Справа № 152/1213/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 жовтня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, до Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про встановлення факту права власності на домоволодіння та про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - реєстраційна служба Шаргородського РУЮ Вінницької області,

встановив:

29.07.2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаною позовною заявою в інтересах ОСОБА_3, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача - ОСОБА_5, яка по день смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, що складається в тому числі із житлового будинку, 1989 року побудови, розташованого по АДРЕСА_1 головою двору якого, згідно з погосподарськими книгами, значилася померла ОСОБА_5 Позивач є спадкоємцем після смерті матері за заповітом та прийняв спадщину шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном. Проте оформити спадкові права на житловий будинок після ОСОБА_5 позивач не може, оскільки державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність свідоцтва про право власності, яке не виписувалося і право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося.

Просить встановити факт належності житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться на АДРЕСА_1, ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері - ОСОБА_5 на вказаний житловий будинок.

28.08.2015 року представником позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності від 26.08.2015 року (а.с.57), подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій він просить встановити юридичний факт належності ОСОБА_5 на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1; визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері - ОСОБА_5 на житловий будинок під літерою «А», загальною площею 110,6 м.кв., в тому числі житловою площею - 55,5 м.кв., веранду під літерою «а», підвал під літерою «А1», підвал під літерою «а1», ганок під літерою «а2», огорожу «1-4», загальною вартістю 162580 грн., які знаходяться на АДРЕСА_1.

Мотивуючи уточнення позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_5, яка по день смерті постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_6, не прийнявши та не оформивши спадщину після смерті дружини, який по день смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1.

Після смерті батьків позивача залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться на АДРЕСА_1, майнових і земельних паїв.

Позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем майна після смерті матері за заповітом, інших спадкоємців немає. Він вже оформив спадщину після смерті батьків на земельні та майнові паї.

Проте оформити спадкові права на житловий будинок позивач ОСОБА_3 не може через відсутність свідоцтва про право власності на будинок.

Державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області позивачу було відмовлено в оформленні спадщини на будинок через відсутність свідоцтва про право власності на житловий будинок, який знаходиться на АДРЕСА_1 Свідоцтво на означений будинок на ім'я його померлої ОСОБА_5 не виписувалося та право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності від 26.08.2015 року (а.с.57), підтримав позовні вимоги в редакції заяви про уточнення позовних вимог від 28.08.2015 року. Просив встановити факт належності житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться на АДРЕСА_1 Шаргородського району Вінницької області, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Козлівка; визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері - ОСОБА_5 на означене спадкове майно, що складається із житлового будинку під літерою «А», загальною площею 110,6 м.кв., в тому числі житловою площею - 55,5 м.кв., веранди під літерою «а», підвалу під літерою «А1», підвалу під літерою «а1», ганку під літерою «а2», огорожі «1-4», загальною вартістю 162580 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 суду пояснив, що позивач прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5 та після смерті батька ОСОБА_6 і частково оформив свої спадкові права, зокрема, на майновий та земельний паї. Матір позивача - ОСОБА_5 при житті мала у власності житловий будинок, розміщений на АДРЕСА_1, який разом із батьком побудувала у 1989 році на виділеній їй земельній ділянці, що підтверджується записами в погосподарських книгах, технічним паспортом на будинок, довідками Козлівської сільської ради. Проте, при житті ОСОБА_5 не отримала свідоцтва про право власності на будинок, що є перешкодою для оформлення спадкових прав позивача на вказаний будинок, оскільки державний нотаріус відмовляє у оформленні спадщини на означене спадкове майно. Відповідно до діючого на той час законодавства не було передбачено прийняття закінченого будівництвом об'єкту в експлуатацію, оскільки для реєстрації права власності достатньо було мати висновок про технічний стан будинку.

Представник відповідача - Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області - ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності від 07.10.2015 року (а.с.149), в судовому засіданні позов ОСОБА_3 визнала. Суду пояснила, що дійсно позивач є сином померлої ОСОБА_5, спадкоємцем її майна по заповіту, інших спадкоємців немає. Спадкодавець ОСОБА_5 по день смерті проживала в с. Козлівка, була власником будинку та надвірних господарських будівель, які знаходяться на АДРЕСА_1. Житловий будинок ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_6 побудували у 1989 році на земельній ділянці, яка була відділена для будівництва ОСОБА_5 з погосподарського номера її батьків, внаслідок чого після закінчення будівництва будинку ОСОБА_5 було відкрито новий погосподарський номер, якому присвоєно адресу - АДРЕСА_1. ОСОБА_5 була головою цього двору та власником житлового будинку з господарськими будівлями. Вказаний факт підтверджується записами в погосподарських книгах, що зберігаються в сільській раді. Ніколи і ніхто не претендував на вказаний будинок, в ньому завжди проживала ОСОБА_5 із своєю сім'єю. З невідомих причин свідоцтва про право власності на будинок матір позивача не отримувала, що є перешкодою для позивача в оформленні спадкових прав, тому Козлівська сільська рада не має заперечень щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від в.о. начальника Шаргородського районного управління юстиції Залокоцької В.Д. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відділу державної реєстрації прав (а.с.115).

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Козлівською сільською радою (а.с.14).

ОСОБА_5 по день смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою виконкому Козлівської сільської ради за №709 від 23.10.2014 року (а.с.18).

Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина, яка складається із земельного і майнового паїв та житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1

Спадкоємцем майна померлої ОСОБА_5 за заповітом є син останньої - ОСОБА_3, який спадщину після смерті матері прийняв і частково оформив свої спадкові права, зокрема, на земельний та майновий паї.

Вказані факти підтверджуються свідоцтвом про народження позивача (а.с.13), свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові позивача від 12.04.2000 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8 перемінив по батькові з «ОСОБА_8» на «ОСОБА_8» (а.с.15), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.09.2000 року - на земельну частку (пай), що належала спадкодавцю (а.с.107), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.03.2003 року - на майновий пай, що належав спадкодавцю (а.с.112), та матеріалами спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 за №772/2000 (а.с.99-113), а також вбачається із пояснень в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_2

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, позивачеві ОСОБА_3 відмовлено 16.03.2015 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.29). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 була власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями - двома підвалами, верандою, ганком, огорожею - загальною вартістю 162580 грн., що знаходяться в АДРЕСА_1

Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні представників позивача і відповідача підтверджується доказами, дослідженими судом.

Згідно з даними з погосподарських книг по Козлівській сільській раді за 1991-1996 роки вбачається, що відкрито погосподарський номер по АДРЕСА_1, де головою двору зазначено ОСОБА_5, членами двору зазначені чоловік останньої - ОСОБА_10 та син - ОСОБА_3, яких виписано із погосподарського номера по АДРЕСА_1 Зазначені відомості про наявність на той час у господарства житлового будинку 1989 року забудови (а.с.22, 150-158).

Відповідно до даних з погосподарських книг за 1996-2000 роки (а.с.158), тобто в період смерті батьків позивача, ОСОБА_5 зазначена головою двору з особовим рахунком №127, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Із даних погосподарських книг вбачається, що будинок, який є особистою власністю господарства, головою якого є ОСОБА_5, 1989 року забудови (а.с.22).

В особистому користуванні ОСОБА_5 перебувала земельна ділянка площею 0,29-0,31 га, у тому числі під будівлями - 0,02 га, що підтверджується записами в оглянутих погосподарських книгах.

Відповідно до довідки Козлівської сільської ради від 18.02.2015 року за №104, житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, належить ОСОБА_5 (а.с.19).

Також, відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 19.02.2015 року №34, згідно з архівними даними БТІ, на ім'я ОСОБА_5 будинок в АДРЕСА_1, не зареєстровано (а.с.20).

Будинок розміщений на земельній ділянці загальною площею 0,30 га, що передана ОСОБА_5 у приватну власність на підставі рішення Козлівської сільської ради від 30.11.1993 року (а.с.28).

Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.23-26), вбачається, що зазначене будинковолодіння складається з: житлового будинку, веранди, ганку, двох підвалів, огорожі.

Відповідно до довідки про технічний стан житлового будинку від 19.12.2014 року, загальний стан будинку - задовільний, має 30% зносу. Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, задовільний стан будинку (21-40% зносу) означає, що елементи будівлі в цілому придатні для експлуатації, але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії (а.с.27).

Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності ОСОБА_5 житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

При цьому, до зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.

Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.

Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга».

Крім того, відповідно п.п.6,7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.

Пунктами 18,40 та 18,39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.

Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №№ 32,33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали.

Таким чином, станом на 1989 рік (рік забудови житлового будинку ОСОБА_5.) в сільській місцевості, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася.

Відтак, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

З листа-роз'яснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 23.03.1999 року №12/5-126 «Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» вбачається, що постановою КМУ від 05.08.1992 року за №449 затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення. Згідно з цим Положенням закінчені будівництвом та підготовлені до експлуатації згідно з затвердженим проектом об'єкти повинні прийматися в експлуатацію державними приймальними комісіями… Порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом… По об'єктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами).

Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю ОСОБА_5 на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в АДРЕСА_1, - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_5

Встановлення факту належності спадкодавцю ОСОБА_5 будинку з господарськими будівлями на праві власності має для позивача ОСОБА_3, що є спадкоємцем останньої за заповітом від 17.05.1996 року (а.с.16), юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація права позивача на отримання спадщини після смерті ОСОБА_5 Іншого порядку встановлення даного факту - немає.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

З огляду на те, що спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом.

Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1,2 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР).

Місцем відкиття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР).

Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем померлої ОСОБА_5, оскільки є її сином, і прийняв спадщину після смерті матері, що підтверджується матеріалами спадкової справи №772/2000 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оскільки право ОСОБА_3 на оформлення спадкових прав на майно померлої ОСОБА_5 порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223, 256 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16, 392 ЦК України, ст.ст.524, 525, 526, 529, 548, 549 ЦК УРСР, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, до Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про встановлення факту права власності на домоволодіння та про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - реєстраційна служба Шаргородського РУЮ Вінницької області, - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, належить спадкодавцеві - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області, жителем АДРЕСА_2, право власності в порядку спадкування за заповітом від 17.05.1996 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на спадкове майно, яке складається із житлового будинку під літерою «А», загальною площею 110,6 м. кв., в тому числі житловою площею 55,5 м. кв., веранди під літерою «а», підвалу під літерою «А1», підвалу під літерою «а1», ганку під літерою «а2», огорожі «1-4», - загальною вартістю 162580 грн., що розташовані в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя