Справа № 361/7148/14-ц Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/2049/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 32 21.05.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 травня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Антоненко В.І., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Броварського міжрайонного прокурора Київської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 до Броварської міжрайонної прокуратури Київської області, слідчого відділу Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області з обслуговування міста Бровари та Броварського району, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області про визнання фактів порушення конституційних прав потерпілих осіб державними правоохоронними органами при розслідуванні кримінальної справи та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року позивачі звернулисядо суду із вказаним вище позовом,який надалі доповнили і мотивували тим, що вони є потерпілими в кримінальній справі у відношенні посадових осіб АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» щодо шахрайського заволодіння їх коштами. Посилалися, що вони потерпіли не тільки від злочину шахраїв, але потерпіли також від порушення їх прав слідчими і прокуратурою м.Бровари Київської області, від їх неправомірних дій та бездіяльності протягом останніх десяти-дванадцяти років кримінального провадження. Зокрема при провадженні кримінальної справи № 57-720 вони фактично не могли вчасно, згідно з вимогами п.1 ст.303 КПК України оскаржити ні рішення слідчого про зупинення досудового розслідування 30 липня 2007 року, ні постанови слідчого про закриття кримінального провадження у 2011 році, ні бездіяльність слідчих і прокурорів, бо жодних повідомлень про їхні дії щодо кримінальної справи від слідчих органів і прокуратури м.Бровари вони як потерпілі не отримували. Через неможливість захистити свої права потерпілих в кримінальній справі шляхом подання своєчасних скарг на дії і бездіяльність державних правоохоронних органів при провадженні кримінальної справи № 57-720 вони змушені звернутися до суду з цією позовною заявою, щоб висвітити порушення прав потерпілих та вимагати відшкодування моральної шкоди, завданої державними органами, які за законом повинні охороняти права потерпілих при кримінальних правопорушеннях.

Вказували, що групою осіб приватного підприємства «Редакція газети «Приватна справа» 30 серпня 1994 року було засноване акціонерне товариство «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа». Головою ради компанії був ОСОБА_12, який одночасно являвся засновником, власником і заступником головного редактора газети. АТ «УІК «Приватна справа» було зареєстроване Броварською районною радою народних депутатів 30 серпня 1994 року із визначеними у статуті видами діяльності: акумуляція фінансових ресурсів громадян, випуск акцій та інвестиційних сертифікатів взаємних фондів, нерухомість, земельні ділянки, об'єкти приватизації, випуск цінних паперів.

Згодом слідством було виявлено, що ліцензії Фонду державного майна України на представницьку діяльність з приватизаційними паперами та дозволу Міністерства фінансів на випуск цінних паперів компанія не отримувала, у Державній комісії з цінних паперів та фондового ринку випуску акцій не реєструвала, у своїх філіях по всій Україні не мала жодних підстав для збору грошових коштів, приватизаційних майнових сертифікатів та житлових чеків громадян. Отже діяльність акціонерної компанії із самого початку була протизаконною і направлена на незаконне заволодіння майном громадян України шляхом введення їх в оману і шахрайства. В своїх рекламних листах та газеті «Приватна справа» керівництво компанії гарантувало громадянам-інвесторам в майбутньому стабільні та значні прибутки, але замість процентів від використання залучених коштів, видавало громадянам незареєстровані сертифікати своїх акцій та свідоцтва про кількість акцій на певну суму інвестицій кожного громадянина. Всі залучені кошти використовувались керівництвом компанії лише для особистого збагачення та для участі в приватизаційному аукціоні з метою купівлі контрольного пакету акцій промислового підприємства «Радикал». Посилалися, що вони, бажаючи захистити свої грошові заощадження від інфляції, вкладали свої кошти в діяльність АТ «УІК «Приватна справа», сподіваючись на захист їх майнових прав діючим законодавством, але наприкінці 1997 року АТ «УІК «Приватна справа» зникло, залишивши своїх інвесторів з неіснуючими на біржовому і фінансовому ринках акціями компанії.

Згідно із заявами ошуканих громадян прокурор міжрайонної Броварської прокуратури Грицаєнко Л.Р. 30 вересня 1997 року порушив кримінальну справу № 57-720 щодо посадових осіб АТ «УІК «Приватна справа» за ст.ст. 143, 1488 ч.1 КК України 1960 року. Розслідувати протизаконні діяння керівництва АТ «УІК «Приватна справа» доручили слідчому відділу Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області. Слідчий СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Дяченко Р.Д. 1 лютого 2003 року склад злочинів керівників АТ «УІК «Приватна справа» перекваліфікував зі статей КК 1960 року на ст.ст.190, 223 ч.1 КК України 2001 року, як шахрайство, вчинене повторно, в особливо великих розмірах, організованою групою. Санкція ст.190 ч.4 КК України 2001 року передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна і відповідно до ст.12 КК такий злочин є особливо тяжким. В результаті розслідування діяльності АТ «УІК «Приватна справа», злочинців не виявлено, знищено основні фінансові документи, що дало можливість керівнику слідчого відділу Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Євичу В.Г. у 1997 році заявити про «невстановлену» суму акумульованих злочинцями грошей. Однак в цілому за перші два-три роки розслідування справи встановлено, що за роки злочинної діяльності керівники АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» через систему посередників-філій ввели в оману майже мільйон громадян, заволоділи 93-ма млрд. крб., приватизаційними майновими сертифікатами на суму 37,4 млрд. крб. та житловими чеками на суму 70,3 млн. крб.

В постанові Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 червня 2011 року, зазначено,що проведеними Броварським РВ ГУ МВС України в Київської області заходами протягом 15-річного строку не встановлено осіб, які в період з 1994 року по 15 грудня 1995 року вчиняли шахрайські дії в особливо великих розмірах у складі організованої групи, що дає підстави для закриття справи за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вважають, що особи, які вчиняли злочини, відомі слідству і прокуратурі, про що свідчить факт закриття 30 грудня 2003 року слідчим Піхотним М.Д. кримінальної справи № 57-720 у зв'язку із відсутністю у діях осіб, проти яких порушена кримінальна справа, складу злочину, хоча кримінально-процесуальне законодавство не передбачає можливості винесення постанови про відсутність складу злочину щодо невідомих осіб. В ухвалі Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2012 року, який залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора Мельниченка О.Ю. на постанову Броварського міськрайонного суду від 1 серпня 2012 року, вказано, що слідчий в своїй постанові вказує на осіб, причетних до вчинення злочинів, проте в подальшому зазначає, що особи, причетні до вчинення злочину, не встановлені. Слідчі, в провадженні яких перебувала кримінальна справа, не виконали покладені на них обов'язки щодо розшуку вказаних осіб, встановлення місця їх проживання та пред'явлення обвинувачення чи прийняття рішення про відсутність в їх діях складу злочину. Слідчий Тимощук М.В. 30 липня 2007 року зупинив розслідування кримінальної справи № 57-720 на підставі п.3 ч.1 ст. 206 КПК України у зв'язку із невстановленням осіб, які вчинили злочин, не повідомивши про це потерпілих громадян.

В постанові Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 червня 2011 року про закриття кримінальної справи № 57-720 зазначено ч.2 ст.49 КК України, яка передбачає загальний для всіх злочинів, 15-річний з дня скоєння злочину будь-якої тяжкості, строк звільнення від кримінальної відповідальності для осіб, що переховуються від слідства.

У 47 томах кримінальної справи є численні звернення потерпілих до Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України і різних його підрозділів з проханням про допомогу в справедливому розслідуванні кримінальної справи та поверненні втраченого майна, які залишилися голосом волаючого в пустелі, ні прокуратура, ні суд досі не визнали їх грошові втрати.

Вказували, що згідно ст. 4. КПК України, суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов'язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і притягнення їх до покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2012 року постанову Броварського суду від 8 червня 2011 року про закриття кримінальної справи скасовано. 25 травня 2012 року Броварський міськрайонний суд розглянув чергову постанову слідчого СВ Броварського РВ ГУ МВС України від 5 травня 2012 року про закриття кримінальної справи № 57-720 у зв'язку із закінченням строку давності. Суд відмовив в закритті справи і зазначив, що особи, які вчинили злочин, відомі, а слідство не виконало свої обов'язки.

1 серпня 2012 року Броварський міськрайонний суд розглянув чергову постанову слідчого Сопільняк К.П від 2 липня 2012 року про закриття справи №57-720 за закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Присутній на суді прокурор Мельниченко О.Ю. наполягав на тому, що справа підлягає закриттю, і подав апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської облатсі. В цій скарзі заподіяні шахраями потерпілим громадянам грошові збитки зменшено з 93 млрд. крб. до 3 млрд. крб., однак в апеляційному суді прокурор відмовилася від вимог апеляції.

Посилаються, що їм завдана шкода від скоєних організованою групою осіб злочинів в 1993-1997 pоках і від умисно вчинених протиправних рішень, дій та бездіяльності посадових осіб державних правоохоронних органів, які не протидіяли здійсненню злочину в 1993-1997 pоках та не бажають належним чином цей злочин розслідувати на даний час, сподіваючись на свою безкарність.

Чисельні порушення правоохоронними органами прав потерпілих за роки боротьби за свої права, за об'єктивне розслідування і судовий розгляд кримінальної справи похитнули їх здоров'я і душевний (моральний) стан, майже всі вони пенсійного віку, у них і членів їхніх родин з'явилися болі в серці, здають нерви, болить голова, мають місце розлад в родинних стосунках, душевні страждання через безуспішність ходіння по судах та звернень до різних інстанцій і посадових осіб, втрачання часу, грошей на підготовку скарг, позовів, участі в судах, а в підсумку - слабкість і млявість в тілі, швидко прогресуюче старіння, пігулки, уколи, у деяких - операції, інфаркти, нагальна необхідність все частіше звертатися до лікаря і лікуватися, що нині дорого коштує. Багато потерпілих є вже інвалідами або взагалі не дожили до цього часу. Моральна шкода полягає також у душевних стражданнях, які вони зазнали у зв'язку івтратою грошових коштів, вкладених у діяльність АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» та небажанням правоохоронних органів розшукати шахраїв, притягнути їх до відповідальності, у душевних стражданнях, які вони зазнали у зв'язку з неповагою правоохоронних органів до їхніх конституційних прав, прав потерпілих від злочину.

У зв'язку із наведеним, просили суд визнати факти порушення їх конституційних прав відповідачами, а саме Слідчим відділом Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області та Броварського міжрайонною прокуратурою при провадженні кримінальної справи № 57-720 та відшкодувати моральну шкоду у розмірі: ОСОБА_2 - 260000 грн., решті позивачів кожному по 60000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано головне управління Державної казначейської служби України в Київській області за рахунок коштів державного бюджету здійснити на користь позивачів виплату в розмірі по 5000 грн. кожному, а всього 50000 грн. в рахунок відшкодуванян моралдьної шкоди. В решті позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди, стягнувши на його користь 20000 грн. відшкодування, посилаючись на неврахування судом наданих ним доказів, зокрема медичної документації щодо стану його здоров'я та неврахування факту смерті його дружини ОСОБА_16, яка також була потерпілою у кримінальній справі. За таких обставин розмір моральної шкоди визначений судом необ'єктивно, неповно і неправильно і має бути збільшений.

Відповідач Броварський міжрайонний прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у ст.1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених п.11 ч.1 цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Однак суд не врахував, що у зв'язку з набранням чинності у 2012 році нового КПК України, вищевказана кримінальна справа 13 січня 2013 року внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним № 0000477, досудове розслідування якої на даний час триває, проводяться оперативно розшукові заходи для встановлення винних. Крім того, суд мав застосувати до спірних відносин ст.1177 ЦК України, яка передбачає відшкодування шкоди потерпілому від кримінального правопорушення у випадках та порядку, передбачених законом, який на даний час законодавцем не прийнятий. Окрім наведеного, ч.1 ст.306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 Кодексу, що свідчить про необгрунтованість позову. Послався на недоведеність як розміру завдання позивачам моральтнорї шкоди, так і взагалі на факт недоведеності завдання їм такої шкоди.

Третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Київській областіподала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує у скарзі, що зобов'язавши Головне управління Державної казначейської служби України в Київській областісплатити позивачам моральну шкоду, суд не звернув уваги, що Головне управління є третьою особою і не залучалося судом у якості відповідача, що призвело до порушення прав третьої особи. Судом незаконно встановлено, що закриття кримінальної справи задає їм право на відшкоудвання моральної шкоди, а також не встановлено чим підтверджується факт завдання їм моральної шкоди.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, а апеляційні скарги Броварського міжрайонного прокурора і Головного управління Державної казначейської служби України в Київській областіпідлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що за фактами порушення випуску (емісії) та обігу цінних паперів і шахрайства з боку службових осіб АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» 30 вересня 1997 року прокурором Броварського району Київської області порушена кримінальна справа № 57-720 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.1488, ст.143 КК України 1960 року.

Позивачі визнані потерпілими у даній справі.

Постановою слідчого СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області від 1 лютого 2003 року дії керівників акціонерного товариства перекваліфіковано на ч.4 ст.190, ч.1 ст.223 КК України 2001 року, як шахрайство, вчинене повторно, в особливо великих розмірах, організованою групою. Злочин, передбачений ч.4 ст. 190 КК України 2001 року віднесений до особливо тяжких.

Постановою СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Піхотного М.Д. від 30 грудня 2003 року кримінальна справа закрита у зв'язку із відсутністю в діях службових осіб АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа» складу злочину. Кримінальну справу було вивчено в прокуратурі Київської області. Поскільки під час слідства не були з'ясовані суттєві обставини справи, постанову про її закриття 19 квітня 2004 року скасовано.

30 липня 2007 року начальником СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Тимощуком М.В. розслідування кримінальної справи було зупинено на підставі п.3 ч.1 ст.206 КПК України, у зв'язку з не встановленням осіб, які вчинили злочин. Вказана постанова скасована 2 липня 2010 року заступником Бровраського міжрайонного прокурора Бургелою О.В., а кримінальна справа направлена до Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області для організації подальшого досудового слідства.

10 лютого 2011 року кримінальну справу прийнято до провадження слідчим СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Лукіяновою М.Д., яка за результатами розслідування вказано справи підготовила постанову від 5 травня 2011 року, погоджену із заступником Броварського міжрайонного прокурора, про направлення справи до суду для вирішення питання про її закриття за закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 червня 2011 року кримінальна справа закрита за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у зв'язку із невстановленням протягом 15-річного строку осіб, які в період з 1994 року по 15 грудня 1995 року вчиняли шахрайські дії в особливо великих розмірах у складі організованої групи.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2012 року постановуБроварського міськрайонного суду Київської області від 8 червня 2011 року скасовано, а кримінальну справу направлено для розгляду по суті до Броварського міськрайонного суду Київської області, який своєю постановою від 25 травня 2012 року відмовив у закритті кримінальної справи №57-720 у зв'язку із закінченням строку давності та направив справу для проведення подальшого розслідування.

1 серпня 2012 року Броварський міськрайонний суд Київської області розглянув постанову слідчого Сопільняк К.П. від 2 липня 2012 року, погоджену із заступником Броварського міжрайонного прокурора, про закриття кримінальної справи № 57-720 за закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та виніс постанову, якою відмовив у закритті кримінальної справи №57-720 у зв'язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2012 року постанова Броварського міськрайонного суду Київської області від 1 серпня 2012 року залишена без змін. Постановлюючи ухвалу апеляційний суд прийшов до висновку, що слідчі, в провадженні яких перебувала кримінальна справа, не виконали покладені на них обов'язки щодо розшуку вказаних осіб, встановлення місця їх проживання та пред'явлення обвинувачення чи прийняття рішення про відсутність в їх діях складу злочину.

Згідно листа заступника Броварського міжрайонного прокурора від 14 грудня 2010 року вивченням кримінальної справи №57-720 за фактом порушення випуску та обігу цінних паперів та шахрайства за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.148-8 та ст.143 КК України (в редакції 1960 р.) у Броварській міжрайонній прокуратурі встановлено, що досудове слідство у справі проводиться тривалий час та зводиться до формального надання запитів, вказівки Броварської міжрайонної прокуратури до теперішнього часу не виконані, а тому 14 грудня 2010 року за неналежне виконання службових обов'язків відносно начальника СВ Броварського МВ ГУМВС України Київської області ОСОБА_21 порушено дисциплінарне провадження.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що загальна тривалість кримінального провадження не є виправданою. Крім того, за період розслідування кримінальної справи № 57-720 із 2003 року по 2012 рік органами слідства було винесено чотири постанови про закриття кримінальної справи, які скасовувались вищестоящими органами і які не вважали розслідування ретельним та вказували на необхідність вжиття додаткових слідчих дій, що на думку суду свідчить, що протягом тривалого часу слідчі органи не вжили заходів щодо ретельного розслідування шахрайства службовими особами АТ «Українська інвестиційна компанія «Приватна справа».

При цьому суд виходив з того, що в результаті чисельних порушень правоохоронними органами прав потерпілих, останні зазнали моральних страждань і тривоги, їм завдано моральної шкоди, яку суд визначив у розмірі 5000 грн. кожному і яка на думку суду підлягають відшкодуванню за рахунок держави.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч.ч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст.1166,1167 ЦК України, відповідно до ч.1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Предмет та підставу позову визначає виключно позивач (ст. ст.10,11 ЦПК України).

Отже, відповідальність органів міліції чи органів прокуратури, з урахуванням суті позовних вимог, у цьому випадку регулюється ч.6 ст.1176 ЦК України, а, враховуючи, що вказана норма права відсилає до загальних підстав відповідальності, то слід застосовувати ст. ст.1166,1167 ЦК України.

Із позову слідує, що позивачі вважають, що їм завдана моральна шкода в результаті умисно вчинених протиправних рішень, дій та бездіяльності посадових осіб державних правоохоронних органів, які не протидіяли здійсненню злочину у 1993-1997 роках та не бажають належним чином цей злочин розслідувати тепер. Це ж позивачі підтвердили в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків згідно зі ст.1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, чи де проходить службу.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону не врахував та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди із держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області.У порушення вимог ст.ст.214-215 ЦПК України суд не звернув уваги та не врахував, що у силу ст.ст.1166, 1167 ЦК України за заподіяну шкоду має відповідати відповідний орган міліції чи прокуратури самостійно як юридична особа.

Крім того, згідно положень ст.ст. 29, 30 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні та юридичні особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги, на те, що одним із відповідачів є слідчий відділ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області, який є структурним підрозділом Броварського МВ і не є юридичною особою, а отже не може бути стороною у справі, тобто не може бути відповідачем.

Суд першої інстанції всупереч положенням ст.10,11 ЦПК України не роз'яснив позивачам положень ст.33 ЦПК України щодо можливості заміни неналежного відповідача чи залучення іншої сторони як співвідповідача. Наведене потягло порушення норм процесуального права і ухвалення рішення у відношенні особи, яка не має статусу сторони цивільного процесу.

Також, порушення норм процесуального права виразилося у тому, що суд ухвалив рішення, яким поклав обов'язок здійснити виплату коштів у відношенні третьої особи у справі, а саме - Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області, яка не була залучена судом до участі у справі у якості відповідача.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення в частині задоволення позовних вимог і відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов не може бути задоволений з наступних підстав.

Подаючи позов, позивачі вказали, що слідчий відділ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області і прокуратура м.Бровари є солідарними порушниками їх конституційних прав, разом завдали їм моральну шкоду і несуть солідарну відповідальність передними за завдану моральну шкоду (а.с.74). Також позивачі просили стягнути моральну шкоду із держави через ГУ Державної казначейської служби України в Київській області.

Підставу позову складають зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Предмет та підставу позову визначає виключно позивач (ст. ст.10,11 ЦПК України).

З огляду на те, що як вище вказувалося моральна шкода за обставинами даної справи підлягає відшкодуванню не за рахунок держави, а також враховуючи неналежного відповідача - слідчий відділ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області, який не є юридичною особою і не є стороною у справі, підстави для задоволення позову відсутні.

Апеляційний суд відповідно до чинного цивільного процесуального законодавства не вправі проводити на стадї апеляційного розгляду заміну чи залучення іншої сторони.

В іншій частині, а саме в частині відмови у задоволенні решти вимог позивачів суд залишає рішення без змін, як таке, що позивачами не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційні скарги Броварського міжрайонного прокурора Київської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області задоволити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2015 рокув частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 до Броварської міжрайонної прокуратури Київської області, слідчого відділу Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області з обслуговування міста Бровари та Броварського району, третя особа: Головне управління Держаної казначейської служби України в Київській області про відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: