печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Середи К.О.,

при секретарі - Герасименко М.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Мостепанюка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору неукладеним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору неукладеним.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на те, що 12 грудня 2006 року позивач та ТОВ «Укрпромбанк» уклали кредитний договір № 576/ПВ-06, згідно якого ТОВ «Укрпромбанк» надав позивачу у тимчасове користування кредитні кошти у розмірі 133 000, 00 доларів США зі сплатою процентів за користуванням кредитом у розмірі 12,5 % річних на фактичну заборгованість по кредиту з кінцевим терміном повернення до 11 грудня 2026 року для придбання житла на вторинному ринку. З метою забезпечення виконання боргових зобов'язань за вказаним кредитним договором 12 грудня 2006 року між позивачем та ТОВ «Укрпромбанк» також було укладено іпотечний договір № 576/ФКВ-06, предметом якого була однокімнатна квартира , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У червні 2010 року внаслідок відступлення права вимоги за вказаним договором, права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав перейшли до ПАТ «Дельта Банк».

13 грудня 2010 року між відповідачем та позивачем було підписано кредитний договір № 576/ПВ-06, відповідно до якого відповідач зобов'язався надати позивачу грошові кошти в сумі 1 051 406, 26 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 11 грудня 2028 року на споживчі потреби.

Відповідно до п. 3.1. вказаного договору видача кредиту на споживчі цілі проводиться шляхом видачі готівки в сумі 1 051 406, 26 грн. в касі банку. Позивач стверджує, що зазначені кошти вона не отримувала, продовжуючи сплачувати кредит згідно договору не ТОВ «Укрпромбанк», а ПАТ «Дельта Банк».

В обґрунтування правомірності своїх вимог позивач посилається на ч. 1 ст. 638 ЦК України, згідно якої Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги та постановити рішення про визнання кредитного договору неукладеним.

Представник відповідача проти позову заперечив у повному обсязі, просив відмовити в його задоволені.

З'ясувавши обставини по справі з пояснень сторін та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 12 грудня 2006 року позивач та ТОВ «Укрпромбанк» уклали кредитний договір № 576/ПВ-06, згідно якого ТОВ «Укрпромбанк» надав позивачу у тимчасове користування кредитні кошти у розмірі 133 000, 00 доларів США зі сплатою процентів за користуванням кредитом у розмірі 12,5 % річних на фактичну заборгованість по кредиту з кінцевим терміном повернення до 11 грудня 2026 року для придбання житла на вторинному ринку. З метою забезпечення виконання боргових зобов'язань за вказаним кредитним договором 12 грудня 2006 року між позивачем та ТОВ «Укрпромбанк» також було укладено іпотечний договір № 576/ФКВ-06, предметом якого була однокімнатна квартира , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь ОСОБА_4, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» відступило, а АТ «Дельта Банк» набуло право вимоги до боржників по кредитних договорах, зокрема, за кредитним договором № 576/ПВ-06 від 12.12.2006 та договорами, що забезпечували виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором (а.с. 88-89).

За пропозицією позивача з метою зміни умов кредитування було здійснено перекредитування позивача: 13 грудня 2010 року між відповідачем та позивачем було підписано кредитний договір № 576/ПВ-06, відповідно до якого відповідач зобов'язався надати позивачу грошові кошти в сумі 1 051 406, 26 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 11 грудня 2028 року на споживчі потреби.

За умовами кредитного договору № 576/ПВ-06 для обліку заборгованості було відкрито рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Дельта Банк» (п. 1.3.), а для сплати всіх платежів було відкрито рахунок № НОМЕР_2 (п. п. 2.2., 2.7.).

Із доказів, наданих сторонами по справі, очевидним є те, що позивач тривалий час з моменту укладання кредитного договору здійснювала погашення заборгованості та сплачувала належні платежі по кредитному договору від 13 грудня 2010 року № 576/ПВ-06 у гривні, що підтверджується випискою по рахунках, відкритих для обліку та обслуговування заборгованості позивача за кредитним договором.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди .

Статтею 208 ЦК України передбачено обов'язковість письмової форми правочину який укладається між фізичною та юридичною особою.

Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що передбачено ч.2 ст. 207 ЦК України.

Таким чином, при підписанні спірного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, вважати договір неукладеним, на що позивач посилається у своїй позовній заяві.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, твердження позивача щодо можливості подвійного стягнення заборгованості за двома кредитними договорами, спростовуються тим, що на запит позивача банком була надана відповідь за підписом начальника Управління з розвитку комунікацій та післяпродажного обслуговування клієнтів Департаменту клієнтської підтримки ОСОБА_5 вих. № 05-2479527/1 від 27.11.2014, відповідно до якої булла звернута увага клієнта, що заборгованість за кредитним договором № 576/ПВ-06 від 12.12.2006, яка станом на 13.12.2010 складала 132 037,87 дол. США та 18 833,98 грн., було переведено з доларів США в національну валюту - гривню, шляхом укладання між ОСОБА_3 та АТ «Дельта Банк» кредитного договору № 576/ПВ-06 від 13.12.2010 на суму кредиту у розмірі 1 051 406,26 грн. на споживчі потреби на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру (а.с. 92).

Тобто, АТ «Дельта Банк» не заперечує та підтверджує факт того, що відбулось перекредитування шляхом підписання нового договору № 576/ПВ-06 від 13.12.2010, за яким і відбувається виконання зобов'язань його сторонами, зокрема, ОСОБА_3 щодо погашення заборгованості та сплати належних платежів.

Виходячи з наведеного, відсутні підстави для визнання кредитного договору № 576/ПВ-06 від 13.12.2010 неукладеним, оскільки договір був укладений відповідно до норм чинного законодавства, позивач добровільно погодився на його укладення, виконував його умови та не надав доказів протилежного, а відтак в позові слід відмовити.

Керуючись та на підставі ст.ст. 10, 11, 15, 57-61, 209, 212- 215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору неукладеним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення через Печерський районний суд м. Києва.

В разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя К.О. Середа