Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/101/15 Головуючий у 1-й інстанції: Скляров В.В.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука О.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариств "ОТП Банк" про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 04.12.2007 року між ним та ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є АТ "ОТП Банк" було укладено кредитний договір № МL-103/394/2007. Сума наданого кредиту складає 10 150 доларів США. Кредит було надано виключно на споживчі цілі, без використання у підприємницькій діяльності.

У зв'язку з істотною зміною курсу валюти протягом 2008 - 2014 років та зростанням цього курсу з 5 грн. до 12 грн. за один долар США, виникла ймовірність того, що позичальник взагалі не буде спроможним погасити зобов'язання за кредитом, практично за жодних обставин. Про таку істотну зміну обставин позичальникові не було відомо при підписанні договору, згоди на це позичальник не давав. Банк знав про такі ризики та розумів їх наслідки, однак, не надав відповідної інформації споживачеві та не попередив його про це. Якби позивач розумів, що у зв'язку із істотною зміною курсу валюти він не буде спроможним повністю погасити кредит, він би не укладав даного договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" гарантує споживачам кредитних послуг ряд гарантій, зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону споживачі мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію. А відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Істотна зміна курсу валюти підпадає під визначення поняття "істотний недолік", що, в свою чергу, впливає на вартість (ціну) кредиту. Відповідачем при укладенні договору не було повідомлено позивача про ризик істотної зміни курсу валюти, чим порушено права споживача, отже, за таких обставин даний договір є таким, що укладений з порушенням прав споживача, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 4 та п. д) ч. 2 ст. 11 вказаного Закону.

Крім того, договір укладено із застосуванням нечесної підприємницької практики. ОСОБА_3 зазначає, що не надавши йому доступної та достовірної інформації про істотну зміну курсу валюти, відповідач навмисно ввів його в оману. Внаслідок цього позивач уклав з банком договір, який він би не укладав, якщо б знав вищезазначену інформацію та розумів її наслідки.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд: визнати договір № МL-103/394/2007 від 04.12.2007 року таким, що укладений із порушенням прав споживача, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 4 та п. д) ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"; визнати договір № МL-103/394/2007 від 04.12.2007 року таким, що укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони, їх представники до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, позивач у надісланій апеляційному суду письмовій заяві просить розглядати справу за його відсутності. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК Українитака неявка сторін, їх представників не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст.ст. 12, 13, 15, 20 ЦК Україникожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке особа здійснює на свій розсуд і у спосіб, передбачений законом або договором (ст. 16 ЦК України), залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідків, що спричинені цим порушенням.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 4 ЦПК Українипередбачає, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Разом з тим особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Суд не може захищати порушені права та інтереси у спосіб, який не передбачений ні законом, ні договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 203 ЦК України, в редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору, передбачено наступні загальні вимоги: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

У той же час згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.12.2007 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є АТ "ОТП Банк", та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № МL-103/394/2007, за умовами якого позивач отримав кредит в розмірі 10150 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 13,99 % річних, дата остаточного повернення кредиту - 04.12.2017р., цільове використання кредиту: на оплату комісії Банку, на споживчі цілі (а.с. 5-9).

Як на підставу заявлених вимог позивач посилався на порушення відповідачем вимог Закону України "Про захист прав споживачів", укладення спірного правочину під впливом обману, та просив суд визнати кредитний договір таким, що укладений із порушенням прав споживача, та таким, що укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики. Проте, серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту.

Посилання ОСОБА_3 на порушення Банком вимог Закону України "Про захист прав споживачів", укладення кредитного договору під впливом обману можуть бути підставою для визнання договору недійсним, проте таких вимог позивачем не було заявлено. У зв'язку з чим, суд першої інстанції, встановивши, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в розумінні ст. 16 ЦК Україниє неналежним, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга позивача містить аналіз чинного законодавства щодо захисту прав споживачів, яке передбачає підстави визнання правочинів недійсними, та посилання апелянта на недійсність кредитного договору з огляду на порушення Банком Закону України "Про захист прав споживачів". Однак, вказані доводи не спростовують висновків суду, оскільки, як зазначалося вище, вимог про визнання договору недійсним позивачем заявлено не було.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 вересня 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: