АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Слащуку А.С.

за участю: відповідача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, припинення права власності на частку у спільному майні та про визнання права власності на 1/6 частину квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №566/2008
№ апеляційного провадження:22-ц-796/1706/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Антонова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, про визнання права власності на 1/6 частину квартири, що належить до спільної сумісної власності подружжя, припинення права власності відповідача на 1/6 частину квартири та визнання за позивачкою права власності на 1/6 частину квартири, що належить відповідачу , з виплатою відповідачу грошової компенсації за його частку в праві спільної сумісної власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 21 серпня 1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають малолітню доньку ОСОБА_6 2000 року народження.

Під час шлюбу 27 червня 2003 року сторонами була придбана однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, відповідно до договору купівлі-продажу 1/3 частина квартири належить відповідачу та 2/3 частини квартири належать малолітній доньці сторін ОСОБА_6

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва 26 грудня 2006 року шлюб було розірвано. З вересня 2006 року відповідач в зазначеній квартирі не проживає, зобов'язання щодо її утримання та оплати не виконує. Домовленості про поділ квартири між позивачем та відповідачем не було. Вказана квартира є однокімнатною, частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне користування та володіння квартирою є неможливим тому позивач просила визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири на підставі спільної сумісної власності подружжя, позбавити відповідача права власності на 1/6 частину квартири з виплатою йому грошової компенсації вартості вказаної частки та визнати право власності позивача на цю частку.

18 вересня 2007 року представником позивача була подана заява з уточненням ціни позову та вартості 1/6 частини квартири, уточненням грошової суми, що підлягає сплаті відповідачу в якості грошової компенсації за частку відповідача в праві спільної сумісної власності та становить суму розміром 63 125 гривень (вартість 1/6 частини квартири).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2008 року позов задоволено.

Позбавити ОСОБА_2 права власності на 1/6 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1,

Виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 63 125 гривень, що знаходиться на депозитному рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_2 в ВАТ АБ «Укргазбанк», що становить 1/6 вартості спірної квартири.

Залишити незмінним право власності на 2/3 частини квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_2 державне мито в розмірі 1 700 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_4.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги та просили суду ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася в черговий раз, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с.174), на час розгляду справи ніяких заяв та клопотань від позивача не надійшло, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за її відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам в повній мірі судове рішення не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 серпня 1998 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 21 серпня 1998 року.

Під час шлюбу 27 червня 2003 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу 2/3 частини квартири належить малолітній дочці сторін ОСОБА_6, 1/3 частина квартири належить ОСОБА_2.

26 грудня 2006 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, про що в книзі розірвань шлюбів зроблено відповідний запис за №329 від 11 квітня 2007 року. Домовленості про поділ майна між сторонами не було.

Згідно з ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також п. 4. ст. 71 Сімейного кодексу України передбачає присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, житловий будинок, квартиру, земельну ділянку з його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з п.1 ст. 365 Цивільного кодексу України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших власників, якщо: частка є незначною, річ є неподільною, спільне користування та володіння є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд першої інстанції вирішуючи питання сплати грошової компенсації ОСОБА_2 за 1/6 частину квартири, виходив з того що однокімнатна квартира АДРЕСА_1, належить до спільної сумісної власності подружжя, є неподільною, частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне користування та володіння неможливе і грошова сума для виплати компенсації відповідачу за вартість 1/6 частини квартири в розмірі 63 125 (шістдесят три тисячі сто двадцять п'ять) грн. була внесена на депозитний рахунок ОСОБА_4 НОМЕР_2 в ВАТ АБ «Укргазбанк» на підставі депозитного договору №16/01 від 15.01.2008 р.

Колегія суддів такий висновок суду вважає необґрунтованим, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та зі змісту рішення, вартість 1/6 частини квартири в розмірі 63 125 (шістдесят три тисячі сто двадцять п'ять) грн. була внесена на депозитний рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_4 НОМЕР_2 в ВАТ АБ «Укргазбанк» на підставі депозитного договору №16/01 від 15.01.2008 р. (а.с.58,59).

В той же час, позов відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України може бути задоволений лише за умови, що на момент постановлення судом рішення позивач вніс саме на депозитний рахунок суду вартість частки, про припинення права на яку заявлено позов.

Враховуючи, що судом першої інстанції рішення було постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, рішення районного суду, відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2008 року скасувати та ухвалити нове, наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, припинення права власності на частку у спільному майні та про визнання права власності на 1/6 частину квартири - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: