Справа №464/2146/15-ц
пр.№ 2/464/824/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Борейка С.В.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1-В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки і піклування про визнання недійсним договору дарування, який вчинено під впливом обману,-

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду із позовною заявою у якій просить визнати недійсним договір дарування квартири №64 у будинку №40 на вулиці Скорини у місті Львові, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі речових прав на нерухоме майно за №816; судові витрати стягнути з відповідачів.

На адресу суду позивачем подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

У судове засідання сторони не зявились, хоча належним чином повідомлялись про місце та час розгляду справи належним чином; від представника ОСОБА_2М та ОСОБА_4 ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд питання щодо залишення позовної заяви без розгляду у їх відсутності та просить розглянути заяви відповідачів про відшкодування позивачем понесених ними судових витрат витрат на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн. та 3000,00 грн. відповідно, а тому, суд вирішив здійснювати розгляд заяв за відсутності осіб, що не зявились.

Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Враховуючи наведене, суд приходить висновку, що заява позивача про залишення позову без розгляду необхідно задовольнити, оскільки така не суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства та така не порушує права третіх осіб.

Щодо заяви відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення із позивача понесених ними витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.89 ЦПК України в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, обов'язковою умовою для можливості задоволення вимоги про стягнення витрат, повязаних з розглядом справи, при залишенні позову без розгляду є наявність необґрунтованих дій позивача.

На підставі ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідач по ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять стягнути з позивача ОСОБА_2 понесені ними судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 12 000 грн. та 3 000 грн. відповідно.

При цьому позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України у звязку із подачею позивачем заяви про залишення позову без розгляду.

Розглядаючи дані вимоги відповідачів суд враховує, що у відповідності до ч.1 ст.55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У п.38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 р. судам розяснено, що саме по собі предявлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Право особи на подання заяви про залишення його позову без розгляду передбачено п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Отже, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 реалізував належне йому конституційне право на судовий захист, а під час судового розгляду скористався передбаченими чинним законодавством правом про подання заяви про залишення позову без розгляду. Тому такі дії позивача не можуть бути розцінені як необґрунтовані.

Інші дії, які можливо були б кваліфіковані як необґрунтовані, відповідачами та їх представником з наданням відповідних доказів не наводилися, як цього вимагають ст.ст.10, 60 ЦПК України, та судом не встановлені.

Разом з тим, є безпідставним покликання відповідачів положення ч.1 ст.89 ЦПК України, яка передбачає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, оскільки така не застосовуються до даних правовідносин.

На підставі наведеного, вимога відповідачів про стягнення з позивача витрат на правову допомогу не ґрунтується на вимогах закону та є безпідставними.

Крім цього, суд звертає увагу на положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. У ст.1 цього Закону зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й пов'язана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою.

Виходячи з аналізу ст.ст.84 та 88 ЦПК України та Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Зокрема у ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналогічні положення викладено у Правилах адвокатської етики.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Зокрема, у п.28 згаданої вище постанови пленуму розяснено, що розмір відшкодування доводить відповідач (ст.ст.10, 11 ЦПК України).

Так, відповідно до матеріалів справи про визнання недійсним договору дарування, в якій розгляд справи призначався три рази, представник відповідачів адвокат ОСОБА_6 надавала суду письмові заперечення та клопотання по справі, брала участь у двох засіданнях 24 березня 2015 р. з 9.41 год. по 10.32 год., 8 травня 2015 р. з 10.45 год. по 11.05 год.

Відтак, проаналізувавши розрахунки оплати витрат за правову допомогу в розмірі, надану відповідачам адвокатом, суд, застосовуючи принцип розумності та справедливості, прийшов висновку, що він, враховуючи конкретні обставини справи та обсяг матеріалів, не в повній мірі відповідає фактичним затратам, зокрема кількості відпрацьованого адвокатом часу.

Також всупереч вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» граничний розмір компенсації витрат на правову повинен становити 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, що в свою чергу складає 487,20 грн. Натомість в угоді про надання правової допомоги такий не відповідає вимогам закону та є завищеним і становить 500 грн. При цьому, відповідно до умов укладених договорів про надання адвокатських послуг внесені відповідачами суми в розмірі 12 000 грн. (дану суму сплачено в день укладення договору про надання правової допомоги 19 березня 2015 р.) та 3 000 грн. є авансовою платою, а не понесені фактично витрати за правову допомогу, оскільки цими ж договорами передбачено, що «в подальшому оплата відбувається за судові засідання, складання процесуальних документів, в сумі обумовленій сторонами. За складання процесуальних документів оплата відбувається в розмірі від 100 до 650 грн., 1 судове засідання 500 грн. Замовник оплачує правову допомогу адвоката згідно виконаної роботи у день отримання процесуальних документів та судових засідань. 1 година роботи адвоката оцінюється у 500 грн.».

Враховуючи наведені вище обставини, суд критично оцінює як розмір фактично понесених витрат на правову допомогу, а всього в сумі 15 000 грн., так і надані суду докази в підтвердження вартості таких витрат.

Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10 та керуючись ст.ст.79, 84, 88, 89, 207 ч.1 п.5, 208, 210 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

заяву позивача про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

Позовну заяву за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки і піклування про визнання недійсним договору дарування, який вчинено під впливом обману залишити без розгляду.

У заяві відповідача ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_7 понесених судових витрат витрат на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн. - відмовити.

У заяві відповідача ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_7 понесених судових витрат витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.- відмовити.

Залишення заяви без розгляду не перешкоджає особі, яка її подала, звернутися до суду повторно, після усунення умов, що були підставою для залишення її без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий С.В.Борейко