АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/964/14-ц Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22ц/774/297/К/15 Строгова Г.Г.
Категорія - 5(І) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника відповідача за основним позовом ОСОБА_2, представника позивача за основним позовом ОСОБА_3,

відповідача за основним та зустрічним позовами ОСОБА_4, представника третьої особи Органу опіки та піклування Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Михайлець Тетяни Іванівни, представника третьої особи приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у праві користування житловим будинком та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про усунення перешкод у праві користування житловим будинком. Уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції ОСОБА_9 просила суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_9 зазначила, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_6, належить житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. У зазначеному будинку зареєстровані: позивач ОСОБА_9 та члени її сім'ї: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які зареєстровані та проживають в будинку за згодою позивача. Крім зазначених осіб в спірному будинку зареєстровані, але з 02.10.2009 року не проживають, відповідачі по справі: ОСОБА_4, яка є дружиною продавця домоволодіння, та ОСОБА_8, який є сином продавця домоволодіння.

Відповідно до п. 3.1.6. договору купівлі - продажу житлового будинку відповідачі повинні були знятися з реєстраційного обліку до 02.11.2009 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 продавець будинку ОСОБА_15 помер, тому був знятий з реєстрації в спірному будинку. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 до теперішнього часу з реєстраційного обліку не знялися. Так як комунальні платежі нараховуються з урахуванням усіх осіб, що зареєстровані в будинку, позивач змушена нести додаткові витрати. Добровільно скасувати свою реєстрацію відповідачі не бажають, чим перешкоджають їй у користуванні приватною власністю.

У липні 2014 року відповідач за основним позовом ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_9 та просив суд визнати договір купівлі-продажу будинку, укладений 02.10.2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_15, недійсним та стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на його користь судовий збір в розмірі 243, 60 грн. та витрати, пов'язані з наданням юридичних послуг в розмірі 2000 грн.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_8 зазначив, що в період укладення договору купівлі - продажу спірного будинку він був неповнолітньою дитиною та не давав згоди своєму батькові ОСОБА_15, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та своїй матері ОСОБА_4 на укладання зазначеного договору. У спірному будинку він мешкав та був зареєстрований з 04.05.1993 року.

Також ОСОБА_8 зазначив, що в період з 2008 року по 22.08.2011 року, як неповнолітня особа, він відбував покарання в Павлоградській виховній колонії. Після свого звільнення з місця позбавлення волі він довідався про те, що житловий будинок в АДРЕСА_1, в якому він мешкав фактично з дня народження, був проданий 02.10.2009 року його батьками без його дозволу та дозволу органів опіки та піклування.

Пунктом 3.1.3 вказаного вище договору купівлі - продажу від 02.10.2009 року, згідно якого вчинення цього правочину не суперечить правам та інтересам малолітніх та неповнолітніх дітей, а також непрацездатних осіб, яких продавець зобов'язаний утримувати та які мають право на користування (проживання) відчужуваним житловим будинком, на думку позивача за зустрічним позовом ОСОБА_8, порушено його права на житло, як неповнолітнього, на час вчинення правочину, сина продавця.

В теперішній час ОСОБА_8 не має свого житла та проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4 в будинку, який їм не належить.

Крім того, як йому стало відомо від матері, покупець спірного будинку ОСОБА_9, після укладення договору купівлі-продажу повинна була віддати згідно усних домовленостей його батькам за куплений нею будинок ще 30000 гривень, але цього не зробила до теперішнього часу, у зв'язку з чим, відповідач ОСОБА_4 добровільно не знімається з реєстраційного обліку у спірному будинку.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року позов ОСОБА_9 до ОСОБА_4, ОСОБА_8 про усунення перешкод у праві користування житловим будинком задоволено. Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_8, з кожного окремо, на користь ОСОБА_9 судовий збір у сумі 121, 80 грн.

В апеляційній скарзі відповідач за основним позовом ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не взято до уваги, що при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу спірного домоволодіння нотаріусу було надано довідку про те, що у будинку зареєстровані лише батьки відповідача за основним позовом ОСОБА_15 та ОСОБА_4, що не відповідає дійсності, оскільки у цей момент апелянт, як неповнолітня особа, відбував покарання у Павлоградській виховній колонії.

Також ОСОБА_8 в апеляційній скарзі посилається на те, що його реєстрація у спірному домоволодінні станом на момент укладення договору підтверджується випискою з домової книги та витягом з погосподарської книги за 2006-2010 роки та 2011-2015 роки, згідно яких у домоволодінні АДРЕСА_1 були зареєстровані батько апелянта ОСОБА_15, який помер, мати апелянта - відповідач у справі ОСОБА_4, брат апелянта ОСОБА_17, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з чим був знятий з реєстраційного обліку, та відповідач за основним позовом ОСОБА_8, про якого зроблено відмітку - "вибув у грудні 2008 року у місця позбавлення волі".

Крім того, ОСОБА_8 посилається на те, що позивачу за основним позовом ОСОБА_9 на момент укладення оспорюваного договору було відомо про проживання у спірному будинку, на той час неповнолітнього відповідача за основним позовом ОСОБА_8, оскільки вони зустрічалися у вказаному будинку.

Судом під час ухвалення рішення не взято до уваги, що 18.02.2014 року відбулася реєстрація відповідача за основним позовом ОСОБА_8 у спірному домоволодіння як повнолітньої особи, до цього часу він був зареєстрований у ньому як неповнолітній.

На думку апелянта висновок суду першої інстанції про те, що батьками відповідача за основним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_15 нотаріусу було надано заяву щодо того, що у спірному домоволодінні не зареєстровані неповнолітні діти, є необґрунтованим, оскільки така заява у матеріалах справи відсутня.

Крім того, необгрунтованим, на думку ОСОБА_8, є посилання суду першої інстанції на те, що після звільнення з Павлоградської виховної колонії він повинен був протягом шести місяців вселитися у спірне домоволодіння, оскільки апелянт не міг цього зробити через те, що на той момент будинок вже належав позивачу за основним позовом ОСОБА_9

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 02.10.2009 року між позивачем за основним позовом ОСОБА_9 та батьком відповідача за основним позовом ОСОБА_8 - ОСОБА_15 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 26.02.2014 р. № 123 за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с. 9).

Під час укладення договору купівлі - продажу в зазначеному будинку були зареєстровані продавець ОСОБА_15 та його дружина -відповідач у справі ОСОБА_4, які відповідно до п. 3.1.6. договору купівлі - продажу житлового будинку повинні були знятися з реєстраційного обліку до 02.11.2009 року.

Згідно свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_15 помер, у зв'язку з чим був знятий з реєстрації в спірному будинку.

Відповідно до акту від 25.03.2014 року, складеного мешканцями села Надеждівка та завіреного секретарем Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області ОСОБА_5, відповідач у справі ОСОБА_4 та відповідач за основним позовом ОСОБА_8 за адресою реєстрації не проживають з 02.10.2009 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_9 посилалася на те, що відповідачі ОСОБА_4 та її син ОСОБА_8 в порушення умов договору купівлі-продажу спірного будинку добровільно до теперішнього часу з реєстраційного обліку не знялися, чим перешкоджають їй у праві користування домоволодінням, утратили право на користування спірним будинком.

Задовольняючи основний позов ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу перейшло до ОСОБА_9, відповідачі за основним позовом ОСОБА_8 та ОСОБА_4 не користуються спірним житловим приміщенням більше п'яти років, комунальні послуги не оплачують, у зв'язку з чим, наявні правові підстави для визнання їх такими, що втратили право користування спірним домоволодінням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2009 року між позивачем за основним позовом ОСОБА_9 та батьком відповідача за основним позовом ОСОБА_15 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Під час укладення договору купівлі - продажу в зазначеному будинку були зареєстровані продавець ОСОБА_15 та його дружина -відповідач у справі ОСОБА_4

Пунктом 3.1.6. договору купівлі - продажу житлового будинку обумовлено, що продавець зобов'язується до 02.11.2009 року звільнити житловий будинок від належних йому речей домашньої обстановки та вирішити питання про зняття з реєстрації місця проживання зареєстрованих осіб у житловому будинку.

Згідно свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_15 помер, у зв'язку з чим був знятий з реєстрації в спірному будинку.

Згідно довідки Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 26.02.2014 р. № 123 за адресою спірного домоволодіння зареєстровані: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с. 9).

Відповідно до акту від 25.03.2014 року, складеного мешканцями села Надеждівка та завіреного секретарем Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області ОСОБА_5, відповідач у справі ОСОБА_4 та відповідач за основним позовом ОСОБА_8 за адресою реєстрації не проживають з 02.10.2009 року.

Тобто, з наведених вище обставин випливає, що відповідачі за основним позовом у спірному домоволодінні не проживають більше п'яти років, а крім того, відповідачем за основним та зустрічним позовом ОСОБА_4 не виконано умови п.3.1.6 договору купівлі-продажу спірного будинку щодо вирішення до 02.11.2009 року питання про зняття її з реєстраційного обліку у домоволодінні, чим порушено права позивача за основним позовом ОСОБА_9 на користування спірним будинком.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення основного позову ОСОБА_9 про усунення перешкод у праві користування житловим будинком.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_8 посилався на те, що на момент укладення договору купівлі - продажу спірного будинку він був неповнолітньою дитиною, орган опіки та піклування в його інтересах не давав згоди батькові ОСОБА_8 - ОСОБА_15, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та матері ОСОБА_8 - ОСОБА_4 на укладання зазначеного договору, яким порушено права ОСОБА_8

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений 02.10.2009 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_15 відповідає вимогам закону та не порушує права позивача за зустрічним позовом ОСОБА_8, оскільки у спірному домоволодінні він зареєструвався тільки 18.02.2014 року, тобто на момент укладання оспорюваного договору, ОСОБА_8 у спірному домоволодінні не проживав, не був зареєстрований та з моменту звільнення з місць позбавлення волі з 22.08.2011 року по 18.02.2014 року не заявив свого права користування спірним будинком, не вселився до нього.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п*ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, якими передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

У абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9 роз*яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно ст. 156 ЖК України, неповнолітні діти мають право користування житловим приміщенням на рівні з його власником.

Статтею 12 Закону України „ Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" передбачено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Згідно ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно п.3.1.3 договору купівлі-продажу спірного будинку від 02.10.2009 року, вчинення цього правочину не суперечить правам та інтересам малолітніх та неповнолітніх дітей, а також непрацездатних осіб, яких продавець зобов'язаний утримувати та які мають право на користування відчужуваним житловим будинком. Крім того, зазначені положення оспорюваного договору були підтверджені продавцем ОСОБА_15 у нотаріально посвідченій заяві (а.с.110)

Відповідно до п.3.1.4 оспорюваного договору, продаж житлового будинку з господарськими спорудами вчиняється за письмовою згодою дружини ОСОБА_15 - ОСОБА_4, викладеною у заяві.

Згідно довідки виконкому Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 747, станом на момент укладання договору купівлі-продажу спірного домоволодіння 02.10.2009 року, у ньому були зареєстровані ОСОБА_15 та відповідач за основним позовом ОСОБА_4 (а.с.109)

Відповідно до облікової картки об'єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки, у будинку АДРЕСА_1, крім осіб, зареєстрованих за згодою власника ОСОБА_9, з 18.02.2014 року зареєстрований ОСОБА_8 (а.с.113)

Згідно довідки про звільнення ДНП № 14352, ОСОБА_8 у період з 17.06.2009 року по 22.08.2011 року відбував покарання за скоєння злочину в установах Державної кримінально-виконавчої служби. З місць позбавлення волі ОСОБА_8 був звільнений 22.08.2011 року на підставі постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.08.2011 року(а.с.45).

Однак, при цьому з моменту звільнення 22.08.2011 року по момент реєстрації у спірному будинку 18.02.2014 року, ОСОБА_8 без поважних причин ніяким чином не виказав своє волевиявлення користуватися спірним будинком.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що договір купівлі-продажу відповідає вимогам закону, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_8 не заявив свого права користування спірним будинком, більше року не мешкав у ньому без поважних причин.

Довідка Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 385 від 24.05.2011 року відносно того, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_8 дійсно зареєстрований у будинку АДРЕСА_1, згідно ч.2 ст.185 ЦПК України колегією суддів не береться до уваги на підставі заяви представника позивача за основним позовом ОСОБА_9 - ОСОБА_3, про що не заперечував представник відповідача за основним позовом ОСОБА_8 - ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу спірного домоволодіння нотаріусу було надано довідку про те, що у будинку зареєстровані лише батьки відповідача за основним позовом ОСОБА_15 та ОСОБА_4, що не відповідає дійсності, оскільки у цей момент апелянт, як неповнолітня особа, відбував покарання у Павлоградській виховній колонії, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки факт реєстрації відповідача за основним позовом ОСОБА_8 у спірному будинку до моменту відбування ним покарання матеріалами справи та наявними у ній доказами не підтверджений.

Посилання ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на те, що його реєстрація у спірному домоволодінні станом на момент укладення договору підтверджується випискою з домової книги та витягом з погосподарської книги за 2006-2010 роки та 2011-2015 роки, також не береться до уваги колегією суддів, оскільки у погосподарській книзі зазначено перелік осіб, які фактично проживали у спірному домоволодінні, однак не підтверджує факт реєстрації ОСОБА_8 у ньому.

Також безпідставними, на думку колегії суддів, є доводи апеляційної скарги щодо того, що позивачу за основним позовом ОСОБА_9 на момент укладення оспорюваного договору було відомо про проживання у спірному будинку, на той час неповнолітнього відповідача за основним позовом ОСОБА_8, оскільки вони зустрічалися у вказаному будинку, так як не підтверджені належними та допустимими доказами.

Посилання апелянта на те, що 18.02.2014 року відбулася його реєстрація у спірному домоволодінні як повнолітньої особи, а до цього часу він був зареєстрований у ньому як неповнолітній, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема, довідкою виконкому Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 747, згідно якої станом на момент укладання договору купівлі-продажу спірного домоволодіння 02.10.2009 року, у ньому були зареєстровані ОСОБА_15 та ОСОБА_4 Відповідач за основним позовом ОСОБА_8, як зареєстрована у спірному домоволодінні особа, у зазначеній довідці не вказаний.

Не беруться до уваги колегією суддів посилання апелянта на необґрунтованість висновків суду про те, що батьками відповідача за основним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_15 нотаріусу було надано заяву щодо того, що у спірному домоволодінні не зареєстровані неповнолітні діти, оскільки така заява у матеріалах справи відсутня, так як вказана відповідачем нотаріально посвідчена заява ОСОБА_15 міститься у матеріалах справи на аркуші 110.

Доводи апеляційної скарги про те, що після звільнення з Павлоградської виховної колонії ОСОБА_8 не вселився у спірне домоволодіння, оскільки на той момент будинок вже належав позивачу за основним позовом ОСОБА_9, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки з моменту звільнення з місць позбавлення волі, тобто з 22.08.2011 року по 18.02.2014 року, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_8 не виказав своє волевиявлення на користування спірним будинком.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст.308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: