АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/243/15 Доповідач - Парандюк Т.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі - Коваль О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно та стягнення в її користь 1/2 частину витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення такого навчання чи до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вона немає можливості самостійно утримувати дочку яка навчається, а відповідач добровільно не погоджується оплачувати витрати на її навчання.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення аліментів та додаткових витрат на утриманні дитини - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що при прийнятті рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано її з дочкою матеріального становища.

Сторони в апеляційну інстанцію не з"явились, хоча належним чином повідомленні про день та час розгляду справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала жодного доказу понесення нею додаткових витрат на утримання дочки, що викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, її хворобою, каліцтвом тощо), а лише декларативно зазначила їх об'єм. Також, вважав, необ'єктивними послання ОСОБА_1 на наявність договору про надання освітніх послуг ОСОБА_3, оскільки такого правочину позивачкою суду не надано.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується оскільки судом були неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи і порушені норми матеріального та процесуального права.

Тому, відповідно до вимог п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду слід скасувати і ухвалити нове рішення, виходячи з наступних міркувань.

Згідно ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз"яснено, що обов"язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання, виникає за обов"язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв"язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до положень ст. 200 Сімейного кодексу України - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказані обставини в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають, оскільки встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2007 року, що набрало законної сили та ухваленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Цим же рішенням суду вирішено стягувати з відповідача в користь позивачки на утримання ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частин усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 24 січня 2007 року до досягнення дитиною повноліття.

З фотокопії довідки № 2 від 02 вересня 2014 року, виданої директором державного навчального закладу "Тернопільський центр професійно-технічної освіти" вбачається, що ОСОБА_3 навчається у цьому закладі на денній формі навчання з 01.09.2012 року по 30 червня 2015 року.

Із довідки про доходи, виданої обслуговуючим кооперативом "Комунальник-Тернопіль", вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на посаді сторожа та отримала за відпрацьований період з березня по серпень 2014 року заробітну плату в сумі 7551,60 грн.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів враховуючи матеріальне становище позивачки, яка отримує мінімальну заробітну плату в розмірі 1218 грн. і яка винаймає і оплачує житло, де проживає із дочкою, оплачує комунальні послуги, купляє продукти харчування, одяг дочці, не взмозі сама утримувати її, вважає, що батько також повинен нести витрати на утримання дитини, тому слід із відповідача стягнути аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 500 грн. щомісячно на період її навчання до 30 червня 2015 року, починаючи стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2. Виходячи з норми ст. 309 ч.1 п.3 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення із ОСОБА_2 аліментів в розмірі 500 грн. щомісячно в користь ОСОБА_1 на період навчання їх дочки ОСОБА_3 у ДНЗ " Тернопільський центр професійно-технічної освіти" до 30 червня 2015 року.

Що ж стосується позовних вимог по стягненню додаткових витрат на оплату навчання в розмірі ? частини витрат, то суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову, враховуючи вимоги ст. 185 СКУ, так як нею не представлено доказів щодо додаткових витрат, що полягають в оплаті цього навчання; ці витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток здібностей дитини(її навчання).

Керуючись ст. ст. 199, 200 СК України, 307, 309, 314, 316, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року в частині відмови стягнення аліментів на період навчання дочки ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_2, жителя АДРЕСА_1, не працюючого в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500 грн. щомісячно на період навчання, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2 по 30.06.2015 р.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк