АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/9404/14-ц
Провадження номер: 22-ц/791/1061/2015 Головуючий в І інстанції Булах Є.М.
Категорія 47 Доповідач: Приходько Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 14 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Приходько Л.А.
Суддів:Бездрабко В.О.
Борка А.Л.
При секретарі:Сидоренко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 16 лютого 2015 року у справі

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області, Херсонська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов'язання до вчинення певних дій та відшкодування моральної і матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом, вимоги якого були уточнені в ході розгляду справи. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він, відповідно до договору купівлі-продажу від 05.08.2009 року, є власником житлового будинку АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 0,04га. Відповідач ОСОБА_6, є власником житлового будинку АДРЕСА_2, розташованого на суміжній земельній ділянці площею 0,04га.

За період з 2012 року і по теперішній час відповідач незаконно перемістив межу, що розділяє суміжні земельні ділянки вглиб ділянки позивача, шляхом встановлення огороджувальних стовпчиків, внаслідок чого остання зменшилась до 0,0392га. Крім того, відповідач без дотримання встановлених норм здійснив на своїй земельній ділянці самочинне будівництво житлового будинку, що призвело до значних пошкоджень сараю з підвалом, належного позивачу, внаслідок чого останньому заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Вважаючи дії відповідача незаконними, таким, що порушують його права як землекористувача остаточно просив суд: зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу огороджувальних стовпчиків по всій довжині земельної ділянки з боку межі з земельною ділянкою по АДРЕСА_2, встановлених вглиб земельної ділянки позивача, та перенесення огороджувальних конструкцій на межу між земельними ділянками відповідно до плану відводу земельної ділянки від 09.09.1976 року згідно рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради депутатів трудящих м. Херсона від 13.08.1976 року № 422/21 на відстань, встановлену за результатами судової будівельно-технічної експертизи, а також зносу самочинно збудованого об'єкту, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2. Для усунення перешкод у користуванні будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_6 виконати заходи згідно судово-будівельної експертизи, а саме: провести обстеження ґрунтів основи, фундаментів та конструкцій першого поверху будівель на земельній ділянці № 105 на предмет їх здатності сприймати додаткові навантаження від будівництва та аналізу їх впливу на оточуючі споруди, обстеження провести силами спеціалізованої організації, що має відповідну ліцензію; розробити проект забудови земельної ділянки № 105 з погодженням його в установленому порядку в органах архітектурного та протипожежного контролю; забудову проводити виключно згідно розробленого проекту. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 16051грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, з урахуванням вартості відновлювальних ремонтних робіт, згідно складеного експертом кошторису та 6090.00грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В ході розгляду справи судом залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог - Херсонську міську раду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 16 лютого 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на допущенні судом порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині відмови йому у задоволені позовних вимог про усунення перешкод та відшкодування матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом перенесення огороджувальної конструкції згідно межі між земельними ділянками по всієї довжині на 1,05метра від лівого фасадного кута ділянки № 107/95 в бік ділянки № 105; 0,49метра від попереднього лівого кута будівлі сараю літ. «Б» в бік ділянки № 105; 0,65метра від заднього лівого кута будівлі сараю літ. «Б»в бік ділянки №105; 0,39метра від лівого заднього кута ділянки №107/95 в бік ділянки № 105, як зазначено у п. 4 висновку судової будівельно-технічної експертизи №33/2014 від 12.12.2012року та стягнути з ОСОБА_6 на його користь вартість відновлювальних ремонтних робіт у розмірі 16051грн.

Рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог про знесення самочинно збудованого об'єкту, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2; зобов'язання ОСОБА_6 провести обстеження ґрунтів основи, фундаментів та конструкцій першого поверху будівель на земельній ділянці № 105 на предмет їх здатності сприймати додаткові навантаження від будівництва та аналізу їх впливу на оточуючі споруди, обстеження провести силами спеціалізованої організації, що має відповідну ліцензію; розробити проект забудови земельної ділянки № 105 з погодженням його в установленому порядку в органах архітектурного та протипожежного контролю; забудову проводити виключно згідно розробленого проекту, а також відшкодування моральної шкоди в апеляційному порядку не оскаржено.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_6, зазначив, що на його думку, рішення суду є законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Представники Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області та Херсонської міської ради в судове засідання не з'явились. Про час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5, відповідно до договору купівлі-продажу ВМІ № 084765 від 05.08.2009року(т.1 а.с.7-9), є власником житлового будинку АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 400кв.м., яка закріплена за зазначеною адресою рішенням райвиконкому Суворовської ради депутатів трудящих м. Херсона від 13.08.1976 року № 422/21(т.1 а.с.10).

ОСОБА_6, відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 від 04.12.2012року(т.1 а.с.208, 209), є власником житлового будинку АДРЕСА_2, на суміжній земельній ділянці площею 480кв.м., яка закріплена за зазначеною адресою рішенням райвиконкому Суворовської ради депутатів трудящих м. Херсона від 24.12.1977 року № 702/31.

Як вбачається зі змісту позовних вимог та пояснень даних під час розгляду справи, позивач звернувся до суду з вимогами про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою посилаючись на те, що ОСОБА_6 самовільно переніс існуючу межу між суміжними земельними ділянками, внаслідок чого зменшилась площа земельної ділянки належної позивачу.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України власнику земельної ділянки або користувачу надано право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За правилами ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч.1). Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей (ч.2). Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах(ч.3). У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом(ч.5).

Статтею 106 ЗК України власнику земельної ділянки надано право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними (ч.1). Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин(ч.2).

Основою для відновлення меж, згідно ст. 108 ЗК України, є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів N 376 від 18 травня 2010 року.

Пунктами 4.1 - 4.4, якої визначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Як вбачається з матеріалів інвентарної справи №18351 (квартал АДРЕСА_1) земельна ділянка визначена схематично за загальними розмірами периметру (т.1 а.с.11). Будь-які документи, які б свідчили про встановлення меж даної земельної ділянки в натурі (на місцевості) в матеріалах інвентарної справи відсутні.

З матеріалів інвентарної справи № 18432 (квартал АДРЕСА_2) вбачається, що вказана земельна ділянка також визначена схематично за загальними розмірами периметру(т.1 а.с.214). Будь-які документи, які б свідчили про встановлення меж даної земельної ділянки в натурі (на місцевості) в матеріалах інвентарної справи відсутні.

Крім того, в матеріалах інвентарних справ містяться схематичні плани спірних земельних ділянок, з яких вбачається, що конфігурація межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 неодноразово змінювалась (схем-план земельної ділянки № 107/5 від 05.07.1976 року зі змінами внесеними 07.06.2007 року; схем-план земельної ділянки №105 від 29.06.1978; схематичний план земельної ділянки №105 від 15.04.2005), при цьому будь-які документи на встановлення меж спірних земельних ділянок в матеріалах інвентарних справ відсутні та сторонами суду не надані.

За таких обставин встановити чи порушив відповідач межу між спірними земельними ділянками, встановивши огороджувальну конструкцію, не можливо.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи №33/2014 від 12.12.2014, якою встановлено, що нині існуючі межі фактичного землекористування ділянкою за адресою АДРЕСА_1 не відповідають межам, вказаним в плані земельної ділянки виділеної згідно рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради депутатів трудящих м. Херсона від 13.08.1976 №422/217 не може бути прийнятий судом, оскільки план земельної ділянки лише схематично визначає конфігурацію земельної ділянки за загальними розмірами її периметру, та не містить в собі даних які б свідчили про встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості).

Належних та допустимих доказів того, що зменшення площі земельної ділянки сталося саме внаслідок порушення відповідачем меж земельної ділянки шляхом встановлення огороджувальної конструкції, позивачем суду не надано, а судом такі обставини не встановлені.

Земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства вирішують, згідно ч.3 ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, згідно і статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

З вимогами про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) позивач до органів місцевого самоврядування не звертався. За відсутності даних щодо встановлення (відновлення) меж між суміжними земельними ділянками встановити факт порушення відповідачем межі, а відтак і порушення прав позивача на землю не можливо.

За таких обставин суд першої інстанції правильно відмовив у задоволені цих позовних вимог.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

За правилами ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зі змісту позовних вимог та пояснень даних під час розгляду справи вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди посилаючись на те, що здійснення відповідачем на належній йому земельній ділянці самочинного будівництва призвело до руйнування та погіршення технічного стану розташованого на земельній ділянці позивача сараю з підвалом.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 в 2013 році самовільно розпочав будівництво (реконструкцію) житлового будинку по АДРЕСА_2, без реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт. Станом на 04.12.2013 року відповідачем були здійснені будівельні роботи: зведено стіни житлового будинку та проводились роботи по влаштуванню покрівлі.

За результатами перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил 04.12.2013 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч.5 ст.96 КУпАП, та винесено припис, яким зобов'язано ОСОБА_6 зупинити будівництво та оформити документи згідно чинного законодавства.

26.04.2014 року при перевірці виконання вимог припису від 04.12.2013 року встановлено часткове виконання вимог припису: будівельні роботи зупинено, об'єм виконаних будівельних робіт не збільшився, власник ОСОБА_6 займається оформленням документів права власності на земельну ділянку.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №33/2014 від 12.12.2014 виявлено дефекти та пошкодження будівлі сараю з підвалом літ. «Б» розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_1, у вигляді наскрізних тріщин кам'яної кладки з розкриттям від 7 до 10мм, руйнування кладки стін та входу в підвал. Основною причиною цих дефектів може бути реконструкція житлового будинку на земельній ділянці №105 з надбудовою другого поверху.

Зазначений висновок експертизи в частині визначення причин пошкодження будівлі сараю з підвалом не може бути прийнятий судом в якості належного доказ наявності причинного зв'язку між здійсненням відповідачем самочинного будівництва (реконструкції) житлового будинку та пошкодження сараю з підвалом літ. «Б», належного позивачу, оскільки ґрунтується лише на припущенні.

Надані позивачем на підтвердження своїх доводів Технічний висновок обстеження та оцінки технічного стану конструкцій існуючого сараю з підвалом, здійсненого ПП «Комплекспроект» на підставі письма - заказу ОСОБА_5 від 03.06.2013 року та Звіт про проведення технічного будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта від 15.05.2014 є лише фіксацією технічного стану спірної будівлі, та не свідчать про наявність причинного зв'язку між здійсненням відповідачем самочинного будівництва (реконструкції) житлового будинку та пошкодження сараю.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, що належний йому сарай пошкоджено саме внаслідок здійснення ОСОБА_6 самочинного будівництва позивачем, на виконання вимог ст. 60 ЦК України, не надано, а судом такі обставини не встановлені.

Суд з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: