У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,

Дем'яносова М.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 (як правонаступників ОСОБА_4.) про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 09 лютого 1979 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, з кінця червня 2006 року шлюбні відносини фактично припинено, спільне господарство не ведеться. Посилаючись на ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України, позивач вказала у позові перелік спільно придбаного за час шлюбу майна та просила суд : виділити їй шестикімнатну квартиру АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2; виділити їй 1/2 грошових коштів, які знаходяться в Акціонерному банку «Старокиївський банк» на рахунках, відкритих на ім'я відповідача ОСОБА_6; виділити їй автомобіль «Jaguar» (Мерседес Бенц 300), 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; визнати за нею право власності на 1/2 секції АДРЕСА_6.

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. У зустрічному позові ОСОБА_6 навів перелік придбаного за спільні сімейні кошти майна та просив ухвалити рішення, яким розділити спільне майно, виділивши йому наступне майно: квартиру АДРЕСА_1; 31 % квартири АДРЕСА_4; автомобіль «Ford Explorer», 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; автомобіль «Шевроле» (Chevrolet Camaro), 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3.

При цьому у переліку майна набутого за час шлюбу з ОСОБА_8, секцію АДРЕСА_6 ОСОБА_6 не вказував, оскільки відповідачу було відомо про обставини набуття права власності на цей об'єкт за ним в порядку дарування, що само по собі виключало відповідно до законодавства будь-які вимоги на зазначене майно з боку дружини.

Зустрічний позов об'єднано до спільного розгляду з первісним позовом.

20 грудня 2006 року збільшивши та уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_3 просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_6: - 2 500 000 грн ‒ Ѕ частини вартості акцій ТОВ «MCЛ»;

- 2 600 000 грн за продану частку у статутному фонді ТОВ «Олімпік Трейдінг»;

- 1000 грн ‒ Ѕ частини вартості простих акцій Davenport Holding Limited;

- 250 000 грн ‒ Ѕ частини вартості простих акцій класу A Loto World, Inc.;

- 18 562 грн 50 коп. на місяць ‒ оренда квартир АДРЕСА_2, починаючи з 01 січня 2006 року по день винесення рішення;

- 2 363 грн 40 коп. на місяць ‒ оренда квартири АДРЕСА_4, починаючи з 01 січня 2006 року по день винесення рішення (том 1 а. с. 249),

указуючи на те, що існує фотокопія угоди про зміни та доповнення № 1 до договору оренди приміщення від 01 лютого 2005 року № GV- 0001.

19 травня 2008 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб, зареєстрований 09 лютого 1979 року у Центральному палаці одружень м. Києва (актовий запис № 394) між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, було розірвано. Рішення суду набуло законної сили 30 травня 2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідач ОСОБА_6 помер, про що видано свідоцтво про смерть.

Судом до участі у справі в якості співвідповідачів як правонаступників після смерті ОСОБА_6, залучені:

- ОСОБА_9 (батько померлого);

- ОСОБА_5 (повнолітній син померлого);

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (малолітній син померлого), в особі законного представника ‒ матері ОСОБА_10.

03 жовтня 2010 року помер співвідповідач ОСОБА_9, про що видано свідоцтво про смерть.

Судом до участі у справі після смерті ОСОБА_9 залучено його правонаступника ‒ малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в особі його законного представника ‒ матері ОСОБА_10.

ОСОБА_10 як законний представник малолітнього ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом та просила суд розділити спірне майно в натурі, визнавши за ОСОБА_4 право власності на:

- квартири АДРЕСА_2;

- автомобіль «Mersedes-Benz 300 Jaguar», державний номерний знак 01101;

- 2/3 секції АДРЕСА_6;

- право власності на акції іноземних компаній ‒ 67 акцій Davenport Holding Limited та 333 333 простих акцій Loto World, Inc.

- 2/3 внесків ОСОБА_6 до статутних капіталів господарських товариств;

- 1/3 грошових коштів на банківських рахунках ОСОБА_6

ОСОБА_10 указувала на те, що прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_9, обсяг спадкових прав малолітнього збільшився, тому ОСОБА_4 має в порядку спадкування право на 2/3 частки майна, що належало померлому ОСОБА_6 на час його смерті на праві власності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року змінено в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_4, ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на 31/200 (15,5) частки квартири АДРЕСА_4.

