Яготинський районний суд Київської області
справа № 382/1777/15 2 /382/627/15.
РІШЕННЯ

іменем України

03 вересня 2015 року Яготинський районний суд Київської області, в складі;

Головуючого- судді Карпович В.Д.

при секретарі Шипота Я.В.

Розглянувши у відкритому судовому зсідання справу, за позовом ОСОБА_1 до СТОВ « Моноліт», про визнання права власності за набувальною давністю.

Встановив:

В позові до суду позивачка вказала, що в грудні 1998 року на підставі ордеру на жиле приміщення, вона заселилася зі своєю сім»єю в будинок за АДРЕСА_1, в якому вона проживає і по даний час, майже 18 років.

Посилаючись на вимоги передбачені ст.. 344 К України, просила:

Визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок та господарські споруди, а саме; прибудову «а»; ганок №1; сарай»Б»; погріб з шийкою « під Б»; сарай «В»; ворота з хвірткою №2; колодязь №3; які розташовані АДРЕСА_1

В судовому засіданні представник позивач підтримала позовні вимоги позивача. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. В заяві до суду позов визнав та просив розглянути справу у їх відсутності.

В судовому засіданні встановлено наступне:

Перебуваючи в трудових відносинах з КСП « Україна» с. Лозовий Яр Яготинського району, правонаступником якого є відповідач, позивачці ОСОБА_1 із сім»єю яка складається із трьох чоловік виконкомом Лозовоярівської сільської ради від 03.12. 1998 року, був виданий ордер на жиле приміщення, а саме; 4 кімнатний, ізольований житловий будинок за АДРЕСА_1 / а.с. 11 /В я кому вона та члени її сім»ї зареєстровані та проживають і по даний час.

/Відповідно до договору купівлі-продажу укладеного 12.01. 2002 року між ОСОБА_1 та СГ ТОВ « Моноліт», ОСОБА_1 придбала у товариства житловий будинок по АДРЕСА_1 за 6 тисяч грн.. / а.с. 9 /. Дані кошти ОСОБА_1 були в несені до каси ТОВ « Моноліт». Що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру. / а.с. 18 /

Із технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок по АДРЕСА_1 видно, що замовником даного технічного паспорту є ОСОБА_1 / а.с. 24 / На даному господарстві побудовано; житловий будинок площею 67,10 кв.м., прибудова «а»площею 24,7 кв.м., ганок №1, сарай «Б» площею 46,1 кв.м., погріб з шийкою, сарай площею 31,70 кв.м., ворота з хвірткою та колодязь. / а.с. 26 /. Відповідно до експлікації приміщень житлового будинку АДРЕСА_1 будинок складається з наступних приміщень; кухня площею 9,2 кв.м; коридор площею 13,9 кв.м.; коридор площею 4,60 кв.м.; комора площею 0,50 кв.м.; житлова кімната площею 10,80 кв.м.; житлова кімната площею 14,90 кв.м.; житлова кімната площею 11 кв.м.; житлова кімната площею 10 кв.м./ а.с. 25 /

Проживаючи та користуючись житловим будинком по АДРЕСА_1, позивач та члени його сім»ї регулярно сплачували кошти за користування газо та електро постачанням, що підтверджується відповідними квитанціями

Статтею 344 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю(ст.3 ЦК України). Законодавець не зазначив, що саме слід розуміти під таким терміном, як добросовісність володіння за набувальною давністю, але враховуючи ту обставину, що вітчизняний ЦК є фактичною рецепцією римського приватного права з урахуванням національних особливостей, то для визнання володільця добросовісним вважається достатнім, щоб вказане нерухоме майно не було набуте злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй судових рішеннях по справам даної категорії сформулював правову позицію, з якої вбачається, що «у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.». (Ухвала ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своїм інформаційним листом від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказує на те, що при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Відповідно, оскільки власник квартири понад десять років не виявили наміру визнати її своєю, погодився з її втратою, у позивача є всі підстави вважати, що квартира повинна бути визнана за ним - фактичним добросовісним володільцем.

ОСОБА_2 у своїй статті «Спори про набувальну давність: проблеми теорії і судової практики»//Юридичний журнал, #5/2006р. вказує, що можливість звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю надано суб'єктам права статтями 15,16ЦК України, при доведеності відповідно до закону зазначених у ньому обставин.

Володіти майном набувач повинен відкрито, він зобов'язаний відноситися до об'єкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника.

Як зазначено в роз'ясненнях, даних Міністерством юстиції України в 2011 році «Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» «Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років.

Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.»

Як зазначено в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року « …пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року.»

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній в Ухвалі від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до вимог діючого законодавства вартість майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору (п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.95 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності").

Керуючись

ст.. ст.. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.. 344 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1, право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами, а саме; прибудову «а»; ганок№1; сарай «Б»; погріб з шийкою» під Б», сарай «В», ворота з хвірткою №2, колодязь №3, які розташовані по АДРЕСА_1 Київської області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів, з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Карпович В.Д.