Справа № 716/653/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2015 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого - судді Угриновської Л.Я.

секретаря Климус Г.В.,

за участю сторін: позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника третьої особи Найдиш І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог - сільська Рада с.Боянчук Заставнівського району про визначення порядку користування земельною ділянкою та її меж,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просить визначити порядок користування земельною ділянкою площею 0.2117 га, що призначена для будівництва та обслуговування і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 між нею та ОСОБА_3 згідно експертного висновку № 13091 за варіантом 2-3, виділивши при цьому їй в користування земельну ділянку площею 0,1357 га за адресою АДРЕСА_2, а відповідачу ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0730 га за адресою АДРЕСА_1. При цьому позивачка просить земельну ділянку площею 0,006 га залишити у спільному користуванні її та відповідача згідно вказаного варіанту експертизи.

В мотивування заявлених вимог посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок із господарськими спорудами, розташований в АДРЕСА_2, а відповідачу на праві власності житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1. Відповідно до рішення сесії сільської ради від 31.03.1994 року визначено списки громадян села, яким безкоштовно передано у приватну власність земельні ділянки: її чоловіку ОСОБА_9 0,19 га, відповідачу 0,10 га. Позивачка посилається на те, що після смерті чоловіка користується земельною ділянкою і за її заявою до сільської ради їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі у власність для обслуговування житлового будинку і господарських споруд земельної ділянки площею 0,19 га.. ОСОБА_1 посилається на те, що вона не може скористатись своїм правом на приватизацію, оскільки земельні ділянки її та відповідача не мають чітко визначених меж, що призводить до конфліктних ситуацій, створює незручності в користуванні територією, що обслуговують житловий будинок та господарські споруди. Відповідач відмовляється добровільно визначити межі користування земельними ділянками, що служать для обслуговування житлового будинку та споруд відповідно до згаданого рішення сесії, а тому вона бажає в судовому порядку визначити порядок користування земельною ділянко по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1., виділити їй та відповідачу в користування земельні ділянки площею відповідно 0,1357 га та 0,0730 га.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Позивачка ОСОБА_1 пояснила суду, що в 1970 році вона із своїм чоловіком ОСОБА_9 купили житловий будинок із господарськими спорудами в АДРЕСА_2, де стали проживати разом із дітьми після переїзду із м.Львова. Також стали користуватись земельною ділянкою, якою користувався попередній власник будинку. Межі земельної ділянки збережені і наданий час. Позивачка вказала, що після купівлі житлового будинку питання щодо закріплення земельної ділянки не вирішувалось, обміри площі земельної ділянки не проводились. Оскільки мали п'ятеро дітей, то вирішили будувати новий будинок. Земельна ділянка під будівництво нового будинку була виділена сину, відповідачу по справі ОСОБА_3 за рахунок частини земельної ділянки, що використовувалась для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 Позивачка вказала, що після завершення будівництва в 1994 році її сім'я стала проживати в новому будинку по вул. АДРЕСА_1. В 2002 році сільська рада с. Боянчук видала свідоцтва про право власності: їй на житловий будинок із господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_2, а відповідачу на житловий будинок по АДРЕСА_1. Позивачка ОСОБА_1 вказала, що до 2010 року вона проживала в будинку відповідача по АДРЕСА_2 однією сім'єю, спільно користувались земельною ділянкою 0,2117 га, яка фактично в натурі між ними ніколи не ділилась, межі не визначались. Після того, як між нею та сином погіршились відносини, вона перейшла проживати в будинок по АДРЕСА_2. Через неприязні відносини із відповідачем вона не може вільно користуватись земельною ділянкою, яку обробляє, оскільки відповідач не дозволяє використовувати заїзд до неї. Крім цього відповідачка посилається на те, що бажає приватизувати земельну ділянку, проте не може цього зробити, оскільки межі земельних ділянок її та сина не визначені, добровільно визначити межі земельних ділянок відповідач не бажає. Позивачка посилається на те, що оскільки відповідач в попередньому судовому засіданні погодився із запропонованими розмірами земельних ділянок , якими вони будуть користуватись, а саме, що розмір її земельної ділянки становитиме 0,1387 га, а розмір його земельної ділянки 0,0730 га, то із врахуванням цих розмірів було призначено судову експертизу на предмет визначення порядку користування земельною ділянко між власниками житлових будинків, що розташовані по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 Претендуючи на порядок користування, що визначений у варіанті 2-3 експертизи №13091, позивачка посилається на те, що в цьому випадку вона зможе обслуговувати без перешкод господарські споруди, вивозити гній на земельну ділянку, при цьому користуватись спільним заїздом із відповідачем, який і раніше слугував цьому.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні та його представник позов не визнали. Вважає, що порядок користування земельною ділянкою повинен бути визначений із врахуванням того, що йому згідно рішення сесії сільської ради від 31.03.1994 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.10 га. Відповідач визнав, що є необхідність визначити межі користування земельними ділянками, проте, не бажає, щоб в спільному користуванні була частина ділянки, яку позивачка бажає використовувати, як спільний заїзд до присадибної ділянки. Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав ту обставину, що до 2010 року сторони проживали однією сім'єю, спільно користувались земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . Крім цього визнав, що між ним та позивачкою не було визначено фактично меж земельних ділянок. Вважає, що слід визначити такий порядок користування земельною ділянкою, коли площа земельної ділянки, якою він буде користуватись становитиме 0.10 га і користування буде повністю роздільним.

Представник сільської ради визнав, що є необхідність визначити порядок користування земельними ділянками між позивачкою та відповідачем. До звернення до суду ніхто із сторін із приводу земельного спору між ними до сільської ради не звертався. Пояснив, що дійсно позивачка із чоловіком в 1970 році купили житловий будинок в АДРЕСА_2, користувались земельною ділянкою , якою користувався попередній власник. Питання про закріплення за ОСОБА_9 земельної ділянки до 1994 року не вирішувалось. Згідно викопіровки із плану села за 1980 - роки розмір земельної ділянки, що слугувала для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 становить 0,24 га, хоча фактично на час виникнення судового спору визначено, що розмір земельної ділянки становить 0,2117 га. Представник сільської ради вказав, що згідно рішення сесії сільської ради від 31.03.1994 року, яким передано у власність земельну ділянку мешканцям села, чоловіку позивачки ОСОБА_9 для будівництва та обслуговування житлового будинку передано 0,19 га, а відповідачу 0.10 га. Із цього слідує, що загальна площа земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 повинна становити 0,29 га, хоча в наявності є 0,2117 га. Представник сільської ради підтвердив ту обставину, що між сторонами по справі не було визначено фактичних меж межі користування земельними ділянками. Земельна ділянка площею 0,2117 га використовувалась ними спільно.

Відповідно до ст.40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватись безоплатно у власність або надаватись в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд та гаражного будівництва в межах норм , визначених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони по справі, як власники жилих будинків, що розташовані в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 є суміжними землекористувачами. Предметом спору між позивачкою ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_3 є порядок користування їхніми земельними ділянками, виділення в користування земельних ділянок визначених розмірів, визначення меж земельних ділянок сторін. Згідно свідоцтв про право приватної власності від 08.07.2002 року жилий будинок із господарськими будівлями в АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1, а жилий будинок ( без господарських споруд) по АДРЕСА_1 - відповідачу ОСОБА_3. Сторони по справі, представник третьої особи в судовому засіданні визнали наступні обставини: жилий будинок по АДРЕСА_2 був куплений позивачкою в 1970 році. Сім» я позивачки користувалась земельною ділянкою тої ж площі що і попередній власник. Питання щодо надання в користування земельної ділянки не вирішувалось до 1994 року. Рішенням сесії від 31.03.1994 року чоловіку позивачки ОСОБА_9 передано у безоплатну власність для будівництва та обслуговування будинку 0,19 га, відповідачу 0.10 га (згідно списку мешканців села, яким передавались у приватну власність земельні ділянки). На час прийняття вказаного рішення обміри земельних ділянок не проводились, межі не визначались. Вказані земельні ділянки знаходились відповідно за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 Згідно рішення 7 сесії 21 скликання від 26.08.1991 року для будівництва нового будинку ОСОБА_3 виділено 0,15 га за рахунок земельної ділянки, що була призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2. (а.с.81). Із будівельного паспорта вбачається, що відповідачу надано дозвіл на будівництво будинку на земельній ділянці площею 0,08 га. Наведене містить суперечливі відомості щодо розміру земельної ділянки відповідача. Інших доказів, які свідчили про розміри земельних присадибних ділянок, що надавались сторонам для обслуговування та будівництва житлового будинку судом не здобуто. В процесі судового розгляду експертним дослідженням № 1262 земельної ділянки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 визначено ситуаційний план ділянки обох домоволодінь та її загальна площа, що становить 0,2117 га. Виходячи із цього висновку, суд вважає, що розміри площ земельних ділянок, що передані у власність ОСОБА_3.(0,19 га) та ОСОБА_3.(0,10 га) згідно рішення сесії сільської ради від 31.03.1994 року не є визначальними, оскільки не відповідають наявній фактичній площі (0,2117 га) земельних ділянок. Тому зазначене рішення не може бути прийнято до уваги при визначенні порядку користування земельною ділянкою між сторонами і визначення меж із врахуванням цих розмірів.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності належить будинок із господарськими спорудами, а відповідачу тільки житловий будинок. ОСОБА_1 здійснює заїзд до свого домоволодіння через ворота із АДРЕСА_2 , а відповідач через хвіртку, що по АДРЕСА_1. До виникнення спору сторони добровільно обробляли земельну ділянку, що була вільна від площі зайнятої будівлями, двором. При цьому межі їхніх земельних ділянок фактично не були встановлені. Сторони проживали однією сім'єю, спільно використовували частину ділянки для заїзду на земельну ділянку, що обробляється до 2010 року. Посилання сторін: позивачки у позовній заяві до суду, що вона фактично користується земельною ділянкою 0,19 га, а відповідач у запереченні на, те що він користується ділянкою 0.10 га не може відповідати дійсності, оскільки загальна площа цих ділянок фактично становить 0,2117га, замість 0,29га. Доказів, що свідчили б про протилежне судом не здобуто. На час розгляду даного спору земельні ділянки сторонами не приватизовано. При проведенні експертизи № 13091/2013 визначено варіанти розподілу земельної ділянки, порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,2117 га. із врахуванням того, що розмір земельної ділянки, що користується позивачка становитиме 0,1397 га, а розмір земельної ділянки відповідача 0.0730 га (тобто спів розмірно до розмірів, які б належали їм згідно рішення сесії від 31.03.1994 року, коли б ці розміри відповідали дійсності).

Відповідно до ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Стаття 159 ЗК України регулює порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин

Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Враховуючи невідповідність розмірів площ земельних ділянок, що передані у приватну власність чоловіку позивачки та відповідачу згідно рішення сесії сільської ради (0,19 га та 0,10 га) фактичній площі земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 (що становить 0,2117(замість 0,29 га), те, що між сторонами на даний час не вирішено питання (у порядку, передбаченому земельним законодавством) щодо усунення цього протиріччя шляхом внесення змін у відповідні рішення, то суд вважає, що на даний час не можливо вирішити вимогу щодо порядку користування земельними ділянками між ними, як суміжними землекористувачами. Як з'ясовано, на даний час неможливо встановити фактичне використання кожною стороною своєї ділянки, тому суд вважає, що з метою справедливого та вірного вирішення спору в майбутньому слід застосувати положення ст.107 ч.2 ЗК України. Тобто визначити порядок користування, коли обом сторонам виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

В ході судового розгляду сторонам роз'яснено вказане положення земельного законодавства, проте вимоги з приводу визначення такого порядку користування земельною ділянкою не заявлено, доказів не представлено.

Варіант експертизи 2-3, що визначає порядок користування земельною ділянкою, на який претендує позивачка ОСОБА_1 містить посилання на те, що частина земельної ділянки залишається у спільному користуванні сторін, хоча необхідність залишення земельної ділянки у спільному користуванні виникає лише коли роздільне користування неможливе.

Судом встановлено, що вказаний спір органом місцевого самоврядування не розглядався.

Рішення суду про визначення порядку користування земельною ділянкою, не є правовстановлюючим документом, що підтверджує законне право користуватись нею в правовому розумінні визначеному нормами ЗК України.

Рішення стосується лише положень про добросусідство, що визначає спосіб використання земельної ділянки відповідно до цільового призначення, при яких землекористувачам сумісної земельної ділянки завдає найменше незручностей.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконкому або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до керівних роз'яснень п.7 ППВС України №7 від 16.04.2004 року у відповідності до якого власник земельної ділянки або користувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права навіть, якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельну ділянку здійснюється відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України шляхом визнання прав, відновлення стану, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушує права, застосування інших передбачених законодавством способів захисту (ст.16 ЦК України). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельної ділянки в постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договорів оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі і т.д.. Рішенням суду не може бути надано у власність чи користування відповідну земельну ділянку, в розумінні надання правового статусу власника чи користувача згідно з положенням ЗК України, оскільки це є виключно компетенцією органів місцевого самоврядування та/або органів державної влади на підставі ст.116 ЗК України. Винесення такого рішення є втручання в діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, що заборонено законом. Враховуючи, що представлені сторонами суду докази щодо передачі в їх користування певних площ земельних ділянок містять суперечливі відомості, а вони можуть бути усунуті тільки за рішенням колегіального органу місцевого самоврядування ( за заявою особи про внесення змін в рішення), то суд вважає, що вирішення спору про порядок користування земельними ділянками суміжних землекористувачів є передчасним. Враховуючи, що сторони є власниками житлових будинків, мають право на земельні ділянки для обслуговування їх відповідно до ст.40 ЗК України, що належним чином не вирішено, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.116, 103,107,152,159 Земельного Кодексу України, ст. 213-215, 293 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа сільська рада с.Боянчук Заставнівського району про визначення порядку користування земельною ділянкою площею 0,2117 га за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, виділення сторонам в користування земельних ділянок згідно висновку експертизи № 13091 по варіанту 2-3 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через районний суд протягом 10 днів з часу проголошення.

Суддя