Справа №: 398/998/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"26" серпня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого - судді Ковальової О.Б.

при секретарі - Дудченко О.Ю.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

02.03.2015 року позивач звернулася до суду з позовом, де просить стягнути з ПАТ « Дельта Банк » на її користь:

- заборгованість з урахуванням інфляційного збільшення в розмірі 69 344,03 грн.;

- - моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.;

- 26 % річних за договором банківського вкладу від 12.06.2014 року з моменту, коли банк був зобовязаний повернути кошти до моменту їх фактичного повернення у сумі 3 907,22 грн.;

- штрафні санкції 3% річних у розмірі 450,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та банком був укладений договір № 0498 банківського вкладу (депозиту) від 12.06.2014 року «Вісім років разом on-line» на суму 80 000,00 грн., строком до 09.12.2014 року включно, за що банк за користування вкладом нараховує та сплачує їй 26% річних (п., п. 1.2, 1.3, 1.4 договору).

Зазначає, що станом на 09.12.2014 року банк зобовязаний був сплатити їй по вищевказаному договору банківського вкладу (депозиту) від 12.06.2014 року вклад та проценти.

Але з 09.12.2014 року протягом місяця вона щодня приходила до банку в надії отримати якісь кошти, але отримувала не більше 100 200 грн. в день в касі банку, а тому була змушена повторно укласти договір банківського вкладу.

14 січня 2015 року між нею та банком був укладений договір № 001-10507-140115 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний у гривнях» на суму 60 000,00 грн., строком до 13 лютого 2015 року, за що банк за користування вкладом нараховує та сплачує їй 13% річних.

Відповідно до п.1.11 договору, нею 13.02.2015 року та 17.02.2015 року до банку було подано заяви про витребування вкладу.

Станом на день звернення до суду грошових коштів вона не отримала.

Станом на 21.02.2015 року сума основної заборгованості відповідача становить 65 300 грн., сума інфляційних за період з 09.12.2014 р. до 01.03.2015 р. складає 4 044,03грн. та наводить свій розрахунок, а тому позивач просить стягнути на її користь суму боргу з врахуванням індексу інфляції в розмірі 69 344,03 грн.

Також зазначає формулу за якою робить розрахунок 3% річних та просить стягнути на її користь 450,00 грн. (а.с. 6 - 7)

Таким чином, просить всього стягнути на її користь 73 702,14 грн.

Вважає, що в результаті невиконання умов вищевказаних договорів, відповідач повинен відшкодувати їй спричинену моральну шкоду, яку вона оцінила в розмірі 10 000 грн., так як їй було завдано моральну шкоду в вигляді душевних страждань, що вилились в погіршенні стану її здоровя, оскільки вона вимушена була проводити не менше 4-х годин на день в очікуючи в черзі можливості отримати якусь частину своїх грошових коштів. Натомість вказаний час вона мала б проводити в лікарні, оскільки потребує щорічного лікування дегенерації сітківки ока.

Посилаючись на ст., ст. 509, ч.1 ст. 610, ч.1 ст. 612, ч.1 ст.611. ч.2 ст. 625, 1058, 1060, 1066, 1068, 1073, 1074 ЦК України просить позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав зазначених в позові, просить врахувати те, що вона хворіла та потребувала певного лікування, але в звязку з тим, що не змогла отримати своїх коштів в банку, своєчасно лікування не пройшла. Пояснила, що ознайомлена з запереченням банку та не згодна з доводами, які там викладені. Не заперечує того, факту, що нею 11.06.2015 року було отримано 66 000,76 грн., що складається з депозиту та процентів, а тому в цій частині позов не підтримує. Просить стягнути на її користь 10 000 грн. у відшкодування спричиненої їй моральної шкоди та 4 044,03 грн. інфляційних, а також 3% річних в сумі 450 грн.

Представник відповідача позов не визнає, посилаючись на ті обставини, що викладені в запереченні (а.с. 76 - 78).

В запереченні вони зазначають, що дійсно між банком та позивачем були укладені вищевказані договори банківського вкладу (депозиту) на тих умовах, які вказані позивачкою. Крім того зазначають, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року за №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб та запроваджено тимчасову адміністрацію банку з 02.03.2015 року.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах та ст. 36 цього Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку), задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципу забезпечення виплати вкладу в межах гарантованої суми відшкодування та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобовязання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом. Позивачці 11.06.2015 року було виплачено 66 000,76 грн., що складається з депозиту та процентів, а тому вважають, що на даний час підстави для задоволення позову відсутні. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено наступне.

Між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 0498 банківського вкладу (депозиту) від 12.06.2014 року «Вісім років разом on-line» на суму 80 000,00 грн., строком до 09.12.2014 року включно, за що банк за користування вкладом нараховує та сплачує їй 26% річних (п., п. 1.2, 1.3, 1.4 договору).

Станом на 09.12.2014 року банк зобовязаний був сплатити позивачці по вищевказаному договору банківського вкладу (депозиту) від 12.06.2014 року вклад та проценти.

Після закінчення дії договорів, тобто з 09.12.2014 року позивачка неодноразово зверталася до банку з вимогою видати належні їй грошові кошти, але отримувала не більше 100 200 грн. в касі банку.

14 січня 2015 року між позивачкою та банком був укладений договір № 001-10507-140115 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний у гривнях» на суму 60000,00 грн., строком до 13 лютого 2015 року, за що банк за користування вкладом нараховує та сплачує їй 13% річних.

Відповідно до п.1.11 договору, позивачкою 13.02.2015 року та 17.02.2015 року до банку було подано заяви про витребування вкладу.

Але відповіді на свої звернення позивач не отримала.

Як пояснила позивач в судовому засіданні, по першому договору депозиту вона отримала на руки десь 15 тисяч гривень, але доказів в підтвердження того, яка сума їй була виплачена у неї немає, а на суму 60 тис. грн. нею 14 січня 2015 року з банком було укладено наступний договір банківського вкладу (депозиту).

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини пятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

02 березня 2015 року відповідно до Закону України «Про банки та банківську діяльність» правлінням Національного банку України прийнято постанову № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» та рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року за № 51 запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до положень статті 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність» мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації.

Положення ч. 3, п. 2 статті 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність» також регламентують, що протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

З інформації про виплату коштів вбачається, що банк 11.06.2016 року перерахував по договору № 001-10507-140115 від 14.01.2015 року належні позивачці грошові кошти у сумі 66 000,76 грн., тобто депозит та нараховані відсотки, що також підтвердила позивач в судовому засіданні (а.с. 79).

Враховуючи те, що після звернення позивачки до суду до винесення рішення по даній справі, банк 11.06.2016 року перерахував позивачці по договору № 001-10507-140115 від 14.01.2015 року грошові кошти у сумі 66 000,76 грн., то в цій частині позовних вимог щодо стягнення суми депозиту та відсотків необхідно відмовити.

В позові позивач зазначає, що оскільки грошові кошти вона не отримала, тому станом на 21.02.2015 року сума основної заборгованості по депозиту становить 65300 грн., сума інфляційних за період з 09.12.2014 р. до 01.03.2015 р. складає 4044,03грн. та навела свій розрахунок, а тому позивач просила стягнути на її користь суму боргу з врахуванням індексу інфляції в розмірі 69 344,03 грн. та 3% річних в сумі 450 грн. В судовому засіданні позивач послалась на то, що розрахунок робила виходячи з того, що їй не повернута була сума по першому договору депозиту, а саме 5 000грн., але доказів в підтвердження цього не має, тому вона цю суму включила до суми по другому договору та розраховувала інфляційні за період з дня закінчення дії першого договору депозиту до 01.03.2015 року.

Щодо вимог позивачки про стягнення індексу інфляції в розмірі 4 044,03 грн. та 3% річних в сумі 450 грн., то суд вважає, що ці позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

До спірних правовідносин, які склалися між сторонами, підлягає застосуванню ч.2 статті 625 ЦК України у вигляді притягнення до відповідальності відповідача за порушення грошового зобов'язання шляхом стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних витрат, оскільки на вимогу позивача 13.02.2015 року та 17.02.2015 року повернути вклад і проценти відповідач не надав позивачці можливості використання цих коштів.

Згідно із ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до вищезазначених вимог закону відповідач зобов'язаний повернути позивачці грошові кошті з урахуванням 3% річних за період з 14 лютого 2015 року по 02 березня 2015 року в сумі 83,84 грн. та інфляційних витрат за період з 14 лютого 2015 року по 02 березня 2015 року в сумі 63,18 гривень, виходячи із наступного розрахунку з урахуванням суми депозиту та часу запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк»:

- 3% річних за період з 14 лютого 2015 року по 02 березня 2015 року (лютий 2015 року - залишок грошових коштів 60 000, грн. х 3% х 17 днів : 100 : 365 днів = 83,84 грн.;

- інфляційні витрати за період з 14 лютого 2017 року по 02 березня 2015 року (лютий 2015 року - залишок грошових коштів 60 000 грн. х 105,3% : 100 = 63,18грн.

Суд вважає, що наданий позивачкою розрахунок 3% річних та інфляційних витрат є неправильним, оскільки до розрахунку позивачка бере суму по договору депозиту 65300грн., як вона пояснила в судовому засіданні, сюди вона включила не виплачені їй грошові кошти за першим депозитним договором в сумі 5 000 грн. та за другим договором депозиту 60 000 грн.; та розрахунок суми інфляційних та 3% річних зробила за період з 09.12.2014 р. до 01.03.2015 р., але доказів в підтвердження своїх доводів не надала.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., то суд приймає до уваги ту обставину, що між сторонами існують договірні правовідносини, які не передбачають стягнення моральної шкоди. Закон України «Про захист прав споживачів» також не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі неповернення депозитного вкладу.

Також суд приймає до уваги те, що Олександрійське відділення ПАТ «Дельта Банк» не є юридичною особою, а отже не є належним відповідачем; позовних вимог до нього не заявлено.

Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати в розмірі 243,60 грн. необхідно віднести на рахунок держави, так як відповідно до ст..22 Закону України «Про захист прав споживача позивач звільнена від сплати судового збору, згідно п.22 ч.1 ст.5 Заколну України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. яка з 03.03.2015 року є керівником у АТ «Дельта Банк» від сплати судового збору звільняється.

Керуючись ст., ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково..

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 за договором банківського вкладу (депозиту) «Лояльний у гривнях» від 14 січня 2015 року - 3 проценти річних в сумі 83,84 грн., інфляційні 63,18грн., а всього 147,02 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Б.Ковальова