Провадження № 2/752/726/15
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Новак А.В. при секретарі Закаблуківській О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника до ОСОБА_1, третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - Державна фінансова інспекція України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником,-

встановив?

позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з вказаним позовом. Уточнивши позовні вимоги, мотивував їх тим, що відповідач ОСОБА_1 в період часу з 08 квітня 2010 року по 20 січня 2012 року працювала на посаді генерального директора Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника.

Як зазначає позивач під час проведення державною фінансовою інспекцією ревізії фінансово-господарської діяльності Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника за період з 01 жовтня 2011 року по 01 жовтня 2012 року було виявлено факти незаконних звільнень працівників, а згодом їх поновлення на роботі на підставі рішень судів, що в свою чергу призвело до виплат певних сум коштів працівникам за вимушені прогули.

Зокрема як зазначає позивач ОСОБА_1 було підписано за період з серпня 2010 року по березень 2011 року накази про звільнення семи працівників.

Станом на день розгляду справи позивачем у зв'язку з незаконним звільненням працівників було виплачено наступні суми, як кошти за вимушені прогули, а саме:

ОСОБА_2 - 87777 гривень 49 копійок;

ОСОБА_3 - 98301 гривня 77 копійок;

ОСОБА_4 - 73690 гривень 90 копійок;

ОСОБА_5 - 49601 гривня 72 копійок;

ОСОБА_6 - 29811 гривень 20 копійок;

ОСОБА_7 - 56624 гривні 88 копійок.

Як стверджує позивач, загальна сума таких виплат склала 483735 гривень 33 копійки, з яких 87927 гривень 37 копійок становить відрахування до державних цільових фондів.

Позивач вказує, що оскільки вказана шкода була завдана неправомірними діями ОСОБА_1, яка на той час обіймала посаду генерального директора Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника і виплачена підприємством незаконно звільненим, то відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст. 134 Кодексу законів про працю України відшкодувати таку підприємству повинна ОСОБА_1

Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 483735 гривень 33 копійки та вирішити питання про судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що всі доводи і міркування позивача викладені у тексті позовної заяви. Докази на обґрунтування позову містяться в матеріалах справи. Також зазначив, що наявність винних дій ОСОБА_1 встановлена у акті ревізії фінансово-господарської діяльності Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника за період з 01 жовтня 2011 року по 01 жовтня 2012 року проведеної Державною фінансовою інспекцією України.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з посиланням на письмові заперечення проти позову, які долучені до матеріалів справи. Також просила суд у разі наявності відповідних підстав застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна фінансова інспекція України в судовому засіданні підтримав вимоги позивача та просив їх задовольнити. Зокрема зазначив, що Державною фінансовою інспекцією України було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача про що складено акт ревізії фінансово-господарської діяльності Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника за період з 01 жовтня 2011 року по 01 жовтня 2012 року від 12 грудня 2012 року. Саме у зазначеному акті встановлено винність дій ОСОБА_1 у завданні пред'явленої до стягнення майнової шкоди підприємству.

Заслухавши представників сторін, представника третьої особи, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 130 Кодексу законів про працю України, при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, організації, установі, винними протиправними діями(бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

ОСОБА_1 в період часу з 08 квітня 2010 року по 20 січня 2012 року працювала на посаді генерального директора Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника.

Відповідно до Статуту Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника, затвердженого Наказом Міністерства культури України від 15 лютого 2012 року № 109, саме Генеральний директор Заповідника здійснює керівництво діяльністю Заповідника, несе повну відповідальність за фінансовий стан, господарську та виробничу діяльність, виконання покладених на Заповідник завдань.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, як генеральним директором Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника було підписано за період з серпня 2010 року по березень 2011 року накази про звільнення шести працівників.

Аналізуючи матеріали справи в частині підстав поновлення незаконно звільнених працівників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, суд зазначає, що підставами поновлення останніх є не погодження наказів на звільнення з профспілковою організацією Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника.

З матеріалів п.2.2.2 Положення про відділ кадрів Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника, затвердженого наказом Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника від 12.11.2010 року № 084-06 вбачається, що функції підготовки та оформлення документів про звільнення працівників з роботи покладено на відділ кадрів Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника, а відповідно до п. 4.1 зазначеного положення, контроль за забезпеченням виконання функцій відділу покладено на начальника відділ кадрів Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника.

З матеріалів п. 2.1.3 Положення про юридичний відділ Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника, затвердженого наказом Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника від 12.11.2010 року № 084-06 вбачається, що зазначений структурний підрозділ проводить юридичну експертизу проектів актів та інших документів, підготовлених структурними підрозділами Заповідника, погоджує(візує) їх за наявності віз керівників заінтересованих структурних підрозділів або осіб, що їх заміщують. У разі виявлення невідповідності проекту акта чи іншого документа вимогам законодавства подає заінтересованому структурному підрозділу вмотивовані пропозиції щодо приведення його у відповідність із законодавством.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 Кодексу законів про працю України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Виходячи з аналізу вищезазначених Положень у сукупності з вищенаведеними правовими нормами, суд дійшов категоричного висновку про відсутність винних(незаконних) дій ОСОБА_1 у звільненні працівників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а тому відсутні підстави покладення саме на неї обов'язку відшкодувати шкоду заподіяну позивачу у зв'язку з оплатою зазначеним працівникам часу вимушеного прогулу.

В той же час. суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до положень статті 237 Кодексу законів про працю України, суд покладає на службову особу винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи.

Виходячи з аналізу та буквального тлумачення зазначеної статті, суд дійшов висновку про те, що правило даної статті вказує на можливість покладення відповідальності не лише на керівника установи, підприємства, організації, але й на іншу службову особу, при наявності доведеності факту її винних (незаконних) дій. При цьому форма вини може мати місце, як з необережності так і за наявності умислу.

Також при ухваленні даного рішення, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Відповідно до п. 20 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за № 14 від 29.12.1992 року, право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою, сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову.

З матеріалів позовної заяви та доказів наданих позивачем вбачається, що до стягнення пред'явлено суму у розмірі 483735 гривень 33 копіки, а фактичні виплати працівникам на підставі рішень судів здійснено у розмірі 116599 гривень 26 копійок.

Також ухвалюючи дане рішення, суд зазначає, що посилання позивача, а так само третьої особи на ту обставину, що в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника за період з 01.10.2011 року по 01.10.2012 року за № 03-23/234 від 12.12.2012 року встановлена наявність вини ОСОБА_1 в незаконному звільненні семи штатних працівників є безпідставним.

По перше, судом встановлено і доведено матеріалами справи факт підписання ОСОБА_1, як генеральним директором Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника, за період з серпня 2010 року по березень 2011 року наказів про звільнення шести працівників, а не семи.

Також суд вважає, що зазначаючи у вказаному акті про наявність вини певних службових осіб у незаконному звільненні семи штатних працівників(судом встановлено звільнення шести працівників у зазначений період), посадові особи Державної фінансової інспекції України вийшли за межі наданих їм повноважень, оскільки відповідно до положень Кодексу законів про працю України, саме суд встановлює наявність/відсутність вини певної службової особи, винної у незаконному звільненні або переведенні працівника.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю.

Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 294-296 ЦПК України,суд,-

в и р і ш и в:

В задоволені позову Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника до ОСОБА_1, третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - Державна фінансова інспекція України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя А.Новак