Справа № 736/239/15-ц Провадження № 22-ц/795/1249/2015 Головуючий у I інстанції -Синько О. О. Доповідач - Мамонова О. Є.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого -судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Губар В.С., Вінгаль В.М.

при секретарі: Саповець Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Наумівська сільська рада Корюківського району Чернігівської області, Служба у справах дітей Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської області,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 756 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на ухвалення рішення без неналежного доведення обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що звертаючись до суду на підставі ст.344 ЦПК України ОСОБА_1 довела обставини, що мають значення для справи, а саме: законність об'єкту володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, проте в оскаржуваному рішенні такі обставини не зазначені.

Апелянт вважає рішення суду в частині стягнення з неї в дохід держави 756,40 грн. судового збору незаконним, оскільки постановляючи ухвалу про відкриття провадження по даній справі без будь-яких застережень, районний суд не вбачав порушення норм права при поданні позову, а при проголошенні рішення суд стягнув недоплачений судовий збір у сумі 756,40 грн. посилаючись на погоджену вартість квартири в розмірі 100000,00 грн. Апелянт наголошує на тому, що вартість спірної квартири складається із 87000,00 грн., які були витрачені позивачкою на ремонт, облаштування, поліпшення умов проживання в оселі, а решта 13000,00 грн. є вартість квартири без поліпшень, які були зроблені позивачкою.

Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції в порушення ч.1 ст.33 ЦПК України не залучив до участі у справі в якості співвідповідачів інших співвласників квартири АДРЕСА_1, які мають право на спірну квартиру.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на спірну квартиру за набувальною давністю, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав, передбачених ст. 344 ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним, зважаючи на наступне.

Судом по справі встановлено, що згідно акту приймання-передачі житлового фонду ПСП «Злагода» до Наумівської сільської ради від 01 листопада 2004 року останній було передано шість квартир у будинку АДРЕСА_1 (спірну квартиру), що перебувала у користуванні відповідачки ОСОБА_2

Згідно протоколу № 1 засідання органу приватизації житла від 22 серпня 2014 року (т. 2 а.с. 78) ОСОБА_2 було надано дозвіл на приватизацію житла.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, станом на 02.04.2015 року (т. 1 а.с. 236-240) квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.09.2014 року Наумівською сільською радою Корюківського району Чернігівської області .

Звертаючись у лютому 2015 року до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю, ОСОБА_1 зазначала, що з квітня 2004 року зі згоди та за домовленістю з відповідачкою вселилася разом з дітьми та чоловіком до вказаної квартири, за період з квітня 2004 року по квітень 2014 року сплачувала кошти за утримання будинку та комунальні послуги, відновила водопостачання, електропостачання та теплопостачання, неодноразово здійснювала поточний та середній ремонт. При цьому між сторонами була досягнута домовленість, що після десяти років проживання ОСОБА_2 спірну квартиру приватизує та переоформить на позивачку.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Як роз'яснено в з п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення (стаття 214 ЦПК України).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

З огляду на викладене, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01 листопада 2004 року спірна квартира була передана до житлового фонду Наумівської сільської ради, а відповідачка стала співвласником 1/4 частини квартири лише з 02.09.2014 року.

Враховуючи вищезазначене та те, що з моменту вселення у 2004 році позивачки ОСОБА_1 у спірну квартиру і до 02.09.2014 року квартира належала до державного житлового фонду, відповідачем у справі має бути орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, тобто Наумівська сільська рада, яка брала участь у справі в якості третьої особи.

Крім того, апеляційний суд зважає на те, що на житло, яке належить до комунальної власності не розповсюджуються положення ст.344 ЦК України.

З огляду на викладене, районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних ОСОБА_1 про визнання за нею права власності за набувальною давністю на спірну квартиру.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зважаючи на те, що матеріалами справи не підтверджено право позивачки на спірну квартиру, районний суд ґрунтовно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування права власності на неї, що підтверджується свідоцтвом на право власності від 02.09.2014 року.

Крім того, районним судом вірно зазначено, що питання скасування права власності на спірну квартиру має вирішуватись за участі всіх співвласників (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5), позов же ОСОБА_1 заявлено лише до однієї ОСОБА_2

Твердження апелянта про те, що районний суд порушив норми процесуального права не залучивши до участі у справі інших співвласників спірної квартири, хоча у судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 неодноразово наголошувала на тому, що право на квартиру мають діти та онука, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 11, 33, 119 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Якщо справа, у якій судом першої інстанції не вирішено питання про залучення усіх належних відповідачів, без участі яких її вирішення є неможливим, перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції, апеляційний суд відмовляє у позові з цих підстав. При цьому обґрунтованість позовних вимог не перевіряється.

Також не можуть бути взяті до уваги доводи апелянта про безпідставне стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави 756 грн. 40 коп. судового збору, зважаючи на таке.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 сплатила 243,60 грн. судового збору (а.с.2). Відповідно до п.2 ч.1, ч.3 ст.80 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається його вартістю. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Згідно технічного запису судового засідання від 24 квітня 2015 року представник позивача ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 погодили, що загальна вартість квартири АДРЕСА_1 становить 100000,00 грн.

Отже, керуючи ч.3 ст.80 ЦПК України районний суд правомірно відкрив провадження по справі, оскільки на момент пред'явлення позову визначити ціну спірного будинку було неможливо, а при ухваленні оскаржуваного рішення суду достягнув недоплачений позивачкою судовий збір за звернення до суду з позовом виходячи із вартості квартири, яку погодили сторони.

Вимоги апелянта зазначити в судовому рішенні, що вартість квартири складає 13000,00 грн., а решта 87000,00 грн. є особистою власністю позивачки, яка витрачена нею на поліпшення квартири, з метою стягнення у подальшому зазначених коштів з ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, оскільки предметом позову є визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, а тому ціна позову визначається із вартості квартири на момент пред'явлення позову в цілому, а не окремої її частини.

Таким чином, оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін, а доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:Судді: