Провадження № 2/202/66/2015
28 вересня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.
при секретарі Журавльов А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_3, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності на квартиру,
У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 районної у місті Дніпропетровську ради про визнання права власності на квартиру посилаючись на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2011 року , залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2012 року, визнано недійсними: довіреність від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_5, договір купівлі-продажу квартири № 42 по вул. Косіора в м. Дніпропетровську, свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1. Позивач звернувся до КП ДМБТІ із заявою про реєстрацію свого права власності на спірну квартиру, однак йому було відмовлено через те, що рішенням суду не визнано за ним право власності.
Ухвалою суду від 13.10.2014 року провадження у справі було зупинено у звязку із смертю позивача до залучення до участі у справі правонаступника позивача.
Ухвалою суду від 20.05.2015 року провадження у справі було відновлено.
20.05.2015 року ОСОБА_1 подав заяву про залучення його до участі у справі в якості позивача як правонаступника ОСОБА_4 та позовну заяву до ОСОБА_2 районної у місті Дніпропетровську ради та ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру. В позовній заяві позивач посилається на те, що після визнання недійсним договору купівлі-продажу квартир № 42 по вул. Косіора,32 у м. Дніпропетровську від 26 липня 2006 року, право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру мало бути відновлено. 03.10.2014 року ОСОБА_4 помер. Позивач, як єдиний його родич та спадкоємець звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте враховуючи що право власності його брата на спірну квартиру не було відновлено, вона не увійшла до складу спадкового майна, і позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Просив визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2, що складається з коридору площею 4,6 кв. м., санвузла площею 2,8 кв. м., кухні площею 5,5 кв. м., житлової кімнати площею 17,3 кв. м., коридору площею 1,8 кв. м., зобовязати реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2, що складається з коридору площею 4,6 кв. м., санвузла площею 2,8 кв. м., кухні площею 5,5 кв. м., житлової кімнати площею 17,3 кв. м., коридору площею 1,8 кв. м.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився. Відповідач у судові засідання, а саме 22.06.2015 року, 19.08.2015 року, 09.09.2015 року, 28.09.2015 року, подавав заяви про відкладення слухання справи за різних причин. Суд приходить до висновку, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату та час судового розгляду справи, умисно ухиляється від судового розгляду, письмові заперечення проти позову не подав.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2011 року (а. с. 6-7), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2012 року (а. с. 8), визнано недійсною довіреність від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 01.11.2005 року; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № 42 по вул. Косіора в м. Дніпропетровську від 25 липня 2006 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 25 липня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 та зареєстровано за № 3347; скасовано реєстрацію права власності в органах МБТІ на квартиру АДРЕСА_3 на імя ОСОБА_3 на підставі витягу про право власності від 03.08.2006 року: у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання його добросовісним набувачем та визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_3 було відмовлено.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього договору.
ОСОБА_4 звернувся до КП ДМБТІ із заявою про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2011 року, однак державним реєстратором було прийнято рішення про відмову в державній реєстрації прав від 09.08.2012 року (а. с. 9) на підставі того, що в рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2011 року за ним не визнано право власності на нерухоме майно.
Після набрання законної сили рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2011 року право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 було поновлено.
03 жовтня 2014 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а. с. 74).
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, , який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця.
15.10.2014 року до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4 (а. с. 118). Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 немає.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, який був власником квартир № 42 по вул. Косіора, 32 в м. Дніпропетровську на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2011 року незалежно від відсутності реєстрації права власності. Тому позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Позовні вимоги в частині зобовязання реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру задоволенню не підлягаю, оскільки позивач не надав суду доказів порушення його прав з цього приводу.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача понесені судові витрати.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 392, 1261, 1268, 1269 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 11, 15, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3, що складається з: коридору площею 4,6 кв. м., санвузла площею 2,8 кв. м., кухні площею 5,5 кв. м., житлової кімнати площею 17,3 кв. м., коридору площею 1,8 кв. м.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 268 грн. 08 коп.
Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд шляхом подачі у 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С.Г. Зосименко