Справа № 464/7839/14 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/776/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Шеремети Н.О.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів, -

в с т а н о в и л а:

31.07.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши такий в частці від його заробітку (доходу) та ухвалити рішення про стягнення з нього в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі чверті всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26.06.2012 року ухвалено стягувати з нього в користь відповідачки аліменти на утримання їхньої спільної дочки в розмірі 700 грн., щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.06.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.11.2012 року змінено рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26.06.2012 року, зменшено розмір аліментів, що підлягають стягненню до 560 грн. щомісячних платежів. На час ухвалення вище зазначених рішень судів він не був працевлаштований, проте в лютому 2014 року прийнятий на посаду робітника з комплексного обслуговування будинків в обласний комунальний заклад психіатричної лікарні Миколаївського району, відтак отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати. Крім того, вказує на зміну його сімейного становища, а саме на те, що утворив нову сім'ю, одружився та проживає в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, яка завагітніла, а тому у зв'язку із зміною його матеріального та сімейного стану, просить змінити визначений раніше розмір аліментів.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь 3146,76 грн. заборгованості по сплаті аліментів та 2633,33 грн. неустойки (пені) з розрахунку одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог посилається на те, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за рішеннями першої та другої судових інстанцій щодо сплати аліментів на утримання їхньої неповнолітньої доньки. Починаючи з 12.06.2012 року і по сьогоднішній день у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 3146,76 грн., яка залишилась непогашеною по даний час. Звернення з заявою до Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області щодо порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 164 КК України результатів не дали, у зв'язку з тим, що останній періодично сплачував аліменти, хоч і не в повному розмірі, тому кримінальне провадження було закрите. Крім того, просить стягнути неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в період часу починаючи з 12.06.2012 року по 01.07.2014 року, що становить 2633,33 грн.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів на утримання неповнолітнього дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1) в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 3146,76 грн. заборгованості по сплаті аліментів.

В задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_2

ОСОБА_3 вважає рішення суду першої інстанції незаконним з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування судом норм матеріального права. Зазначає, що судом при визначенні розміру аліментів не враховано зміну його матеріального та сімейного стану. Стверджує, що утримує вагітну дружину та його місячний дохід становить 1500 грн., тому не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів. Також вважає, що у суду були відсутні правові підстави для стягнення з нього заборгованості за аліментами, оскільки процес сплати аліментів ще не закінчено, тому він сплачуватиме цю суму заборгованості під час подальших виплат аліментів. Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2.

До суду апеляційної інстанції через цивільну канцелярію від ОСОБА_2 надійшло письмове заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_3, у якому вона зазначає, що ОСОБА_3 злісно ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість, яку він зобов'язаний сплатити та відповідно до ст. 196 СК України вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 неустойки (пені) є незаконним з причин неповного дослідження матеріалів справи та порушення судом норм матеріального права. На її вимоги не поширюється позовна давність, тому вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, нараховану за несплату ОСОБА_3 аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини за весь період часу існування заборгованості по аліментах. Просить переглянути рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року в частині стягнення неустойки (пені), ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити та її позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення частково не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 28.09.2011 року, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, сторони по справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 35).

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26.06.2012 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, ухвалено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_1) в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої АДРЕСА_1, проживаючої в с. Вербіж, Миколаївського району, Львівської області (ІПН НОМЕР_2), аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, щомісячно по 700 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.06.2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 15.11.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26.06.2012 року змінено, зменшено розмір аліментів, який підлягає стягненню із ОСОБА_5 до 560 грн. щомісячних платежів.

На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист від 07.09.2012 року за № 2/1313/753.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_3 в її користь заборгованості за аліментами в розмірі 3146,76 грн. є безпідставними, так як така заборгованість може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити, рішення суду першої інстанції в частині скасувати.

Згідно зі ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю заборгованість, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість.

Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від добутку простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення.

Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки.

Відмовляючи в позовній вимозі щодо стягнення пені суд першої інстанції виходив з того, що до матеріалів справи не додано та позивачкою за зустрічним позовом не представлено будь-яких документів, які б свідчили про те, що боржникові направлялись документ про виникнення заборгованості по сплаті аліментів, якими визначався строк погашення боргу.

Проте з таким висновком районного суду погодитись не можна, оскільки з матеріалів справи вбачається та й встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 було відомо про відкриття провадження за виконавчим листом про стягнення з нього аліментів, на виконання якого останній щомісячно здійснював переведення коштів на картковий рахунок належний ОСОБА_2 з цільовим призначенням - сплата аліментів на утримання спільної дитини сторін, що стверджується копіями чеків долучених до матеріалів справи, однак вказані виплати по аліментах не завжди проводились у розмірах визначених рішеннями судів через відсутність у нього в період виникнення заборгованості стабільного та регулярного заробітку.

Згідно із частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

З червня 2012 року ОСОБА_3 сплачував аліменти не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 20 серпня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 3146,76 грн., що підтверджується довідкою державної виконавчої служби від 21 серпня 2014 року (а.с. 34).

ОСОБА_3 не заперечує, щодо розміру заборгованості по нарахованих аліментах, в той же час будь-яких належних доказів щодо наявності незалежних від нього причин, з яких утворилась заборгованість, не надано, а тому колегія суддів приходить до висновку про наявність вини відповідача у несплаті аліментів.

Позивачкою проведено розрахунок пені на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів в розмірі 2633,33 грн.

Необхідно зазначити, що позивачкою розрахунок 1% від суми несплачених аліментів проведено не на загальну кількість днів прострочення, а лише на кількість днів у місяці, в якому було допущено прострочення сплати аліментів, а тому розрахована нею сума є значно заниженою порівняно з сумою пені, яка повинна розраховуватися у відповідності до діючого законодавства.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з розрахунком пені.

Згідно зі ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Враховуючи матеріальний стан ОСОБА_3, а саме низький рівень розміру отримуваної ним заробітної плати, створення нової сім'ї, вагітність дружини, сплату аліментів на доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір пені до 1000 грн., оскільки такий розмір неустойки є співмірним із розміром заборгованості по аліментах - 3146,76 грн. та у повній мірі відповідатиме принципам розумності, виваженості і справедливості.

За наведених обставин, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3146,76 грн. заборгованості по сплаті аліментів та відмови у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в період часу, починаючи з 12.06.2012 року по 01.07.2014 року, ухвалене при невідповідності висновків суду обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, змінив розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, та ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, - виходив з того, що у позивача ОСОБА_3 змінилось майнове становище і сімейний стан, оскільки починаючи з 06.02.2014 року він отримує постійний заробіток у вигляді заробітної плати у зв'язку з працевлаштуванням та створив нову сім'ю з жінкою, яка перебуває в стані вагітності та, що на його утриманні перебуває неповнолітня дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, врахував її стан здоров'я, матеріальне становище, вік та потреби на її утримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про підставність позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині зміни розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у твердій грошовій сумі на частку від заробітку (доходу) батька дитини є вірним, проте не можна погодитись з визначеним судом розміром аліментів, а саме частиною від доходу відповідача, яку він повинен сплачувати на утримання неповнолітньої дочки.

З матеріалів справи вбачається та зазначалось вище, що ОСОБА_3 створив нову сім'ю, на час ухвалення рішення судом першої інстанції його дружина була вагітна (ІНФОРМАЦІЯ_11 року народилась друга дитина ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження, а.с. 102). З довідки про доходи, яка видана ОСОБА_3 за місцем праці, видно, що розмір нарахованої йому заробітної плати в період з березня по червень 2014 року становив відповідно 1522,50 грн., 1549,30 грн. та 1590,71 грн.

Враховуючи викладене, а саме матеріальний стан ОСОБА_3, рішення суду першої інстанції відповідно до 309 ч. 1 п. 3 ЦПК України підлягає зміні в частині зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини з 1/3 до 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення суду в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 слід залишити без змін.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили - пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Оскільки рішення суду апеляційної інстанції (а не ухвала про залишення рішення суду першої інстанції без змін) набирає законної сили з моменту його проголошення, то стягнення аліментів у новому розмірі необхідно проводити з 12 травня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.п. 2, 3; 309 ч. 1 п.п. 3, 4; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року в частині стягування з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1) в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, - змінити, зменшивши розмір щомісячного стягування з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/3 до 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року в частинах: відмови у задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом; стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 3146,76 грн. заборгованості по сплаті аліментів та відмови у стягненні неустойки (пені) від суми несплачених аліментів - скасувати та ухвалити в цих частинах нове рішення, яким:

Відмовити ОСОБА_2 у стягненні з ОСОБА_3 на її користь 3146,76 грн. заборгованості по сплаті аліментів.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1), в користь ОСОБА_2 1000,00 (одну тисячу) гривень неустойки (пені) від суми несплачених аліментів.

Рішення суду в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Шеремета Н.О.