АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсним умов кредитного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ "Родовід Банк" про

визнання недійсним підпункту 1.5.1. пункту 1.5, підпункту 1.6.1 пункту 1.6 розділу 1 та

підпункту 3.1.4. пункту 3.1 розділу 3 кредитного договору №77.1/АК-01262.08.2 від 10

липня 2008 року, укладеного між сторонами.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 10 липня 2008 року між ним та ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ "Родовід Банк", укладено кредитний договір №77.1/АК-01262.08.2, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 24 275,78 доларів США строком до 10 липня 2013 року, з процентною ставкою 7.7% річних на купівлю автомобіля. Вважає, що підпункт 1.5.1 пункту 1.5, підпункт 1.6.1 пункту 1.6. та підпункт 3.1.4. пункту 3.1. кредитного договору, якими встановлений розмір плати за обслуговування кредиту, порядок та обов'язок його сплати, не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки містять несправедливі та дискримінаційні положення, що обмежують його права та надають значну перевагу відповідачу. У зв'язку з викладеним просив суд визнати вказані умови кредитного договору недійсними.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року у

задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ "Родовід Банк" про визнання недійсними

умов кредитного договору відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у

повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 липня 2008 року між ОСОБА_2 та

ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ "Родовід Банк", укладено кредитний договір №77.1/АК-01262.08.2, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 24 275,78 доларів США для придбання автомобіля та сплату страхових платежів строком до 10 липня 2013 року, з процентною ставкою 7.7% річних терміном до 10 липня 2013 року включно.

Підпунктом 1.5.1. пункту 1.5. Кредитного договору визначено щомісячну плату за

обслуговування кредиту (в подальшому "плата за обслуговування кредиту")

в розмірі 0.3000% від суми виданого кредиту.

Відповідно до пп. 1.6.1 пункту 1.6. кредитного договору, плата за обслуговування кредиту вноситься на рахунок НОМЕР_2.

Згідно з положеннями пп.3.1.4. пункту 3.1. кредитного договору, позичальник зобов'язується щомісяця, до 10-го числа (включно), сплачувати Банку плату за обслуговування кредиту згідно п.1.5.1. цього Договору шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку НОМЕР_3. Датою внесення плати за обслуговування кредиту є день зарахування коштів на рахунок, вказаний в п. 1.6.1 цього Договору.

Відповідно до п.7.9. кредитного договору, позичальник, підписуючи цей Договір, підтверджує, що отримав в письмовій формі та ознайомився з інформацією, наданою Банком про умови кредитування, вартість супутніх послуг, орієнтовну сукупну вартість кредиту.

10 липня 2008 року між сторонами додатково було укладено Договір застави транспортного засобу №77.1/АК-01262.08.2-3, відповідно до умов якого позивач, для забезпечення виконання зобов'язань перед заставодержателем за Кредитним договором №77.1/АК-01262.08.2 від 10 липня 2008 року, передав відповідачу в заставу належне йому на праві власності майно: автомобіль марки Skoda, модель Осtavіа Тоur1.9 ТD, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відмовляючи, у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості, не доведеності обставин, на які позивач посилався як на підставу для задоволення позовних вимог.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 10 липня 2008 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, на підставі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правлінняНаціонального банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суд першої інстанції не звернув уваги, що встановивши в кредитному договорі щомісячну плату за обслуговування кредиту, відповідачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказане обслуговування надаються позивачу. При цьому нарахування щомісячної плати за обслуговування кредиту було проведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме, компенсація сукупних послуг банку, за рахунок позивача, що є незаконним.

За таких обставин, висновки суду про недоведеність обставин, на які позивач посилався як на підставу для задоволення позовних вимог, та необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 є помилковими.

Разом з тим, як видно зі справи, кредитний договір був укладений сторонами 10 липня 2008 р. З даним позовом до суду позивач звернувся у квітні 2015 р., тобто через 7 років після його укладення.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

На підставі ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Обставини, на які ОСОБА_2 посилається як на підстави визнання недійсним окремих умов договору кредиту, були відомі позивачу на момент укладення договору, тому строк позовної давності сплив 10.07.2011 р., в позові не зазначено причин пропуску строку позовної давності й позивач не просив про поновлення даного строку.

Представник відповідача в запереченнях проти позовної заяви ОСОБА_2 заявив про застосування строку позовної давності.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити з інших підстав - за пропуском строку позовної давності.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Родовід Банк» про визнання недійсним умов кредитного договоруз підстав спливу строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсним умов кредитного договору - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді