Справа №472/225/14-ц 01.09.2015 01.09.2015 01.09.2015
Провадження №22-ц/784/2112/15
Провадження № 22ц- 784/2112/15 Головуючий у 1-й інстанції Орленко Л.О.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем України

01 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Темнікової В.І.,

при секретарі Горенко Ю.В.,

за участю:

- представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_3

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2014 року

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради

про

звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позивач зазначав, що 20 березня 2008 року між ним та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № NKVSGI , за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 187 500 грн. на поліпшення якості житлового будинку , які позичальник зобов'язалася повертати ануїтентними платежами в сумі не менше 3 049 грн. щомісячно до 20 числа кожного місяця в строк до 20 березня 2018 року з оплатою 15% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за яким останній передав в іпотеку Банку житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 118,3 кв.м та земельну ділянку загальним розміром 1034,0 кв.м, на якій розташований вказаний житловий будинок.

На підставі заяви ОСОБА_6 від 14 липня 2008 року, 12 серпня 2008 року сторонами кредитного договору були внесені зміни до цього договору щодо валюти кредитування та процентної ставки: переведено суму кредиту з гривні у валюту долар США та розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди Банку склав 40 549, 39 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості.

Позивач вказував, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору станом на 22 січня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 81 417,43 дол.США.

Посилаючись на наведене, Банк в рахунок погашення вказаної заборгованості просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки та виселити усіх мешканців, які проживають та зареєстровані в житловому будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2014 року в позові Банку відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі не погоджуючись з судовим рішенням, просить його змінити.

Перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 - відхиленню із наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог Закону України «Про мараторій», який набрав чинності 7 червня 2014 року, не може бути звернуто стягнення на спірне нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 ЦК України).

Судом встановлено, що 20 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_6 було укладено договір про іпотечний кредит № NKVSGI , за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 187 500 грн. на поліпшення якості окремого житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1. Позичальник зобов'язалася повертати ануїтентними платежами кредитні кошти в сумі не менше 3 049 грн. щомісячно до 20 числа кожного місяця в строк до 20 березня 2018 року з оплатою 15% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит, 20 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець передав в іпотеку Банку житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 118,3 кв.м, житловою площею 52,2 кв.м, та земельну ділянку загальним розміром 1034,0 кв.м, на якій розташований предмет іпотеки, заставною вартістю 250 000 грн.

12 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № NKVSGI , за умовами якої з дати укладення вказаної угоди було змінено валюту виконання зобов'язання з валюти гривня на валюту долар США.

Згідно з п.8.1 додаткової угоди станом на 12 серпня 2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит № NKVSGI від 20 березня 2008 року складає 187 743 грн. 68 коп., що еквівалентно 40 549 ,39 дол. США.

Також, сторони домовились, що з дати укладення додаткової угоди проценти за користування кредитом розраховуються на основі 14,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та позичальник зобов'язується сплачувати позивачу винагороду за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів. Періодом сплати вважати 20 число кожного місяця та погашення кредиту провадити в строки відповідно до графіка погашення кредиту, згідно з яким позичальник на погашення заборгованості за кредитом має сплачувати щомісячно банку 721,17 дол.США до 20 березня 2018 року.

Внаслідок порушення позичальником умов Договору щодо повернення кредиту утворилась заборгованість, у зв'язку з чим, Банк до звернення в суд з позовом листом від 22 квітня 2013 року належним чином повідомив боржника та іпотекодавця про вимогу щодо усунення порушення умов кредитного договору і погашення заборгованості, а також можливого звернення на предмет іпотеки ( т.1 а.с. 12-14).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України від 5 червня 2003 року №898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон «Про іпотеку») передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.4.1 умов іпотечного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_3 іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань вони не будуть виконані ( виконані неналежним чином).

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене іпотекодерджателем на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса (пункт 4.2 іпотечного договору).

Пунктом 4 умов іпотечного договору передбачено, що в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержателю нається право продажу від свого імені предмета іпотеки будь- якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст..38 Закону України «Про іпотеку.

Також право отримувати від імені Іпотекодавця довідки, документи, які необхідні для підготовки предмета іпотеки до продажу та виконувати всі інші дії, пов'язані з продажем предмету іпотеки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що порушення відповідачем взятих зобов'язань за договором кредиту, внаслідок якого утворилась зазначена заборгованість, є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений п.4 іпотечного договору.

7 червня 2014 року набув чинності Закон «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі-Закон «Про мараторій»), згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Статтею 3 Закону України «Про мараторій» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мараторій», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мараторій» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 Закону «Про мараторій».

Саме до цього зводяться правові висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалах від 21 січня, 19 лютого та 6 березня 2015 року, наданих заявником як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Тому суд помилково відмовив у позові щодо звернення стягнення на предмет іпотеки з посиланням на вимоги Закону України «Про мараторій», при цьому не врахував, що цей Закон та його норми не передбачають підстав для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Згідно наданого Банком уточненого розрахунку заборгованість ОСОБА_6 за вказаним договором станом на 22 січня 2014 року становила 81 417,43 доларів США , що еквівалентно 1 275 811 грн. 10 коп. із них: 30 901,10 доларів США, що еквівалентно 484 220 грн. 23 коп. - заборгованість за кредитом; 20 417,05 доларів США, що еквівалентно 319 935 грн. 17 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 770,54 доларів США, що еквівалентно 59 084,36 - заборгованість по комісії за користування кредитом; 22 421,92 доларів США, що еквівалентно 351 351 грн. 48 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 31,29 доларів США, що еквівалентно 490 грн. 31 коп. - штраф (фіксована частина) та 3 875, 53 доларів США, що еквівалентно 60 729 грн. 55 коп. штрафу (процентна складова).

В той же час, нарахування Банком штрафу в іноземній валюті є необґрунтованим.

Відповідно до п.5.3 умов кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову.

Тому, штраф в розмірі 490 грн. 31 коп. (фіксована частина) та 60 729 грн. 55 коп. (процентна складова) підлягають стягненню в гривневому еквіваленті.

Що стосується позовних вимог про виселення відповідачів, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Так, згідно з частиною другою статті 39 Закону «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому, за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).

Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України.

Оскільки житловий будинок, який є предметом договору іпотеки, придбаний відповідачем не за рахунок отриманого кредиту (договір купівлі-продажу будинку посвідчений Веселинівською державною нотаріальною конторою 04 жовтня 2005 року за р. №1274), тому вимоги Банку про виселення осіб без надання їм іншого постійного жилого приміщення задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо невірного обчислення Банком пені у доларах та приведення цієї суми до еквівалента у гривні не за кожен місяць прострочення, а на кінцевий строк нарахування пені, є безпідставними.

Пунктом 5 умов кредитного договору передбачено, що сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Тому нарахування Банком пені в іноземній валюті відповідає положенням п.5.2 умов кредитного договору.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що пеня Банком визначена за строк, який перевищує п'ять років, є помилковими, оскільки із розрахунку заборгованості видно, що Банк нарахував пеню за період 20 лютого 2009 року по 22 січня 2014 року, тобто в межах п'ятирічного строку, що відповідає п.5.5 умов кредитного договору.

Посилання апелянта на те, що графік погашення кредиту до додаткової угоди до кредитного договору ОСОБА_6 не підписувала, відтак позичальник має право самостійно визначати прядок сплати коштів з урахування того, що строк дії кредитного договору визначено до 20 березня 2018 року, колегія суддів не може прийнято до уваги, оскільки, по-перше, після укладення додаткової угоди позичальником проводилось погашення кредиту в строки, відповідно до графіка погашення кредиту, отже умови додаткової угоди сторонами виконувались, а по -друге сам позичальник зазначену додаткову угоду не оспорював. Дану обставину не заперечував представник відповідача в суді апеляційної інстанції.

Безпідставними є також аргументи апеляційної скарги ОСОБА_3 стосовно того, що Банк неправильно обрахував загальну заборгованість за кредитом, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості, в якому зазначено дата останнього платежу за кредитним договором , розмір фактичного погашення тіла кредиту і розмір заборгованості; розмір заборгованості за відсотками; розмір пені за кредитом і відсотками за користування кредитом. Відповідач не навів переконливих доводів щодо невірності розрахунків, не зазначив які суми ним сплачені, однак Банком не зараховані.

З урахуванням викладеного рішення суду в силу пункту 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення вимог.

В силу вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 654 грн. судових витрат з урахуванням сплачених при зверненні до суду сум та обсягу задоволених вимог.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»» задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задовольнити частково.

Для погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № NKVSGI від 20 березня 2008 року, укладеним між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_6, в сумі 81 417,43 доларів США, що еквівалентно 1 275 811 грн. 11 коп. із них: 30 901,10 доларів США, що еквівалентно 484 220 грн. 23 коп. - заборгованість за кредитом; 20 417,05 доларів США, що еквівалентно 319 935 грн. 17 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 770,54 доларів США, що еквівалентно 59 084,36 - заборгованість по комісії за користування кредитом; 22 421,92 доларів США, що еквівалентно 351 351 грн. 48 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 490 грн. 31 коп. - штраф (фіксована частина) та 60 729 грн. 55 коп. штрафу (процентна складова) звернути стягнення:

відповідно до іпотечного договору від 20 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф., на належний ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2005 року, житловий кам'яний будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 118,3 кв.м, в тому числі житловою площею 52,2 кв.м з надвірними господарськими та побутованими будівлями та спорудами;

земельну ділянку загальним розміром 1034,0 кв.м на якій розташований предмет іпотеки і яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 094, початковою ціною 250 000 грн., застосувавши процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю права на укладання договору купівлі- продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість.

Відстрочити рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до дня втрати чинності Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»» про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 із житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»» 3 654 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: