Справа №443/1015/15-ц Провадження №2/443/479/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сидорака Б.Г.

при секретарі Башті Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Жидачеві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об"єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частину квартири,-

встановив:

18.06.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, який у подальшому уточнила. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі, який відповідно до рішення Жидачівського районного суду від 27.07.2012 року розірвано. Від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_4 року народився син ОСОБА_3, який проживає разом із нею, відповідач інколи дає кошти на утримання дитини. Під час перебування із відповідачем в шлюбі, ними було придбано квартиру у АДРЕСА_1, яка оформлена на відповідача на підставі витягу про державну реєстрацію прав від 03.02.2011 року. Із посиланням на вимоги ст.ст.60,68-70 СК України, ст.ст.328,355,368,372 ЦК України та враховуючи, що відповідач не бере належної участі у вихованні та утриманні сина, просила визнати квартиру АДРЕСА_1 об"єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаної квартири.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник за договором про надання юридичних послуг - адвокат Блюсович Л.Я. вимоги уточненої позовної заяви підтримали та просили їх задовольнити із підстав, вказаних у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Заслухавши позивача, його представника, відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом встановлено наступне.

09 червня 2001 року між сторонами було укладено шлюб, який відповідно до рішення Жидачівського районного суду від 27.07.2012 року розірвано(а.с.10).

Під час перебування у шлюбі, сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі витягу про державну реєстрацію прав від 03.02.2011 року (а.с.17).

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Оскільки саме в період шлюбу сторін було придбано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, суд приходить до висновку, що воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ст.ст.63,70 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю , якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Матеріалами справи не підтверджено факт укладання шлюбного договору, або факт існування домовленості між сторонами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які мали би істотне значення для відступлення від засад рівності часток подружжя, а покликання позивачки на те, що вона утримує неповнолітнього сина не є підставою для збільшення її частки у спільній сумісній власності.

Таким чином, суд вважає, що є підстави для відмови у визнанні за позивачем права власності на 2/3 частину квартири АДРЕСА_1, набутої під час шлюбу та яка є об"єктом спільної сумісної власності подружжя.

Як встановив суд об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме сторін у справі позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1 та сторони мають право на поділ вказаної квартири.

За взаємною згодою сторони вказану квартиру не розділили. При поділі вказаної квартири частки сторін є рівними, оскільки іншого не визначено домовленістю між ними, а тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та за нею слід визнати право власності на 1/2 частини даної квартири.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір в сумі 975,28 грн., що складає 1% від вартості 1/2 частини спірного житла, оскільки позовні вимоги задоволені частково.

Керуючись ст.ст.5,10,12,214,215,218 ЦПК України, ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.ст.60,63,70 СК України,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3, судові витрати у розмірі 975(дев"ятсот сімдесять п"ять) грн. 28 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий-суддя ___________________________

02.09.2015