АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К.І.

Суддів: Винту Ю.М., Галичанського А.Д.,

Секретаря: Шерівської Я.А.

З участю: ОСОБА_1 представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Новодністровської міської ради, про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_1, на рішення Сокирянського районного суду від 07 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 подала позов до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди батька.

Посилалась на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 16 вересня 2005 року по 19 липня 2010 року.

Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею.

Вона самостійно матеріально утримує сина, займається його фізичним, духовним та моральним розвитком.

ОСОБА_2 не виконує свій батьківський обов'язок по відношенню до сина, не спілкується з ним та не надає йому матеріальної допомоги.

07 серпня 2012 року вона зареєструвала шлюб з громадянином Єгипту ОСОБА_14 в м. Піаненго Італійської Республіки (провінція Кремона).

Провадж. №22-ц/794/760/15 Головуючий у першій інстанції Унгурян С.В.

Категорія:48 Доповідач: Заводян К.І.

Саме до Італії вона має намір поїхати разом з сином ОСОБА_4 під час літніх канікул на море для відпочинку та оздоровлення. Такий відпочинок сприятиме розширенню кругозору дитини, ознайомленню з культурою іншої країни, вивченню іноземної мови та підготує його до самостійного життя.

Для відкриття візи та перетину кордону України, необхідна згода батька дитини.

В липні 2010 року ОСОБА_2 надав їй нотаріально посвідчену згоду на виїзд сина за кордон.

Однак, протягом останніх років ОСОБА_2 не надає дозвіл на виїзд сина за межі України та безпідставно ігнорує її усні та письмові прохання, перешкоджаючи тим самим забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дитини у сфері охорони здоров'я, духовного та морального розвитку. При цьому, він не наводив жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову.

18 листопада 2014 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.В. було надіслано ОСОБА_2 нотаріально посвідчену її заяву з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина ОСОБА_4 на відпочинок та оздоровлення до Італії в період з 01 червня 2015 року по 30 серпня 2015 року. ОСОБА_2 у визначений нотаріусом термін не з'явився для надання дозволу. Такими діями ОСОБА_2 перешкоджає їй, як матері, належним чином піклуватися про стан здоров'я дитини.

Просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Італійської Республіки на відпочинок та оздоровлення, у її супроводі, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, в період з 01 червня 2015 року по 30 серпня 2015 року.

Ухвалою Сокирянського районного суду від 05 лютого 2015 року до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено службу у справах дітей Новодністровської міської ради Чернівецької області.

Рішенням Сокирянського районного суду від 07 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Італійської Республіки на відпочинок та оздоровлення, у супроводі матері ОСОБА_3, без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2, в період з 01 червня 2015 року по 30 серпня 2015 року.

Вирішено питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

ОСОБА_2, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_1, подав на рішення суду апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення було постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, суд не повністю дослідив усі обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Суд не встановив фактичне місце перебування його сина ОСОБА_9, а встановив лише місце його реєстрації. Не взяв до уваги, що малолітній син не навчається в

навчальних закладах м. Новодністровська. Службою у справах дітей Новодністровської міської ради не встановлено місце його проживання.

Не взяті до уваги і покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що з липня 2010 року і по даний час ОСОБА_4 не проживає за місцем реєстрації, а перебуває за кордоном.

Суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про виклик у судове засідання малолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з метою встановлення місця проживання ОСОБА_4

Згідно отриманого ним повідомлення державної прикордонної служби України, ОСОБА_3 з 2010 року по даний час перебуває за кордоном.

Просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 відмовити.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_12 подала заперечення на апеляційну скаргу. Рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з узагальнюючих висновків доцільності задоволення позову та того, що надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_4 за межі України, без згоди батька ОСОБА_2, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме зміцненню її здоров'я, а встановлений судом строк дії дозволу сприятиме своєчасному поверненню дитини в Україну.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, що відповідно до п.п. 3, 4 част.1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників у їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (част.3).

У відповідності до ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 724 від 25 серпня 2010 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд можливий за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи убачається та встановлено судом, що рішенням Сокирянського районного суду від 10 травня 2010 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишився проживати разом з ОСОБА_3 та знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_3 має змогу оздоровлювати сина в Респу?бліці Італія, оскільки там проживає і 07 серпня 2012 року зареєструвала шлюб з громадянином Єгипту ОСОБА_14 в м. Піаненго Італійської Республіки (провінція Кремона) (а.с.23).

ОСОБА_2 не дає згоди на тимчасовий виїзд сина за кордон, вважає, що такий виїзд суперечить інтересам дитини. Нотаріально посвідченого клопотання про оформлення проїзного документа для сина ОСОБА_4 не оформив.

Однак, судом не взято до уваги, що 7 липня 2010 року ОСОБА_2 надавав згоду на тимчасовий виїзд за кордон України до Республіки Італія, терміном з 15 липня 2010 року по 25 травня 2011 року, малолітнього сина ОСОБА_4 у супроводі матері - ОСОБА_3 Саме з цього часу ОСОБА_2 втратив спілкування із своїм сином та його матір'ю (а.с.9).

Із матеріалів справи неможливо зробити висновок, що відповідач обмежує права позивача на виховання дитини та її можливість, як матері, надати дитині найкраще.

Згідно довідки, виданої КП "Новодністровський житловик" м. Новодністровськ від 20 листопада 2014 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані в АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно довідки виконавчого комітету Білоусівської сільської ради Сокирянського району від 09 серпня 2010 року, ОСОБА_4 проживав разом з батьком ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 з 01.01.2009 року по 15 липня 2010 року (а.с.38).

Відповідно до довідки завідуючої дошкільного навчального закладу "Пролісок" від 09 серпня 2010 року, ОСОБА_4 у дитячу установу був зарахований у серпні 2009 року і відвідував дитячий садок протягом року по 07 липня 2010 року(а.с.41).

Згідно листа управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області від 11 березня 2015 року №7301/2751, 23 липня 2010 року в паспорт громадянки України ОСОБА_3 для виїзду за кордон були внесенні дані щодо її малолітнього сина ОСОБА_4 Проїзний документ дитини для перетину державного кордону окремо на ОСОБА_4 не оформлявся (а.с. 106).

Згідно інформації, наданої головним центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 16 березня 2015 року №0201/904 ОСОБА_13 неодноразово перетинала державний кордон України. В останнє вона в'їхала на територію України 12 листопада 2014 року та виїхала з неї 26 листопада 2014 року (а.с.113).

В матеріалах справи не міститься інформації щодо перетинання державного кордону України (в'їзд або виїзд) неповнолітнього ОСОБА_4

На підставі ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування має надавати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних від батьків дитини з приводу обґрунтування як доцільності виїзду, так і заперечень другого із батьків.

Згідно листа служби у справах дітей Сокирянської районної державної адміністрації від 19 березня 2015 року №01-14/59 (а.с.118), їм не відоме фактичне місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, в зв'язку з цим перевірити чи порушуються його законні права та інтереси неможливо.

На заперечення відповідача на виїзд неповнолітнього ОСОБА_4 за межі України позивачка посилалася як на підставу своїх позовних вимог без підтвердження їх належними та допустимими доказами, що дитина проживає в Україні і що батько проти її виїзду з України до матері для відпочинку і оздоровлення.

Встановивши відсутність дитини за місцем проживання батька, суд безпідставно дав згоду на її виїзд без згоди батька.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не встановлено постійного місця проживання чи перебування на території України неповнолітнього ОСОБА_4, а тому підстав для надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_4 до Італійської Республіки на відпочинок та оздоровлення, у супроводі матері ОСОБА_13 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, в період з 01 червня 2015 року по 30 серпня 2015 року не убачається.

При таких обставинах, ухвалене рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і суд неправильно застосував норми матеріального права.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким в позові ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд малолітнього ОСОБА_4 за межі України без згоди батька слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.п.3,4 част.1 ст.309 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_1, задовольнити.

Рішення Сокирянського районного суду від 07 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Новодністровської міської ради, про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди батька, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: