Ухвала іменем україни
02 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П., суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В., Парінової І.К., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, третя особа - Київська міська рада, про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що рішенням Європейського суду з прав людини від 06 червня 2013 року (справа «Кононова та інші проти України»), заява № 11770/03 та 89 інших заяв, до числа яких входить і заява ОСОБА_1, було зобов'язано державу Україна в особі Кабінету Міністрів України виконати рішення національних судів, ухвалених на користь позивача, що залишаються невиконаними, та стягнуто справедливу сатисфакцію. Але рішення відповідачем виконано лише частково в частині виплати справедливої сатисфакції, а щодо виконання рішень національних судів щодо усунення порушеного права на житло державою Україна в особі Кабінету Міністрів України не виконано повністю, що є проявом бездіяльності.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд змінити умови зобов'язання, що випливають із судових рішень щодо усунення порушеного права на житло в частині місця його придбання із селища Володимирець на придбання житла у м. Києві; зобов'язати державу Україна в особі Кабінету Міністрів України у семиденний строк з дня набрання рішенням законної сили придбати та надати в користування на чотирьох членів сім'ї

ОСОБА_1 придатне для проживання житло у м. Києві шляхом видачі ордера на вселення в нього; зобов'язати державу Україна в особі Кабінету Міністрів України у семиденний строк з дня набрання рішенням законної сили прийняти рішення, яке б доручало у цей строк Київській міській владі видати на сім'ю ОСОБА_1, яка складається із чотирьох осіб, ордер на придатне жиле приміщення для його заселення.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 02 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що вимоги позивача про зміну умов зобов'язання, що випливають із судових рішень щодо усунення порушеного права на житло в частині місця його придбання із селища Володимирець на придбання житла у м. Києві з підстав, передбачених ст. ст. 610, 611 ЦК України, є необґрунтованими, оскільки спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2002 року було затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та Володимирецькою селищною радою, згідно з умовами якої ОСОБА_1 відмовився від подальших своїх позовних вимог, а Володимирецька селищна рада зобов'язалась надати йому житло, яке буде в наявності, позачергово.

Рішенням Володимирецького районного суду від 27 серпня 2009 року позов ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області про відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків і шкоди за протиправну діяльність, бездіяльність та невиконання зобов'язання задоволено частково. Зобов'язано Володимирецьку селищну раду виконати ухвалу Володимирецького районного суду від 26 червня 2008 року щодо виплати ОСОБА_1 компенсації вартості житла в сумі 164 004,75 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26 березня 2012 року рішення Володимирецького районного суду від 27 серпня 2009 року було скасовано, позов ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області про відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків і шкоди за протиправну діяльність, бездіяльність та невиконання зобов'язання задоволено частково, стягнуто з Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області на користь ОСОБА_1 2000 грн на відшкодування моральної шкоди, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 06 червня 2013 року (справа Кононова та інші проти України) було зобов'язано державу Україна виконати рішення національних судів, ухвалених на користь, в тому числі і позивача, що залишаються невиконаними.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжова М.В. від 03 липня 2013 року відкрито виконавче провадження № 38662180 на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 16 червня 2013 року № 11770/03.

Листом Державної виконавчої служби України від 11 квітня 2014 року № 14-0-26-778/32, за підписом директора Департаменту контролю за виконанням рішень, розгляду звернень громадян та юридичних осіб ОСОБА_3 ОСОБА_1 було проінформовано, що на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 06 червня 2013 року № 11770/03 на користь стягувача платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 06 вересня 2013 року № 2745 перераховані кошти у розмірі 31 657,08 грн (еквівалент 3 000 євро).

Листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 12 червня 2014 року № 11-80-12.0.1 на скаргу від 06 травня 2014 року щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кононова та інші проти України» в частині виконання ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 було проінформовано, що відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в рамках здійснення контролю направлено лист до Державної виконавчої служби України з метою отримання інформації про хід і наслідки виконавчого провадження щодо виконання рішення Європейського суду.

Про подальше виконання рішення Європейського суду у справі «Кононова та інші проти України» зацікавлених осіб буде повідомлено у встановленому чинним законодавством порядку Державною виконавчою службою України.

Рішенням Володимирецької селищної ради Рівненської області від 28 жовтня 2014 року № 141 «Про надання житлового приміщення ОСОБА_1 для строкового проживання на виконання рішення суду» було вирішено надати житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1, в багатоквартирному житловому будинку для проживання на час відбування покарання ОСОБА_5

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Закону України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_627815/ed_2009_05_27/pravo1/MU50K02U.html?pravo=1>, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) указаний суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Порядок виконання рішення Європейського суду з прав людини, яке набуло статусу остаточного, визначається Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу дев'ятого частини першої ст. 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_6/ed_2012_10_16/pravo1/T063477.html?pravo=1> виконання рішення Європейського суду з прав людини включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_63/ed_2012_10_16/pravo1/T063477.html?pravo=1> з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру:

а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2009_05_27/pravo1/MU50K02U.html?pravo=1> і протоколів до неї (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні Європейського суду з прав людини.

ОСОБА_1, звертаючись до суду із вказаним позовом, просив суд змінити умови зобов'язання, що випливають із судових рішень, усунути порушення права на житло в частині місця придбання із селища Володимирець на житло в м. Києві з підстав, передбачених ст. ст. 610, 611 ЦК України.

За змістом ст. ст. 610 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843682/ed_2014_03_29/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 611 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843684/ed_2014_03_29/pravo1/T030435.html?pravo=1> порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, вказані норми матеріального права регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто порушення зобов'язань між сторонами які існували до ухвалення рішення у справі, та не поширюються на правовідносини щодо виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст. ст. 610, 611 ЦК України підстав для задоволення позову.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. -ст. 338341 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги є необґрунтованими з наведених вище підстав та висновків суду щодо неможливості заміни передбаченого рішенням суду зобов'язання надати житло в сел.Володимирець на зобов'язання надати житло у м. Києві, не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2129/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар А.В. Маляренко І.К. Парінова Г.В. Юровська