АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1335/К/15 інстанції - Ан О. В.
Категорія 27 (І) Доповідач - Соколан Н. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Соколан Н. О.,

суддів - Бондар Я. М., Зубакової В. П.

при секретарі: Петренко К. І.

За участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за письмового розпискою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року позивач ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування вимог зазначив, що відповідно до розписки від 12.10.2010 року ОСОБА_3 зобов'язався повернути позивачу кошти в сумі 40 000 Доларів США протягом шести місяців. Розписка була написала відповідачем власноручно, однак у визначений строк відповідач не повернув вказану суму коштів. За таких обставин, уточнивши свої вимоги, просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у сумі 466324 грн. та 3% річних від простроченої суми за період з 13.04.2011 року по 10.07.2014 року в сумі 41929,99 грн.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за письмовою розпискою задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики в розмірі 466324 грн., суму 3% річних від простроченої суми за період з 13.04.2011 року по 10.07.2014 року в сумі 41929,99 грн., а також 3654 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 ставлять питання про скасування рішення суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, та про ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважають, що суд першої інстанції не повідомив належним чином відповідача та його представника про час та місце розгляду справи, безпідставно задовольнив позовні вимоги в обсязі 511907,99 грн., в той час як ціна позову була визначена у сумі 34360,47 грн., суму заборгованості не обґрунтовано та не надано належних доказів тому, що вона є еквівалентом 40 000 доларів США на дату складення розписки; суд дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами було укладено договір позики, оскільки сторони не дотримались обов'язкової письмової форми договору, а розписка є доказом лише наявності заборгованості.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем ОСОБА_3 складена розписка про те, що він 12.10.2010 року взяв у борг у ОСОБА_5 40 000 доларів США та зобов'язується повернути їх протягом шести місяців (а.с.6).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З вище вказаного вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Стаття 545 ЦК України передбачає, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

У зв'язку з вище викладеним, колегія суддів вважає, що висновок, щодо виникнення між сторонами договірних відносин - позики, є правильним.

Посилання апеляційної скарни на те, що суму заборгованості не обґрунтовано та не надано належних доказів тому, що вона є еквівалентом 40 000 доларів США на день дату складення розписки, колегія суддів вважає безпідставними. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржник прострочив виконання грошового зобов'язання у іноземній валюті - доларах США, сума, що підлягає сплаті, має бути визначена за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, як це визначено положеннями ч. 1-2 ст. 553 ЦК України. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав зобов'язання, а позивач подав до суду уточнений позов 10.07.2014 року (а.с. 31), і в подальшому не збільшував позовних вимог, суд вірно розрахував суму заборгованості на час ухвалення рішення.

Таким чином доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, а порушення судом норм процесуального права на які посилаються відповідачі в апеляційній скарзі не можуть бути підставою для скасування рішення районного суду згідно ч.3 ст. 309 ЦПК України, оскільки таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, установивши всі обставини, які мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: