АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7124/15 Справа № 206/68/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Деркач Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Деркач Н.М.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Осіяна О.М.,

при секретарі Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада, про усунення від спадкування за законом, визнання права власності на квартиру у звязку з набувальною давністю та скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,52 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 14 жовтня 2010 року.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від спадкування за законом, визнання права власності на квартиру у звязку з набувальною давністю та скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 1500 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу (т.с. 2, а.с. 2 5), в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2004 року помер ОСОБА_5 (т.с. 1, а.с. 60).

На день смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, що складалось з квартири АДРЕСА_2, яка, як вбачається з довідки КПК України ДМБТІ від 18 листопада 2011 року (т.с. 1, а.с. 70), померлому належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 квітня 1995 року, виданого Держпідприємством по перевезенню вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці, згідно з розпорядженням № 2556.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 фактично прийняв, але юридично не оформив його син ОСОБА_4, який на момент смерті спадкодавця проживав та був зареєстрований в належній останньому квартирі, що встановлено рішенням Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2014 року (т.с. 1, а.с. 19 20) і відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

14 жовтня 2010 року ОСОБА_4 помер (т.с 1, а.с. 10), після чого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_2.

13 квітня 2011 року до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 звернулась ОСОБА_2 (т.с. 1, а.с. 44), зазначивши, що з померлим вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2012 року (т.с. 1, а.с. 90 91) визначено ОСОБА_3, яка є рідною племінницею померлого, як спадкоємцю за законом після смерті ОСОБА_4, додатковий строк терміном у 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини за правом представлення і 31 жовтня 2012 року позивач ОСОБА_3 безпосередньо, а 29 грудня 2012 року через свого представника ОСОБА_6, подала до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (т.с. 1, а.с 43, 65).

Однак, у звязку з тим, що при зверненні до нотаріальної контори із вищезазначеною заявою представником ОСОБА_3 не було надано правовстановлюючий документ щодо належності ОСОБА_4 спірної квартири, постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 29 грудня 2012 року (т.с. 1, а.с. 66) ОСОБА_6 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4

20 грудня 2014 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_7 знову звернулась до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою (т.с. 1, а.с. 118) про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті рідного дядька, але постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 20 грудня 2014 року (т.с. 1, а.с. 119) у видачі свідоцтва було відмовлено, у звязку з тим, що при зверненні до нотаріальної контори із вищезазначеною заявою не були надані правовстановлюючі документи на спірну квартиру на імя спадкодавця.

Із зазначених підстав, а також у звязку з виниклою суперечкою з ОСОБА_2, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що не має можливості отримати дублікати документів, які підтверджують право власності на спадкове майно і просила суд визнати за нею, як єдиною спадкоємицею ОСОБА_4, право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом.

В свою чергу, ОСОБА_2 в обґрунтування зустрічного позову зазначила, що ОСОБА_3 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані. На підставі наведених обставин ОСОБА_2 просила суд усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом, визнати за нею право власності на спірну квартиру за набувальною давністю, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру, що зроблена 04 вересня 2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського Управління юстиції Дніпропетровської області.

Вирішуючи спір по суті первісних та зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 та визнання за нею права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та відсутності правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, усунення ОСОБА_3 від спадкування, визнання за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру та скасування державної реєстрації на неї за ОСОБА_3

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає законними та обґрунтованими.

Так, суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність ОСОБА_2 факту знаходження ОСОБА_4 за життя в безпорадному стані, через який він не міг би самостійно забезпечити умови свого життя, потребував би стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 щодо усунення ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті її дядька ОСОБА_4, суд встановив, що відповідно до лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_4 № 559, його смерть настала внаслідок захворювання. Хворобами, які призвели до смерті, зазначено: легенево-серцева недостатність, тромбоемболічний синдром, вторинна кардіоміопатія.

Таким чином, доказів в розумінні ст. ст. 57, 58 ЦПК України, які б свідчили про те, що за станом здоровя спадкодавець перебував у безпорадному стані, не міг забезпечити свої побутові потреби за умови надання допомоги ОСОБА_2 та доказів свідомого ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги спадкодавцю позивач за зустрічним позовом не надала.

Колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру в порядку ст. 344 ЦК України за набувальною давністю, оскільки, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 з лютого 2005 року мешкала зі ОСОБА_4 в спірній квартирі, власником якої був ОСОБА_5, котрий помер в 2010 році і тільки після смерті якого ОСОБА_4 став володіти спірною квартирою, не оформивши право власності на неї.

В контексті ст. 344 ЦК України ОСОБА_2 не надано доказів безперервного володіння спірною квартирою протягом 10 років.

Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що вона під час проживання у спірній квартирі сплачувала за комунальні послуги та користувалася нею на рівні з її власником ОСОБА_4, не беруться до уваги колегією суддів, так як в контексті ст. 344 ЦПК України не можуть бути підставою для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що 29 жовтня 2013 року на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського МУЮ за ОСОБА_3 було зареєстровано право приватної власності на спірну квартиру, що свідчить про недоцільність повторного розгляду заявлених ОСОБА_3 у даній справі позовних вимог, є безпідставними, оскільки 07 жовтня 2013 року зазначене судове рішення було скасовано Апеляційним судом Дніпропетровської області.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, обґрунтовані висновки щодо яких виклав в мотивувальній частині судового рішення.

При ухваленні судового рішення також правильно застосовані норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допущено порушень норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки районного суду та встановлені ним обставини, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: Н.М. ОСОБА_8 ОСОБА_9 Осіян