувати проценти за користування кредитом, а з 31 липня 2013 року не виконує зобов'язання щодо повернення кредиту.

У зв'язку з цим 10 вересня 2013 року Банк направив відповідачу письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, проте відповідач у встановлений строк до 17 жовтня 2013 року вимогу банку не виконав.

Банк просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 4 921,32 долари США та 7 000 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 4 706,63 долари США, заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом - 214,69 доларів США, пеня за порушення строків виконання зобов'язань - 500,88 доларів США, штраф за порушення обов'язків, передбачених п.п.4.3.2-4.3.6 кредитного договору - 143,33 долари США, штраф за порушення обов'язків щодо поновлення дії договору страхування транспортного засобу - 7 000 грн. (а.с.3-6).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено ( а.с. 63-64).

В апеляційній скарзі Банк просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.69-71).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Банку підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав свої письмові заперечення. Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги банку за період з 24 липня 2013 року по 24 червня 2014 року задоволенню не підлягають, оскільки банк вирішив питання про стягнення з відповідача заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, а тому має місце подвійне стягнення боргу (а.с.63-64).

З такими висновками суду колегія суддів погодитись не може, оскільки такі висновки не відповідають обставинам справи, суд прийшов до цих висновків з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 14 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №6761661, згідно з умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 14 333 доларів США, а відповідач зобов'язався використати його за цільовим призначенням - на купівлю автомобіля марки «Hyundai», кузов № НОМЕР_1 та повернути кредит у строк до 14 серпня 2015 року, сплатити проценти за його користування у розмірі 7,7 відсотків річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 14 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу № 6772850, зареєстрований в реєстрі за № 3067, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в заставу Банку автомобіль легковий седан марки " Hyundai", модель Accent 1,4 MT2, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

26 серпня 2010 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 9497054 до кредитного договору від 14 серпня 2008 року, згідно якої змінено графік повернення крпдиту та сплати процентів за користування кредитом (а.с.19-20).

Згідно з умовами кредитного договору (п.3.2.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту і щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити на вимогу банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожен день прострочення.

Згідно з п.5.4 кредитного договору за кожний випадок порушення відповідачем обов'язків щодо поновлення дії договору страхування, відповідач зобов'язаний сплатити на вимогу банку на його користь штраф у розмірі 10 % від мінімальної страхової суми, на яку згідно з вимогами зазначеного пункту договору має бути укладений договір страхування.

Відповідно до п. 5.5 кредитного договору за кожний випадок порушення відповідачем обов'язків, передбачених п. п. 4.3.2-4.3.6 цього договору, відповідач зобов'язаний сплатити на вимогу банку на його користь штраф у розмірі 1 % від суми одержаного кредиту.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Обставиною, яка стала підставою для звернення 22 липня 2014 року ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до суду з позовом про дострокове повернення кредиту виявився факт порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, а саме припинення ним з 25 листопада 2013 року передбачених договором виплат з погашення чергового платежу за кредитом та процентів за користування кредитом.

Право позикодавця вимагати достроково повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст.1050 ЦК України.

Аналогічні положення містяться у п.3.5.7 кредитного договору, відповідно до якого банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або кредиту разом із розрахованими процентами у разі, зокрема, затримання сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, із врахуванням змісту ст.ст.261, 530, 631 ЦК України, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання ( до 14 серпня 2015 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів (правова позиція, викладена в постанові ВСУ від 5 лютого 2014 року у справі за № 6-152цс13, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України).

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідач умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, не виконував, з 31 липня 2013 року припинив погашення кредиту, а з 25 листопада 2013 року - сплату процентів за користування кредитом; вимогу Банку про дострокове погашення кредиту від 10 вересня 2013 року не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом у розмірі 4 967,98 доларів США та 82,12 доларів США - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом (а.с.21).

Оскільки вимогу Банку щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, відповідач-боржник не виконав, 19 грудня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу - ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис, відповідно до якого звернуто стягнення на рухоме майно - транспортний засіб марки " Hyundai" , модель Accent 1,4 MT2, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_2 Строк , за який провадиться стягнення, - з 25 липня 2012 року по 08 вересня 2013 року.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ "ПУМБ" у розмірі - заборгованість за кредитом - 4 967,98 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 82,12 доларів США, що всього становить 5 050,10 доларів США, що станом на 19 грудня 2013 року за курсом НБУ становить 40 365,45 грн., а з урахуванням витрат із вчинення виконавчого напису в сумі 2000 грн, всього - 42 365,45 грн.(а.с.55).

Постановою державного виконавця Індустріального відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 20 січня 2014 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання вказаного виконавчого напису № 8638 від 19 грудня 2013 року, виданого нотаріусом (а.с.56).

Постановою цього ж державного виконавця від 31 січня 2014 року накладено арешт на автомобіль марки " Hyundai" , модель Accent 1,4 MT2, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження вказаного автомобіля в межах суми боргу (а.с.57). Крім того, постановою від 31 січня 2014 року оголошено розшук зазначеного автомобіля.

Обгрунтовуючи позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, Банк зазначав, що виконавчий напис не виконано, станом на 23 червня 2014 року ( за період з 25 листопада 2013 року по 23 червня 2014 року) заборгованість за кредитом склала - 4 706,63 долари США, заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом - 214,69 доларів США, пеня за порушення строків виконання зобов' язань за кредитним договором - 500,88 доларів США, штраф за порушення обов'язків, передбачених п.п.4.3.2-4.3.6 кредитного договору - 143,33 долари США, штраф за порушення обов' язків щодо поновлення договору страхування - 7 000 грн.(а.с.7-10).

У письмових запереченнях на позов Банку та на апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що сплатив на рахунок ВДВС згідно постанови про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, 30 000 грн..

Вказана обставина підтверджена копією квитанції 1/349 від 05 листопада 2014 року (а.с.58).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на рухоме майно - автомобіль, для задоволення вимог банку щодо погашення заборгованості за кредитом в сумі 4 967,98 доларів США і заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в сумі 82,12 доларів США та звернення Банку з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, призведе до подвійного стягнення боргу з відповідача.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може.

За змістом ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 1 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право

задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на

момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування

збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках,

передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати

на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення

забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором

застави (ст.19 Закону).

Згідно ч.6 ст.20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється, зокрема, за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що виконавчий напис нотаріуса від 19 грудня 2013 року не було виконано, а предмет застави - автомобіль не реалізовано, і відповідно, погашення вимог Кредитора за рахунок застави не відбулося.

Отже, зобов'язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягало судовому захисту.

Покладаючи в основу рішення висновок про подвійне стягнення, суд першої інстанції не врахував, що за змістом

ст. 19 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на предмет застави повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному.

Звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 3-71гс14 від 09 вересня 2014 року).

Крім того, суд, відмовляючи у задоволенні позову, не звернув увагу на те, що у позовній заяві Банк просив суд стягнути з відповідача заборгованість по нарахованим, але не сплаченим процентам за користування кредитом за період з 25 листопада 2013 року по 23 червня 2014 року , тобто за період, який не ввійшов у виконавчий напис нотаріуса, просив стягнути пеню за порушення строків сплати кредиту та процентів за користування кредитом; штраф у розмірі 1% від суми одержаного кредиту за кожен випадок порушення позичальником обов'язків, передбачених п.п.4.3.2-4.3.6 кредитного договору , штраф у розмірі 10 % від мінімальної страхової суми за договором страхування у зв'язку з невиконанням умов п.4.3.2 договору про поновлення строку дії договору страхування транспортного засобу (п.5.4), які також не ввійшли до виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст.526 ЦК україни зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків або моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч.2 ст.1050 ЦК України.

У зв'язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором від 14 серпня 2008 року, припинив погашення кредиту, сплату процентів за користування кредитом, не поновив договір страхування транспортного засобу, вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, пені та штрафів є обґрунтованими та доведеними.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову Банку не відповідають обставинам справи, до таких висновків суд прийшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України це є підставами для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Матеріалами справи підтверджується і вказана обставина не заперечується представником позивача, що 05 листопада 2014 року відповідно до вимог постанови про виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса, відповідач сплатив на погашення суми боргу за кредитним договором 30 000 грн. (а.с.55).

Як пояснив в судовому засіданні апелдяційної інстанції представник позивача, кошти в сумі 30 000 грн. надійшли на рахунок Банку з ВДВС 27 січня 2015 року.Оскільки, відповідно до п.2.3.5 кредитного договору зобов'язання за кредитним договором мають виконуватися позичальником виключно у валюті кредиту - доларах США, то Банк 27 січня 2015 року відповідно до умов цього пункту кредитного договору придбав іноземну валюту - долари США на суму 30 000 грн., за курсом , що діяв на той час, внаслідок цього було погашено заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 14 серпня 2008 року в сумі - 1 587,91 доларів США, з яких в першу чергу погашено борг по процентам за користування кредитом в сумі 82,12 доларів США та 1505,79 доларів США боргу по кредиту.

Вказані обставини щодо погашення відповідачем 27 січня 2015 року заборгованості за кредитним договором в сумі 1 587,91 доларів США, підтверджуються довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором, наданою представником Банку в судовому засіданні апеляційної інстанції (а.с. ).

Таким чином, встановлено, що залишок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 14 серпня 2008 року, визначений станом на 23 червня 2014 року становить : - кредит - 2 972,71 доларів США;

· проценти за користування кредитом - 132,57 доларів США (214,6 - 82,12);

· пеня - 500,88 доларів США;

· штраф - 143,33 долари США,

· штраф - 7 000 грн. за порушення зобов'язання щодо поновлення договору страхування транспортного засобу.

·

Як роз'яснено у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в

іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести

розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом,

встановленим Національним банком України на день ухвалення

рішення .

Офіційний курс долара США Національного банку України станом на 25 лютого 2015 року становить: 100 доларів США= 28,291 грн.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справів.

Як свідчать матеріали справи, Банк позовні вимоги не змінював.

З урахуванням часткового погашення ОСОБА_2 боргу за кредитним договором, позов Банку підлягає задоволенню частково.

З ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором № 6761661 від 14 серпня 2008 року, визначена станом на 23 червня 2014 року в сумі: кредит - 2 972,41 доларів США, що еквівалентно - 84092,45 грн.; проценти за користування кредитом - 132,57 доларів США, що еквівалентно - 3 750,53 грн.; пеня - 500,88 доларів США, що еквівалентно - 14170,39 грн.; штраф - 143,33 долари США, що еквівалентно - 4 054,94 грн, всього 3 749,19 доларів США, що еквівалентно 102 317,80 грн.. та штраф 7 000 грн. за невиконання обов'язку щодо поновлення договору страхування транспортного засобу, а разом 113 068 грн.33 коп..

При подачі позову до суду та за подання апеляційної скарги на рішення суду Банком сплачено судовий збір в сумі 1 201, 75 грн. (725,69 грн. +476,06 грн.)(а.с.2, 72).

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Банку підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1 093 грн.17 коп.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст..316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 6761661 від 14 серпня 2008 року, що склалась станом на 23 червня 2014 року всього в сумі 113 068 грн.33 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» судовий збір в сумі 1 093 грн.17 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: