Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/868/15-ц
Провадження № 2/483/366/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

03 вересня 2015 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря - Басової Н.Г.,

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення авансового платежу, -

В С Т А Н О В И В :

20 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з ОСОБА_3 36 698 грн авансового платежу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в жовтні 2012 року сторони домовилися, що позивачка придбає у ОСОБА_3 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. За домовленістю 04 жовтня 2012 року позивачка передала ОСОБА_3 16 000 грн, а 10 січня 2013 року - 1000 доларів США, а відповідачка зобов'язалася виготовити правовстановлюючі документи на зазначений вище будинок. Оскільки правовстановлюючі документи на нерухомість не були виготовлені і відповідачка відмовляється повернуті отримані грошові кошти, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Позивачка та її представник свої вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивачка зазначила, що на час розгляду справи ОСОБА_3 так і не виготовила правовстановлюючі документи, у зв'язку із чим позивачка придбала інший житловий будинок.

Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували, оскільки сплачена сума є завдатком, про що також вказано у розписці. Оскільки позивачка відмовилася від придбання будинку, завдаток має залишитися у продавця.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, і сторони не заперечують, що у 2012 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 усно домовилися про те, що позивачка придбає, а відповідачка продасть спірний житловий будинок за ціною 9 000 доларів США. Протягом двох років позивачка мала сплатити обумовлену суму, а відповідачка - виготовити правовстановлюючі документи, після чого сторони повинні були укласти договір купівлі-продажу.

04 жовтня 2012 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 16 000 грн в рахунок належних з неї платежів за придбання будинку, що підтверджується долученою до матеріалів справи розпискою (а.с. 6).

Крім того, 10 січня 2013 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_3 1 000 доларів США (а.с. 7).

Сторони не заперечують, що попередній договір та договір купівлі-продажу вони не укладали.

Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Суд погоджується та, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує висновок Верховного Суду України у справі №6-176цс12 від 13 лютого 2012 року щодо застосування норм статей 546 та 570 ЦК України, а саме: внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Так, якщо зобов'язання відсутнє, то воно і не може бути забезпечене, а тому правових підстав для внесення завдатку немає.

Судом встановлено, що жодних договорів щодо предмету спору сторони не укладали.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами спору укладений не був, а сторони лише усно домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана відповідачці грошова сума є авансом, а тому підлягає поверненню позивачці.

Вирішуючи спір в частині розміру суми, що підлягає поверненню, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Суд також враховує висновок Верховного Суду України у справі №6-79цс14 від 02 липня 2014 року щодо застосування ст. 533 ЦК України, а саме.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

З урахуванням викладеного, а також того факту, що гроші відповідачці частково були передані в іноземній валюті, а саме у доларах США, сума, що в цьому випадку підлягає стягненню, має бути розрахована виходячи з офіційного, встановленого НБУ, курсу гривні до долара США на день прийняття судом рішення, який становить 21 988 гривень 70 коп. за одну тисячу доларів США.

Офіційний курс української гривні до долара США публікується на офіційному сайті Національного банку України та є загальновідомим.

Разом із тим, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, а тому стягує грошові кошти виходячи з розрахунку 20 698 грн, що є меншим за курс НБУ, встановлений на час розгляду справи судом.

За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 366 грн 99 коп., що підтверджується квитанцією (а.с. 1).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позов повністю та стягує з відповідачки судові витрати.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 6-8, 10, 57, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення авансового платежу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 36 698 (тридцять шість тисяч шістсот дев'яносто вісім) гривень сплаченого авансового платежу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 366 (триста шістдесят шість) гривень 99 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: