У Х В А Л А

31 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Будруф», про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 жовтня 2013 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5) на користь ОСОБА_4 частково майнову шкоду в розмірі 185 306 грн та 3 000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди. Решту позовних вимог залишено без задоволення. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 2 квітня 2015 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 травня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Київської області від 2 квітня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 травня 2015 року та залишити в силі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 жовтня 2013 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 610, 852 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, виходив із того, що в матеріалах справи відсутня проектно-кошторисна документація та інші додатки до договору будівельного підряду від 3 квітня 2009 року підписані обома сторонами, які б містили чіткий перелік видів робіт та їх орієнтовну вартість, які мав виконати відповідач, як підрядник, при будівництві будинку. Відсутні в справі і акти приймання-передачі виконаних робіт із зазначенням сум, сплачених позивачем відповідачу за проведену ним роботу з будівництва, що унеможливлює визначення того, які саме роботи позивач прийняв від відповідача сплативши за них обумовлену суму коштів. Враховуючи відсутність в справі належних та допустимих доказів того, що роботи по облаштуванню гідроізоляції терас другого поверху будинку та будівництву каналізаційного колодязя проводилися саме ФОП ОСОБА_5, необгрутованим є висновок суду першої інстанції про те, що саме відповідач відповідає за належну якість вищевказаних робіт та стягнення з нього у зв'язку з цим завданої ОСОБА_4 матеріальної шкоди.

У наданій для порівняння постанові Вищого господарського суду України від 7 грудня 2006 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що судом встановлено, що виявлені недоліки в реконструйованому приміщенні є наслідком недотримання підрядником вимог проекту реконструкції, порушенням технології виконання робіт, низької якості виконаних робіт, порушенням СНІП 3.04.01-87 «Опоряджувальні роботи», матеріали застосовані при улаштуванні підлоги, втратили свої конструктивні властивості внаслідок порушення технології виконання робіт.

У наданій для порівняння постанові Вищого господарського суду України від 27 жовтня 2011 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що згідно з пунктом 12.1. договору, гарантійний строк експлуатації об'єкта будівництва становить 10 років від дня його прийняття замовником. Відповідно до пункту 12.2. договору, замовник, у разі виявлення протягом гарантійного строку недоліків, відповідальність за які несе підрядник, зобов'язаний без затримки сповістити підрядника про ці недоліки і запросити його для складання дефектного акту із зазначенням у ньому характеру недоліків та строків їх усунення. При відмові підрядника прийняти участь у складанні акту, замовник має право зробити це за участю спеціалістів архітектурно-будівельного контролю та проектної організації, і надати акт для усунення недоліків підряднику, а тому господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку з неналежним виконанням своїх договірних зобов'язань відповідачем позивачеві були спричинені збитки, які полягають у витратах на усунення недоліків, отже обґрунтовано задовольнили позовні вимоги про стягнення збитків.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Будруф», про відшкодування майнової та моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема