Справа № 185/324/13- ц
Провадження № 4-с/185/16/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Юдіної С.Г.

за участю секретаря Клипач А.А.

представника заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи - державного виконавця Гідзули С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу по скарзі ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3, суд

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу ДВС Павлоградського МРУЮ в якій просив суд : визнати дії державного виконавця ВДВС Павлоградського МРУЮ ОСОБА_4 щодо закінчення виконавчого провадження неправомірними; скасувати постанову державного виконавця ВДВС ПМУЮ ОСОБА_3 від 07 жовтня 2014 року про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування своєї скарги заявник посилається на те, що 07.10.2014 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 185/324/13-ц виданого Павлоградським міськрайонним судом 18.02.2014 року про встановлення часу ОСОБА_2 для участі у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наступним чином: кожного місяця в перший та третій тиждень по суботах і неділях з 10 години до 18 години з можливістю відвідин з дітьми місць відпочинку та один раз на місяць відвідання дітьми проживання батька. Вказану постанову він отримав 21.01.2015 року. Вважає, що дії державного виконавця по закриттю виконавчого провадження є неправомірними а постанову про закриття виконавчого провадження такою, що підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем не вжито всіх заходів примусового виконання рішення суду. Зазначив, що державний виконавець не впевнився чи виконується рішення суду боржником, жодного разу не викликав боржника, до виконавчого комітету, як органу опіки та піклування та служби у справах дітей не звертався за залученням спеціаліста при здійсненні виконавчих дій, до суду за розясненням рішення суду не звертався, ні за місцем проживання ні по місту проживання не повідомляв про невиконання боржником рішення суду. Вважає, що рішення суду не носить разовий характер, а має невизначений час дії, тому державний виконавець не мав законних підстав закінчувати виконавче провадження.

В судовому засіданні заявник, та його представник, кожен окремо скаргу підтримали посилаючись на доводи викладені в скарзі та на свої пояснення надані в судовому засіданні.

Заінтересована особа державний виконавець Гідзула С.О. в судовому засіданні скаргу не визнав, пояснив суду, що державний виконавець виконує рішення суду у спосіб і в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Вважає, що вказані рішення суду взагалі не підлягають виконанню, оскільки вони встановлюють юридичний факт, тому він за аналогією застосував ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що ним були вчинені всі необхідні дії передбачені законом для виконання рішення суду, а саме накладення адміністративного штрафу на боржника двічі, та звернення до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду. Крім того, рішення суду не підлягає широкому тлумаченню і виконання його без участі боржника неможливе. Отже, оскільки боржник ухиляється від виконання рішення суду, ним були вжиті всі необхідні заходи передбачені законом і винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

ОСОБА_7 Олександрівна в судове засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши доводи заявника та його представника, заінтересованої особи - державного виконавця, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, доходить висновку що скарга підлягає задоволенню з огляду на таки підстави.

Так в судовому засіданні встановлено, 21.02.2014 року державним виконавцем ВДВС ПМУЮ ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 185/324/13-ц виданимо Павлдоградським міськрайонним судом 18.02.2014 року про встановлення часу ОСОБА_2 для участі у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наступним чином : кожного місяця в перший та третій тиждень по суботах і неділях з 10 години до 18 години з можливістю відвідин з дітьми місць відпочинку та один раз на місяць відвідання дітьми проживання батька.

12.03.2014 року державним виконавцем винесена постанова про накладення штрафу на ОСОБА_8 за невиконання рішення суду без поважних причин в сумі 340 грн.

05.04.2014 року державним виконавцем складений акт про те, що ОСОБА_8 доведено до відома про виконання рішення суду, ОСОБА_8 надала дитину для спілкування з батьком. Дитина спочатку не бажала йти до батька, але з часом контакт був налагоджений, зустріч припинено через реакцію іншого сина ОСОБА_9.

14.04.2014 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Зазначена постанова була оскаржена ОСОБА_2 до Павлоградського міськрайонного суду.

29.08.2014 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду дії державного виконавця по закінченню виконавчого провадження були визнані неправомірними, постанова про закінчення виконавчого провадження скасована.

30.08.2014 року постановою державного виконавця виконавче провадження було поновлено.

30.09.2014 року державним виконавцем на вимогу ОСОБА_2 винесена постанова про притягнення боржника до штрафу в розмірі 680 грн.

07.10.2014 року за заявою ОСОБА_2 державний виконавець виніс подання до Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про порушення кримінального провадження відносно боржника за умисне невиконання рішення суду за ст. 382 КК України. В той же день 07.10.2014 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11, ч. 1 ст. 49, 50 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Статтями 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону) передбачено, що завданням виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців.

На підставі ст. 11 вказаного вище Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У процесі здійснення виконавчого провадження він має право в тому числі : проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення; викликати фізичних осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних осіб у випадках, передбачених законом; з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження;

Згідно ст. 75 Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього

Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Приймаючи рішення по суті скарги суд звертає увагу на те, що до теперішнього часу рішення суду не виконано і не виконувалося. Державним виконавцем жодного разу боржник не викликався, жодного разу не було перевірено факт виконання боржником рішення суду. Будь-яких дій направлених на виконання рішення суду, крім накладання штрафу на боржника та звернення з поданням до правоохоронних органів для притягнення боржника до кримінальної відповідальності, державним виконавцем не вчинено. Натомість посилаючись ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження», що рішення неможливо виконати без участі боржника, державним виконавцем було закінчено виконавче провадження. Однак, жодної дії, щоб встановити чи могло бути виконане рішення суду без участі боржника державним виконавцем не вчинено. Більш того, резолютивна частина рішення суду не містить не містить застережень щодо того, що участь ОСОБА_2 у виховані його малолітніх дітей повинна відбуватися у обовязковій присутності боржника.

Крім того, дії боржника чи утримання від певних дій не мають разовий характер, оскільки порядок участі ОСОБА_2 у виховані малолітніх дітей встановлений судом без обмеження у часі.

Таким чином, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 49, 75 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 10, 60, 131, 383, 384, 385, 387 ЦПК України -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 щодо закінчення виконавчого провадження неправомірними.

Постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонннного управління юстиції ОСОБА_3 Олександровича ВП № 42261210 від 07 жовтня 2014 року про закінчення виконавчого провадження скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Cуддя: С. Г. Юдіна