АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/1007/15-ц 22-ц/774/1308/К/15
Справа № 215/1007/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1308/К/15 інстанції - Мельник Ю.П.
Категорія 26 (3) Доповідач - Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Бондар Я.М., Чорнобука В.І.,

при секретарі - Петренко К.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача ПАТ «Північний ГЗК» - Доценко Тетяни Юріївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ «Північний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди та просив суд стягнути з відповідача 121800 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у зв'язку із професійним захворюванням.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, на його користь з ПАТ «Північний ГЗК» стягнуто 35000 грн. з проведенням з цієї суми відрахувань податків та обов'язкових платежів. Стягнуто з ПАТ «Північний ГЗК» на користь держави судовий збір в сумі 350 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Північний ГЗК» ставить питання про зміну рішення суду та зменшення суми відшкодування моральної шкоди стягнутої на користь позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд не врахував, що позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди, не надав доказів вини підприємства у спричиненні шкоди його здоров'ю, а також не звернув уваги, що позивач реалізував своє право на вільно обрану ним працю, укладаючи трудовий договір з ПАТ «ПівнГЗК», а також на те, що після проведення кожної атестації робочого місця він був під розписку поінформований про умови праці, свідомо погодився на роботу у таких умовах, та тривалий час працював у них. Крім того, вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції не відповідає вимогам розумності та справедливості.

В своїх запереченнях представник позивача просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 тривалий час працював на різних посадах у відповідача в шкідливих умовах праці.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 02.04.2013 року позивачу встановлене професійне захворювання: ХОЗЛ 1-2 ст. (пиловий бронхіт емфізема легень), у зв'язку з чим складено акт розслідування хронічного професійного захворювання від 07 червня 2013 року (а.с. 13-15).

Згідно п. 17 вищезазначеного акту причиною виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Висновком МСЕК від 22 липня 2013 року позивачу вперше встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 20 % на безстроковий термін (а.с. 7).

Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує медикаментозного лікування та виробів медичного призначення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обов'язку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_2 права на відшкодування моральної шкоди - 22 липня 2013 року - зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні трудового договору позивачу були роз'яснені умови праці, попереджено про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_2 у зв'язку з його професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з ПАТ «Північний ГЗК», суд першої інстанції не взяв до уваги роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, ступінь втрати ним професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, наслідків, що наступили, колегія суддів вважає, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 15000 грн.

За таких обставин, рішення суду необхідно змінити відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Крім того, колегія суддів не погоджується з розміром стягнутого судового збору.

Так, згідно п. 8 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення в частині судового збору, стягнутого з ПАТ «Північний ГЗК» на користь держави, зменшивши цей розмір з 350 грн. до 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2015 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 з 35000 грн. до 15000 (п'ятнадцяти тисяч) грн. та розмір судового збору стягнутий з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави з 350 грн. до 243 (двохсот сорока трьох) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Г.О.Савіна

Судді: Я.М.Бондар

В.І.Чорнобук