АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Заводян К.І., Бреславського О.Г.

секретаря Давньої Я.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Першої чернівецької державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним частково за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22 липня 2015 року,

встановила:

ОСОБА_3 у травні 2015 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Першої чернівецької державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним частково.

Зазначала, що внаслідок смерті ОСОБА_4 24 серпня 2013 року відкрилась спадщина на 5/9 частин квартири АДРЕСА_1.

Державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 19 травня 2014 року, зареєстроване в реєстрі за №2-184, відповідно якого спадщина складається з 2/3 частин квартири АДРЕСА_1

№22ц-1229/2015 рік Головуючий у 1 інстанції Іщенко І.В.

Категорія 39 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Вказувала, що відповідно договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 22 вересня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №7205, набула право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 першою чернівецької державною нотаріальною конторою 19 травня 2014 року, зареєстроване в реєстрі за №2-184 у частині спадкування після смерті ОСОБА_4 1/9 частини квартири АДРЕСА_1.

Посилалася на спадкування за заповітом, вчиненим ОСОБА_4, який посвідчений державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 2 жовтня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за №3-3386, 3/9 частин квартири АДРЕСА_1, за законом - 1/9 частини квартири АДРЕСА_1.

Просила визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою 19 травня 2014 року, зареєстроване в реєстрі за №2-184, у частині спадкування 4/9 частини квартири АДРЕСА_1 недійсним, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 4/9 частини квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 01 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою 19 травня 2014 року, номер запису про право власності 5697131.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22 липня 2015 року позов задоволено.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним частково та скасування державної реєстрації права власності відмовити, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним частково, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.1301 ЦК України та виходив з того, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою 19 травня 2014 року, зареєстроване в реєстрі за №2-184 у частині спадкування 4/9 частини квартири АДРЕСА_1 порушує право ОСОБА_3

На обґрунтування наведених висновків суд першої інстанції зазначив про спадкування ОСОБА_3 внаслідок смерті ОСОБА_4 за заповітом 3/9 частини квартири АДРЕСА_1, за законом 1/9 частини квартири АДРЕСА_1.

Водночас суд першої інстанції, пославшись на вимоги ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», дійшов висновку про наявність підстав для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 4/9 частки квартири АДРЕСА_1.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна повністю.

На підставі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалено з порушенням наведених норм.

На підставі ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_7, звертаючись до суду з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним частково, підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувала свої вимоги, зазначала порушення права на 4/9 частини у спадщині, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_4, у зв»язку із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою 19 травня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-184, у частині спадкування 4/9 частини квартири АДРЕСА_1, не оформлення нотаріусом свідоцтва про право на спадщину останній.

Таким чином порушення права на спадщину ОСОБА_8 опосередковувалося із відсутністю умов для видачі їй свідоцтва про право на спадщину.

З приєднаного до матеріалів справи свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 19 травня 2014 року, зареєстроване в реєстрі за №2-184, відповідно якого спадщина складається з 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.86).

Відповідно до ч. 1 ст. 1301 Цивільного кодексу України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В абз.3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок смерті ОСОБА_4 24 серпня 2013 року відкрилась спадщина на 5/9 частин квартири АДРЕСА_1.

Відповідно договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 22 вересня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №7205, ОСОБА_4 передано безоплатно у власність ОСОБА_3 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.8).

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 першою чернівецької державною нотаріальною конторою 19 травня 2014 року, зареєстроване в реєстрі за №2-184 у частині спадкування після смерті ОСОБА_4 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.131-133).

На підставі ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

ОСОБА_4 вчинено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 2 жовтня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за №3-3386, за яким заповів ОСОБА_3 3/9 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.9).

За змістом ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Встановлено, що спадщина, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_4, не охоплена заповітом щодо 2/9 частин квартири АДРЕСА_1 (5/9 -3/9).

Сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є онуками спадкодавця ОСОБА_4, мають право на спадкування за законом у п»яту чергу.

Відповідності до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Отже ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають право на спадкування за законом на ? частину спадщини, яка не охоплена заповітом, і складається з 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 (2/9 : 2) кожний.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 січня 2015 року визначено ОСОБА_9 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_4 24 січня 2013 року, тривалістю три місяці (а.с.124-126).

За змістом ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до абз.2, 3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

За обставин видачі державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 19 травня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-184, відповідно якого спадщина складається з 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3 позбавлена можливості реалізувати обов'язок отримати свідоцтво про право власності на спадщину, яка становить 4/9 частин квартири АДРЕСА_1.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на недоведеність обставин позбавлення ОСОБА_3 можливості оформлення свідоцтва про право на спадщину.

Так, самим ОСОБА_2 заперечується внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_2 державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 19 травня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-184, відповідно якого спадщина складається з 2/3 частин квартири АДРЕСА_1.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у абз.8 п.24 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спадкоємець, який прийняв спадщину в наданий судом додатковий строк, має право звернутися до суду з вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, якщо спадкоємці, які прийняли спадщину, не дають згоду на внесення нотаріусом за місцем відкриття спадщини цих змін. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

За таких обставин рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22 липня 2015 року ухвалено в наведеній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Отже, при розгляді вимог ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності суду першої інстанції слід було встановити чи дійсно порушуються права позивача у зв'язку з реєстрацією права власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 4/9 частки квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 01 та у чому полягає таке порушення.

Частиною 4 ст.182 ЦК передбачено, що порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до абз.1 та 3 ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної

дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва

проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Орган, до компетенції якого входить здійснення державної реєстрації права власності, не залучений до участі у справі відповідачем.

Тому підстав для покладення обов»язку скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 4/9 частки квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 01 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою 19 травня 2014 року, номер запису про право власності 5697131 немає.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових вправ а нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань

неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім

випадків, визначених законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного

користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази про те, що питання скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 4/9 частки квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 01 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою 19 травня 2014 року, номер запису про право власності 5697131 було предметом розгляду компетентного державного органу.

У такому разі відсутній спір з скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 4/9 частки квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 01 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою 19 травня 2014 року, номер запису про право власності 5697131.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право ОСОБА_3 на скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 4/9 частки квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 01 підлягає захисту, на порушення норм матеріального права.

Тому рішення суду першої інстанції в частині скасуванні державної реєстрації права власності на нерухоме майно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись п.3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22 липня 2015 року в частині задоволення скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на 4/9 частки квартири АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 19 травня 2014 року, номер запису про право власності 5697131скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Першої Чернівецької державної нотаріальної контори про скасування державної реєстрації права власності відмовити.

В решті залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді