АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4215/15 Головуючий 1-ї інстанції - Жорняк О.М.
Справа №619/1211/14-ц Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П. Сащенко І.С.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - ПАТ «УкрСиббанк» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (відповідач-1), ОСОБА_2 (відповідач-2), в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 12.03.2008року (далі - кредитний договір) в розмірі 14 339,77дол. США (що за курсом НБУ) станом на 24.02.2014року становить 128 168,88грн., з яких: 11 242,75дол. США (еквівалент 100 487,70грн.) - кредитна заборгованість; 2 829,49дол. США (еквівалент 25 289,98грн.) - заборгованість по відсоткам; 267,53дол. США (еквівалент 2 391,20грн.) - пеня за прострочення сплати по відсоткам. А також стягнути з відповідачів на їх користь суму сплаченого судового збору - 1281,68грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 12 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 2009 року назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем-1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 25 000,00дол. США, а відповідач-1 зобов'язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше - 12.03.2029року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,4% річних. 28 березня 2012 року між позивачем та відповідачем-1 укладено Додаткову угоду №б/н., відповідно до умов якої сторони домовились у забезпечення виконання зобов'язань позичальника прийняти поруку ОСОБА_2 З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором, між Банком та відповідачем-2 укладено Договір поруки №186859 від 12 березня 2008 року, згідно умов якого, поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, надавши кредит в обумовленій сумі, але відповідач-1 взяті на себе зобов'язання за договором кредиту виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 24.02.2014року утворилась вищезазначена заборгованість, яку в добровільному порядку погасити відповідачі відмовляються, що змусило позивача звернутися до суду за примусовим стягненням.

В судове засідання суду першої інстанції представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» не з'явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також не з'явилися, у поданих до суду заявах вказували на безпідставність заявлених вимог і просили розглядати справу в їх відсутність.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2015 року в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на не відповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Так, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник уважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно положень ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором чи законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів стосовно належного виконання зобов'язання.

Нормами ст.1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити гроші відповідно до ст.625 ЦК України незалежно від сплати процентів, належних йому згідно з вимогами ст.1048 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів - позичальника та поручителя заборгованості, яка виникла за кредитним договором.

Проте, погодитися з таким висновком колегія суддів не може.

Судовим розглядом встановлено, що 12 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є - ПАТ УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати кредит в сумі 25 000,00дол. США, а позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти у повному обсязі не пізніше - 12.03.2029року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,4% річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором, між Банком та відповідачем-2 укладено Договір поруки №186859 від 12 березня 2008 року (далі - договір поруки), відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникають з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя визнана солідарною.

Зокрема, в п.2.1 кредитного договору сторони визначили, що виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпечується наступним чином, а саме приймається:

застава нерухомості - приватний будинок, загальною площею 56,3, житловою площею 29,9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_1;

порука - ОСОБА_2.

У подальшому, а саме 28 березня 2012 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №б/н до договору про надання споживчого кредиту №0 від 12.03.2008року, згідно з яким сторони домовилися викласти п.2.1 кредитного договору у такій редакції: «У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором Банком приймається - порука ОСОБА_2» (а.с.13).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанням ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1 та ч.2 ст.554 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, Банк виконав взяті на себе зобов'язання, надавши кредит в обумовленій кредитним договором грошовій сумі. В свою чергу відповідач-1 взяті на себе зобов'язання за договором кредиту виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 24.02.2014року утворилась заборгованість в розмірі 14 339,77дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.02.2014року становить 128 168,88грн., з яких: 11 242,75дол. США (еквівалент 100 487,70грн.) - кредитна заборгованість; 2 829,49дол. США (еквівалент 25 289,98грн.) - заборгованість по відсоткам; 267,53дол. США (еквівалент 2 391,20грн.) - пеня за прострочення сплати по відсоткам.

Згідно з п.4.1 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, відповідач-1 сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Зокрема пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

ОСОБА_1 позичав кредит у доларах США, тому пеня Банком нараховувалася у цій валюті відповідно до умов договору. При цьому позивачем дотримано вимоги ч.2 ст.258 ЦК України - позовну давність в один рік.

Отже, належним виконанням зобов'язань з боку відповідачів є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеним кредитним договором.

Відповідно до положень ч.1 ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів (ч.2. ст.1050 ЦК України).

Позивач скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, направивши на адресу відповідачів-1,2 письмову вимогу за вих. №30-11/8425 та №30-11/8424 від 31.01.2014року про дострокове повернення кредитних коштів та нарахованих процентів (а.с.29-32). Ці письмові вимоги, згідно списку групованих поштових відправлень та квитанції пошти були відправлені «Укрпоштою» в цей же день з рекомендованим повідомленням (а.с.33-37). У цих письмових вимогах також зазначалось, що у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення (вимоги), а також у випадку невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги, звернутися до суду з позовом.

Оскільки вимоги Банку виконані не були, тому він 12.03.2014року звернувся з цим позовом суду (а.с.1), тобто з дотриманням шестимісячного строку. При цьому строк виконання основного зобов'язання - погашення тіла кредиту не сплинув, оскільки дата погашення кредиту визначена - 12.03.2029року.

Згідно роз'яснень, які містяться п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати (Правова позиція ВСУ у справі №6-190цс14 від 21.01.2015р.).

Таким чином, оскільки, Банк застосував своє право на дострокове повернення кредиту 31.01.2014року, то строк пред'явлення позову до Поручителя почав свій відлік відповідно з цієї дати (такої ж самої позиції дотримується і ВСУ у справі №6-32цс14 (постанова від 10 вересня 2014 року).

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно положень ст.543 ЦК України поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Оскільки, строк звернення з позовом до поручителя не пропущено, тому порука не є припиненою.

Також, суд в оскаржуваному рішенні посилається на нічим не підтвердженні дані стосовно того, що розрахунки заборгованості складені особою, що не має необхідної кваліфікації. При цьому суд зазначає, що розрахунки не підтверджені судово-економічною експертизою.

Між тим, відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Жодних клопотань про призначення експертизи до суду не надходило і з цього приводу ніяких сумнівів не виникало.

Окрім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд зазначає, що ПАТ «УкрСиббанк» не надав доказів на підтвердження отримання позичальником грошових коштів за кредитом. Проте, це не відповідає дійсності. Позивачем суду було надано меморіальний ордер (первинний документ), що відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та який є підтвердженням надання Банком послуг з розрахунково-касового обслуговування. Меморіальний ордер є належним доказом видачі позичальнику кредиту.

Оскільки рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, воно підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення - про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк».

Згідно п.п.3),4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2015 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 12 березня 2008 року в розмірі 14 339,77дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 24.02.2014року становить 128 168,88грн., та судовий збір в рівних частках з кожного: по 640,84грн. - при подачі позовної заяви та по 320,82грн. - при подачі апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -