Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/1000/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
Провадження № 22-ц/778/4120/15 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, інтереси яких представляє законний представник ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області померла ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є рідною сестрою її чоловіка ОСОБА_9.

Вона не має кровного споріднення зі ОСОБА_8, та не є спадкоємицею за законом після її смерті. Відповідно до довідки Вознесенської сільської ради Мелітопольського району № 103 від 26.01.2015 року, спадкоємцями за законом після її смерті є її діти - ОСОБА_5, ОСОБА_5 та її батько - ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

26 грудня 2014 року отримала лист з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з повісткою та копією позовної заяви ОСОБА_7, який діє в інтересах неповнолітніх дітей померлої ОСОБА_8, до Вознесенської сільської ради та неї про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування. З тексту позовної заяви дізналася, що ОСОБА_8 за життя склала заповіт, яким все належне майно заповіла їй.

25 січня 2015 року з метою подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулась до нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Чупрун Т.А., однак нотаріусом було відмовлено у прийнятті заяви в зв'язку з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ч.1 ст. 1270 ЦК України.

Вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений з поважної причини, скільки вона не була обізнана про наявність заповіту, складеного спадкодавцем на її користь, про його наявність довідалася лише з тексту позовної заяви.

На підставі зазначеного просила визначити для неї додатковий строк тривалістю в один місяць для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області.

Ухвалами Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року залучено до участі у справі в якості законного представника неповнолітніх відповідачів - ОСОБА_7, в якості третьої особи - орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, виданого 10 грудня 2010 року виконавчим комітетом Вознесенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6).

Згідно довідки № 103 від 26.01.2015 року, виданою Вознесенівською сільською радою, ОСОБА_8 була зареєстрована і постійно проживала по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_1

На момент її смерті за даною адресою були зареєстровані її батько ОСОБА_10, дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2, виданого 03.12.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Мелітопольському району Мелітопольського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5, НОМЕР_3, виданого 24.12.1997 року Вознесенівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, та свідоцтва про народження ОСОБА_6 НОМЕР_4, виданого 12.03.1999 року Вознесенівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, батьки: батько - ОСОБА_7, мати - ОСОБА_8.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.03.2007 року ОСОБА_8 була позбавлена батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до змісту заповіту, посвідченого 03 грудня 2009 року секретарем Вознесенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, ОСОБА_8 заповідала все своє майно ОСОБА_3 (а.с. 8).

З відповіді Мелітопольської районної державної нотаріальної контори № 101/01-16 від 17.04.2015 року після ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, спадкова справа не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії наданої 19.07.2014 року державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Запорізької області Володіною О.С., ОСОБА_7 відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва по право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 після померлої ОСОБА_8 на ім'я неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, відмовлено через ненадання документів, які б підтверджували право власності померлої на нерухомість.

Обґрунтовуючи заявлені нею позовні вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_3 посилалась на необізнаність щодо складеного заповіту (спадкоємцем за законом у даному випадку вона не є).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач в силу ст. ст. 10,60 ЦПК України зобов'язаний на засадах змагальності переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Положеннями ст.ст. 1216, 1217, ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вірно визначив, що позивач, всупереч вимогам ст. ст. 10,60 ЦПК України, які зобов'язують його на засадах змагальності доводити свої позовні вимоги переконливими, належними та припустимими доказами, таких доказів не надав. При розгляді справи не встановлено причин, які перешкоджали позивачу звернутися з заявою про прийняття спадщини, позивач знав про смерть батька, а з даним позовом звернувся до суду лише через сім років.

Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, а саме, ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за якою за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк лише за наявності поважної причини такого пропуску.

Висновок суду відповідає роз'ясненням п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", де сказано, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За змістом статті 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України N 296/5 від 22 лютого 2012 року), заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори особисто. Законом не передбачено подання спадкоємцями разом із заявою про прийняття спадщини будь-яких документів (заповіту, правовстановлюючих документів на спадкове майно тощо), а тому незнання особи про існування заповіту, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Верховний Суд України в Постанові від 26.09.2012 року №6-85цс12 висловив правову позицію, згідно з якою право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Отже, позивач не довела, що встановлений законом шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними та істотними для них труднощами для вчинення цих дій.

Вважаючи вказані позивачами причини пропуску строку поважними, суд першої інстанції правильно застосував частину 3 статті 1270 ЦК України та відмовив у визначенні їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Довід апеляційної скарги про те, що серед переданих ще в 2010 році чоловіку позивачці документів не було оригіналу заповіту спростовується змістом позовної заяви, в якій позивач зазначила: «... після того, як мені з позовної заяви стало відомо про заповіт, я переглянула документи покійної та знайшла серед них оригінал заповіту від 03 грудня 2009 року, посвідчений секретарем Вознесенської сільської ради Оніщенко Л.А.» (а.с.3).

Посилання суду на зміст листа Вищого спеціалізованого суду України №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» не є порушенням процесуальних норм права, що призвело до не правильного розгляду справи.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: