Справа №: 478/1223/15-ц пров. №6/478/5/2015
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

29.07.2015 року Казанківський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

начальника відділу ДВС ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Казанка подання начальника відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області про тимчасове обмеження керівника ТОВ «Сила росту» ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

В с т а н о в и в:

Начальник відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження керівника ТОВ «Сила росту» ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, в якому зазначив, що на виконанні знаходиться наказ №915/1189/13 виданий 03.11.2014 року Господарським судом Миколаївської області про стягнення з ТОВ «Сила росту» на користь ТОВ «Агроальянс» збитків в сумі 31374,04 грн. та 1720,50 судового збору. Посилаючись на те, що боржником не виконується рішення суду, заборгованість не сплачена, що вказує на ухилення керівника ТОВ «Сила росту» від виконання зобовязань, просив тимчасово обмежити керівника ТОВ «Сила росту» ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

В судовому засіданні начальник відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області подання підтримав, просив його задовольнити.

Вислухавши доводи начальника відділу ДВС, дослідивши матеріали подання та виконавчого провадження, суд приходе такого висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (далі - Пакт), кожна людина є вільної у виборі місця перебування і вправі покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. №3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі - Закон).

Положеннями ст.6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п.2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п.5);

- якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п.8).

З набранням чинності з 9 березня 2011 р. Закону від 4 листопада 2010 р. № 2677-VI "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

У зв'язку з цим, Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) доповнено ст. 377-1, яка є спеціальною, і якою врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Іншого способу обмеження у праві виїзду за межі України законодавець не передбачив, а тому встановлення такого обмеження в інший спосіб - є неприпустимим.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що вирішення судами питання про обмеження у праві виїзду за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК України, лише за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону № 606-XIV і у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

За змістом ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за місцезнаходженням органу ДВС в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст. 17 Закону № 606-XIV, примусове виконання яких здійснюється ДВС.

При цьому, саме на державному виконавцю лежить обов'язок довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Оскільки чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", а практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня, то під «ухиленням» від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Саме ці діяння, а також наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, і підлягають доведенню у суді.

І тільки за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання" можливе задоволення такого подання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність самого факту невиконання зобов'язань, а тільки за ухилення від їх виконання, то з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясовувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

При цьому слід зазначити, що ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям.

Невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо.

Встановлення названих обставин дає суду підстави для відмови у поданні державного виконавця.

В той же час, встановлення того, що боржник свідомо ухиляється від виконання - маючи змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин, дає суду підстави для задоволення подання.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом.

Наявність статусу керівника - юридичної особи боржника у виконавчому провадженні та не вчинення юридичною особою визначених судом дій в добровільному порядку не зумовлюють "необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів", оскільки таке не є санкцією за неналежну поведінку названої особи, а лише унеможливлює її виїзд за межі України, що дасть можливість виконавчій службі продовжувати виконавчі дії.

Не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків і саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, встановленого державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження.

У зв'язку із цим не можна говорити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні у разі, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного вище, можна зробити висновок, що поняття «ухилення» від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Із матеріалів подання вбачається, що у відділі ДВС Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання наказу №915/1189/13 виданого 03.11.2014 року Господарським судом Миколаївської області про стягнення з ТОВ «Сила росту» на користь ТОВ «Агроальянс» збитків в сумі 31374 грн. 04 коп. та судового збору в розмірі 1720 грн. 50 коп.

13.11.2014 року начальником відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції від 07.05.2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ТОВ «Сила росту».

Проте, державним виконавцем в судовому засіданні не надано доказів тому, що керівник - юридичної особи боржник свідомо ухиляється від виконання судового рішення на користь ТОВ «Агроальянс» і, маючи змогу виконати це зобов'язання у повному обсязі або частково, він не робить цього без поважних причин, не дивлячись на застосування до юридичної особи передбачених законом санкцій та засобів примусу.

Крім того, при здійсненні виконавчих дій державний виконавець не застосовував до ОСОБА_2, як посадової особи боржника - юридичної особи, будь-яких заходів примусу, хоча, виходячи з буквального тлумачення ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», мав таке право, а тому вважати, що ним вичерпані усі можливості для виконання рішення було б передчасним.

За таких обставин, подання начальника відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд

У х в а л и в :

В задоволенні подання начальника відділу державної виконавчої служби Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області про тимчасове обмеження керівника ТОВ «Сила росту» ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд протягом п'яти днів з дня її оголошення.

Суддя