Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

25 лютого 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Супрун Г. Б. ,

при секретарі - Озерчук Г. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Брокбізнесбанк» звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 318767,71 грн. заборгованості за кредитним договором №195-05ф від 23.06.2005 року, яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 21966,45 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.10.2014 року становить 284520,05 грн., заборгованості за процентами в розмірі 497,67 доларів США, що за курсом НБУ становить 6446,06 грн., пені за простроченні сплати кредиту в розмірі 23889,69 грн., пені за прострочення сплати процентів в розмірі 790,88 грн. та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 3121,03 грн., посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору та не повернення коштів у повному обсязі.

Представник позивача Свистун С.Я. в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належно. Подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Тому суд вважає можливим слухати справу за його відсутності на підставі ст. 158 ЦПК України.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків.

23.06.2005 року між АТ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 195-05ф, згідно якого банк надає позичальнику кредит в сумі 34000,00 доларів США строком з 23.06.2005 року по 24.06.2008 року із сплатою 14% річних на споживчі цілі (а.с. 7).

Відповідно до п. 3.2.2. кредитного договору банк зобов'язувався перерахувати кредит на рахунок, вказаний у письмовій заяві позичальника, або надати готівкою із каси банку.

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором, що підтверджується заявою на видачу готівки №5 від 29.06.2005 р. (а.с. 8).

В забезпечення виконання пункту 5.1. по кредитному договору № 195-05ф від 23.06.2005 року між банком та відповідачем була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору, за умовами якої позичальник надає Договір застави рухомого майна №195-05ф/1 від 20.01.2006 року. Всі інші умови кредитного договору залишаються без змін (а.с. 9).

Протягом дії кредитного договору до нього неодноразово укладалися додаткові угоди, а саме:

1) додаткова угода № 2 від 01.02.2006 року, за якою сторони домовилися встановити відсоткову ставку по кредитному договору у розмірі 12% річних з 01.02.2006 року;

2) додаткова угода №2/2 від 18.01.2007 року, за якою додавався до кредитного договору пункт 3.3.2. «Сплачувати комісії згідно тарифів на банківські операції та послуги АБ «Брокбізнесбанк»;

3) додаткова угода №3 від 04.06.2007 року, за якою пункт 4.3. був викладений у наступній редакції: «Відсотки нараховуються і сплачуються за фактичний час користування кредитом на умовах і в межах строку указаного в п.2.1. цього договору»;

4) додаткова угода № 4 від 05.09.2007 року до кредитного договору, за умовами якої пункт 1.1. викладено в наступній редакції: «Банк відкриває позичальнику відкличну кредитну лінію з лімітом одночасної кредитної заборгованості у розмірі 56000,00 доларів США, на строк з 23.06.2005 року по 24.06.2009 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних для споживчих цілей»;

5) додаткова угода №9/1 від 09.01.2009 року, за якою строк сплати заборгованості за кредитним договором, що має бути сплачена не пізніше 10.01.2009 року, продовжено до 15.01.2009 року (включно);

6) додаткова угода №10 від 24.06.2009 року, за якою продовжено строк дії кредитного договору до 24.06.2011 року, встановлено відсоткову ставку по кредитному договору у розмірі 15 % річних з 24.06.2009 року;

7) додаткова угода №10/1 від 24.06.2009 року, сторони домовилися на умовах, визначених кредитним договором переоформити кредитну лінію на кредит у розмірі 33774,29 доларів США, на строк до 24.06.2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 % річних для споживчих цілей;

8) додаткова угода №11 від 31.07.2009 року, за умовами якої було продовжено строк дії кредитного договору до 24.06.2014 року. Погашення кредитної заборгованості мало здійснюватися з 01.11.2009 року, сплата відсотків - щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.;

Також, відповідно до укладених додаткових угод № 5 від 07.09.2007 року, № 6 від 13.09.2007 року, № 7 від 24.09.2007 року, № 8 від 28.09.2007 року, № 9 від 09.11.2007 року в розрізі відкритої кредитної лінії згідно кредитного договору № 195-05ф від 23.06.2005 року, банк надав позичальнику транш в сумі 10000,00 доларів США, в сумі 3789,00 доларів США, в сумі 10000,00 доларів США, в сумі 10000,00 доларів США, в сумі 5000,00 доларів США відповідно, що підтверджується заявами на видачу готівки № 11 від 07.09.2007 року, № 0010 від 13.09.2007 року, № 13 від 24.09.2007 року, № 11 від 28.09.2007 року та № 4 від 09.11.2007 року. Всі інші умови кредитного договору залишилися без змін (а.с. 18-19, 20-21, 23-24, 26-27, 29-30).

Відповідно до п. 4.1. кредитного договору відповідач ОСОБА_1, як позичальник, зобов'язався повертати банку кредит на умовах п.2.1 цього договору із щомісячною сплатою відсотків не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, та в день повного погашення кредиту.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У зв'язку з порушенням умов договору, позивачем 14.07.2014 р., 18.09.2014 р., було здійснено вимогу дострокового виконання відповідачем його зобов'язань за договором у повному обсязі (а.с. 53, 54). Проте вимога відповідачем виконана не була, відповідні суми не сплачені.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач свої зобов'язання по договору не виконує, чим порушує умови договору та норми цивільного законодавства, а саме ст. 526, 1054 ЦК України. Відповідач своєчасно не надав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості (а.с. 46-50).

Станом на 30.10.2014 року загальна сума заборгованості відповідача перед банком становить 318767,71 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (заборгованість по кредиту в розмірі 21966,46 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.10.2014 року еквівалентно 284520,05 грн., заборгованість за процентами у розмірі 497,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.10.2014 року еквівалентно 6446,06 грн.).

Виходячи з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконує умови укладеного з позивачем кредитного договору, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотками є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно п. 7.1. кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення кредиту та (або) відсотків за користування, банк має право стягнути з позичальника пеню, яка нараховується виходячи з подвійної ставки НБУ від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочки.

З наведеного позивачем розрахунку вбачається, що розмір неустойки за прострочення основного зобов'язання ним розраховано з 11.03.2013 року, за прострочення сплати процентів з 11.01.2007 року (а.с. 50).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З розрахунку позивача вбачається, що сума пені за несвоєчасне виконання основного зобов'язання становить 1844,41 доларів США, а за несплаченими процентами - 61,06 доларів США (а.с. 50).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.09.2014 № 6-100цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Оскільки право на стягнення пені за прострочення основного зобов'язання у кредитора виникло з наступного дня після 11.03.2013 року, а на стягнення пені за прострочення сплати процентів з наступного дня з 11.01.2007 року, а до суду він звернувся лише - 07.11.2014 року, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову, тобто з 07.11.2013 року.

Вимоги позивача про стягнення пені за прострочення основного зобов'язання у розмірі 1844,41 доларів США та пені за прострочення сплати процентів в розмірі 61,06 доларів США підлягають частковому задоволенню, та з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути пеню за прострочення основного зобов'язання за період з 11.11.2013 року по 17.07.2014 року у розмірі 1838,50 доларів США (що за курсом НБУ станом на 29.10.2014 року еквівалентно 23813,14 грн.) та пеню за прострочення сплати процентів за період з 11.11.2013 року по 17.07.2014 року в розмірі 51,00 долар США (що за курсом НБУ станом на 29.10.2014 року еквівалентно 660,58 грн. ).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання суд стягує 3 % річних з січня 2007 року по червень 2014 року, як просив позивач в сумі 240,96 доларів США (що за курсом НБУ становить 3121,03 грн.).

Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті кредиту, відсотків на стягнення якої позивач має право. А тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Інших даних, що спростовували б невиконання відповідачем умов кредитного договору, суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Виходячи з того, що позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» сума судового збору в розмірі підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави.

Керуючись ст. ст. 258, 526, 549, 610, 611, 625, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 10,11,60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» () заборгованість за кредитним договором № 195-05ф від 23.06.2005 року у розмірі 21966,45 доларів США (що еквівалентно за курсом НБУ 284520,05 грн.), заборгованість за процентами в розмірі 497,67 доларів США (що еквівалентно за курсом НБУ 6446,06 грн.), пеню за прострочення сплати кредиту за період з 11.11.2013 року по 17.07.2014 року в розмірі 1838,50 доларів США (що за курсом НБУ еквівалентно 23813,14 грн.) та пеню за прострочення сплати процентів за період з 11.11.2013 року по 17.07.2014 року в розмірі 51,00 долар США (що за курсом НБУ еквівалентно 660,58 грн. ), 3% річних в розмірі 3121,03 грн., а всього стягнути 318560,86 грн.

В решті позовних вимог щодо стягнення пені - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) у дохід держави судовий збір у сумі 3185,61 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмової заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Г. Б. Супрун