В іншій частині вимог ОСОБА_3 рішення суду залишено без змін.

Рішення в частині визнання за ОСОБА_5 та в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на майно в порядку спадкування скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині визнання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірваними та виключення ОСОБА_3 із кола спадкоємців першої черги, скасувати та виключити вказані висновки суду з тексту рішень апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року та Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поділ грошових коштів, які знаходяться на рахунках в швейцарському банку, ВАТ «Укргазбанк», поділу акцій ТОВ «М.С.Л.» та стягнення грошових коштів у сумі 2 500 000 грн як вартості 1/2 частини акцій ТОВ «М.С.Л.» та 2 600 000 грн за продану ОСОБА_5 частку у статутному фонді ТОВ «Олімпік Трейдінг», 1 000 грн - вартості придбаних простих акцій Davenport Holding Limited та 250 000 грн ‒ вартість Ѕ частини придбаних простих акцій Loto World, Inc та направити в цій частині справу на новий судовий розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва в новому складі суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судами установлено, що у період шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було придбано наступне майно, що є предметом спільної сумісної власності подружжя, де частка кожного з подружжя є рівною відповідно до ст. 22 КпШС України та ст. 70 СК України, а саме:

- квартира АДРЕСА_1, яка придбана на ім'я ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 18 квітня 1995 року, посвідченого на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна», право власності зареєстровано за ОСОБА_8;

- квартира АДРЕСА_5, яка придбана на ім'я ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори Євтушенко І.Б., право власності зареєстровано за ОСОБА_6;

- 31/100 квартири АДРЕСА_4, придбана на ім'я ОСОБА_6 (При цьому судом зазначено, що на підставі договору міни від 29 червня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кучіною Т., 69/100 частки вказаної квартири було придбано ОСОБА_6 у особисту власність у результаті обміну на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Комісією по приватизації житлового фонду НВО «Більшовик» м. Києва від 04 березня 1994 року та була зареєстрована в Київському міському бюро інвентаризації 11 березня 1994 року за № 6715).

Право власності на квартиру в цілому зареєстровано за ОСОБА_6

- квартира АДРЕСА_2, придбана на ім'я ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 04 березня 1998 року, посвідченого на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна», право власності зареєстровано за ОСОБА_6;

- автомобіль «Chevrolet Сamaro» (Шевроле Камаро), державний номерний знак DP 01103, придбаний на ім'я ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденко В.О.;

- автомобіль «Mersedes-Benz 300» (Jaguar/Ягуар), державний номерний знак НОМЕР_1, відповідно до інформації ГУ МВС України в Києві УДАІ, право власності зареєстровано за ОСОБА_6

- грошові кошти в Акціонерному банку «Старокиївський банк» на банківських рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_6 та накопичених в період шлюбу, автомобіль «Ford Explorer», державний номерний знак DP 01105, придбаний на ім'я ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденко В.О.;

Зазначене майно придбано в період шлюбу, отже, є спільним сумісним майном подружжя та відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України підлягає поділу.

Оскільки секція АДРЕСА_6 набута у власність ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 16 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, то це майно не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу між подружжям.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_8 в частині стягнення з ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 18 562,50 грн на місяць за здавання в оренду квартир АДРЕСА_2, починаючи з 01 січня 2006 року по день винесення рішення, та 2 363, 40 грнь на місяць за здавання в оренду квартири АДРЕСА_4, починаючи з 01 січня 2006 року по день винесення рішення, доказів не надано.

Виходячи з того, що ОСОБА_3 за життя відповідача ОСОБА_6 на депозитний рахунок суду грошової суми в рахунок компенсації частки у спільному сумісному майні подружжя попередньо не внесла, судом визнано за сторонами ідеальні частки у спільному майні.

ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідач ОСОБА_6 помер, про що видано свідоцтво про смерть.

25 жовтня 2008 року після смерті ОСОБА_6 у ОСОБА_10 народився син ‒ ОСОБА_4, батьком якого був ОСОБА_6, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 вересня 2010 року.

Судом до участі у справі як правонаступники після смерті ОСОБА_6 залучені:

ОСОБА_9 (батько померлого);

ОСОБА_5 (повнолітній син померлого);

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (малолітній син померлого), в особі законного представника ‒ матері ОСОБА_10.

03 жовтня 2010 року помер співвідповідач ОСОБА_9, про що видано свідоцтво про смерть.

Судом до участі у справі після смерті ОСОБА_9 залучено його правонаступника ‒ малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в особі його законного представника ‒ матері ОСОБА_10.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1269> визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, ч. 1 ст. 1270 ЦК встановлений строк у шість місяців для прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1297> встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування <nau://ukr08>» роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Згідно з п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 <nau://ukr04>, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів про належність цього майна спадкодавцеві.

З урахуванням наведених положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Ураховуючи те, що заявником судові рішення не оскаржуються в частині поділу зазначеного майна та в частині вирішення питання про спадщину, тому вони в цій частині не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог щодо акцій ТОВ «М.С.Л.», грошової суми в розмірі 2 600 000 грн за продану частину в статутному фонді ТОВ «Олімпік Трейдінг», простих акцій Davenport Holding Limited та простих акцій класу A Loto World, Inc указаним вимогам не відповідають.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог на підставі представлених сторонами доказів.

Касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 1979 року. У шлюбі народився син ‒ ОСОБА_5

19 травня 2008 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розірвано.

За життя ОСОБА_6 придбав цінні папери у вигляді акцій Davenport Holding Limited та Loto World, Inc.

ОСОБА_6 виступив засновником та учасником наступних господарських товариств (підприємств): ТОВ «Олімпік Трейдінг», ТОВ «Олімпік-АРТ», ТОВ «Центр аналізу ділової активності і досліджень ринків Бізнесу», ТОВ «М.С.Л.», ТОВ «АБ-Сервіс», ТОВ «Технолот», ТОВ «Інтерактив», що підтверджується даними Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві та витягами з ЄДРЮОФОП.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна, є:

1) час набуття такого майна,

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття),

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

У зв'язку з викладеним грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об'єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних факиів є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна приватним підприємцем для його використання у своїй підприємницькій діяльності не може бути підставою для визнання такого майна об'єктом права особистої приватної власності одного з подружжя.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Проте, вирішуючи позовні вимоги в цій частині, суди не звернули уваги на походження джерела коштів, які були внесені у статутний капітал.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-93цс15.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» акція є іменним цінним папером, який посвідчує майнові права його власника (акціонера) щодо акціонерного товариства, а також немайнові права, передбачені законодавчими актами, що регулюють питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Акції можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності і предметом поділу між подружжям, якщо вони придбані за їх спільні кошти.

Отже, ухвалюючи рішення в указаній частині, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, безпідставно дійшов висновку про відмову в задоволенні таких вимог.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення на її користь 2 500 000 грн вартості Ѕ частини акцій «М.С.Л.»; 2 600 000 грн за продану частку у статутному фонді ТОВ «Олімпік Трейдінг»; 1 тис. грн вартості Ѕ частини простих акцій Davenport Holding Limited; 250 000 грн вартості Ѕ частини простих акцій класу A Loto World, Inc та передачі справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім цього слід зазначити про те, що відповідно до ст. 233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.

Згідно зі ст. 223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Указуючи про набрання заочного рішення про розірвання шлюбу законної сили 30 травня 2008 року суд не вказав з чого саме він виходив, пославшись лише на ст. 233 ЦПК України.

Указаний факт може суттєво вплинути на вирішення в майбутньому спорів щодо прийняття спадщини.

Шлюб вважається не розірваними у період між днем постановлення рішення про розірвання шлюбу і днем, коли рішення набере чинності і, якщо в цей період помре один з подружжя, то подружжя, який залишився живим, має право, наприклад, на спадкове майно як подружжя.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення на її користь 2 500 000 грн вартості Ѕ частини акцій ТОВ «М.С.Л.», 2 600 000 грн за продану частку у статутному фонді ТОВ «Олімпік Трейдінг», 1 тис. грн вартості Ѕ частини простих акцій Davenport Holding Limited; 250 000 грн вартості Ѕ частини простих акцій класу A Loto World, Inc скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

М.В. Дем'яносов

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко