Справа №1414/2313/2012 03.09.2015 03.09.2015 03.09.2015
Провадження № 22ц/784/2168/15 Суддя першої інстанції Безпрозванний В.В.
Категорія 34 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

3 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Прокопчук Л.М., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Горенко Ю.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2015 року за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

22 травня 2012 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (надалі- ПрАТ «СК «Інгосстрах») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, обґрунтовуючи вимоги тим, що 15 травня 2009 року о 8-15 год. за участю транспортного засобу BYD F3, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля «Шкода Октавія», під керуванням ОСОБА_2, сталася дорожньо-транспортна пригода.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2010 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні зазначеного правопорушення.

В результаті ДТП автомобілю ОСОБА_4 заподіяно механічні пошкодження.

25 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» ( згодом перейменовано на ПрАТ «СК «Інгосстрах») та ОСОБА_4 було укладено договір страхування наземного транспорту, відповідно до умов якого позивач, як страхувальник, зобовязався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми, у порядку та на умовах передбачених договором страхування.

За цим договором вигодонабувачем є ПАТ КБ «ПриватБанк».

Предметом страхування визначено майнові інтереси, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем BYD F3, реєстраційний номер НОМЕР_1, який перебував у заставі публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») для забезпечення зобовязань за кредитним договором.

Згідно п. 4.2. вказаного договору позивач у разі настання страхового випадку зобовязаний провести страхове відшкодування страхувальнику ОСОБА_4 або вигодонабувачу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням застрахованого транспортного засобу розмір матеріальної шкоди складає 71 850 грн. 09 коп. Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту складає 71 290,09 грн.

Оскільки ПрАТ «СК «Інгосстрах» виплатила зазначену страхову суму та здійснила оплату витрат за проведення оцінки майнової шкоди у розмірі 100 грн., то позивач на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України просив стягнути з відповідача на його користь 71 390 грн. витрат, повязаних зі сплатою страхового відшкодування.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «Інгосстрах» в рахунок відшкодування витрат, повязаних зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 30 437,59 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Інгосстрах» просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 лютого 2008 року, на виконання умов договору застави транспортного засобу між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4, між закритим акціонерним товариством "СК "Інгосстрах" ( згодом перейменовано на ПрАТ «СК «Інгосстрах») та ОСОБА_4 укладено договір страхування № DN 81 AR 11410019 майнових інтересів, що пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням купленим у кредит та належним ОСОБА_4 на праві власності автомобілем моделі BYD F3, реєстраційний номер ВТ 7460АІ ( надалі Договір) (а.с. 4).

Згідно п. 4.2 Договору позивач у разі настання страхового випадку зобов'язався відшкодувати збитки у межах страхової суми страхувальнику ОСОБА_4 або вигодонабувачу - ПАТ КБ "ПриватБанк", який виступає також гарантом виконання позивачем зобов'язань по договору страхування.

Відповідно до п. 6 Договору розмір страхової суми становить 112 000 грн., а у п. 9 встановлено 12 місячний строк його дії, тобто з 25 лютого 2008 року по 24 лютого 2009 року. Цим же пунктом Договору передбачено умови пролонгації його дії шляхом сплати страхувальником нового страхового платежу, передбаченого п. 8 Договору (а.с., 217).

24 лютого 2009 року страхувальник сплатив на рахунок страхувача страховий платіж відповідно до п. 8 Договору в розмірі 5567 грн. 74 коп., що свідчить про пролонгацію дії договору страхування ще на 12 місяців (а.с. 55).

Згідно п. 7 договору, страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю страхувальника.

15 травня 2009 року о 8 год. 15 хв., ОСОБА_5 керуючи транспортним засобом «Шкода Октавия», д/н ВЕ 8300АС, рухався в м. Миколаєві по вул. Шевченко та при виїзді на перехрестя з вул. Лягіна , не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1. «Поступися дорогою», чим допустив зіткнення з автомобілем BYD F3, державний номер ВТ 7460АІ, під керуванням ОСОБА_4, який рухався по головній дорозі. В результаті ДТП автомобілю ОСОБА_4 заподіяно механічні пошкодження.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2010 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні вищевказаного адміністративного правопорушення (а.с. 6-7).

Сума страхового відшкодування відповідно до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, № 001-2727 від 25 травня 2009 року, складеного товариством з обмеженою відповідальністю "Оперейтор", з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту № И - 8102 від 03 червня 2009 року становить 71290 грн. 09 коп. (а.с.12-23).

Вказану суму закрите акціонерне товариство ПРАТ «СК «Інгосстрах» платіжним дорученням від 11 червня 2009 року № 9324 перерахувала на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" як виплату страхового відшкодування ОСОБА_4 в рахунок погашення його заборгованості за кредитним договором. (а.с. 25 зворот).

Відповідно до п. 15.23 Умов Договору до страховика після виплати страхового відшкодування в межах фактичних витрат переходить право вимоги страхувальника або іншої особи, що одержала страхове відшкодування, до особи, відповідальної за вчинений збиток.

Згідно до ст. 993 ЦК України, ст. 277 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про те, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню страхове відшкодування на суму 30 437,59 грн. в порядку суброгації, помилково зазначивши в рішення назву позовної заяви в порядку регресу. При цьому суд вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, ухваливши законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому зазначена помилковість не впливає на правильність судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «СК «Інгосстрах» про необґрунтованість зменшення розміру страхового відшкодування не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції правильно виходив з розміру збитків, встановлених експертом під час проведення судової експертизи з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України належним та допустимим доказом для визначення розміру шкоди, завданої внаслідок механічних пошкоджень транспортному засобу при ДТП, є висновок експерта.

Згідно висновків експерта при оцінці вартості матеріальних збитків при ДТП, зробленої товариством з обмеженою відповідальністю «Оперейтор» на замовлення позивача, оцінщиком була порушена «Методика товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року № 1074/8395 ( в редакції 2004 року). Зокрема зазначено, що відбувалася оцінка іншої моделі транспортного засобу, ціни на деталі визначалися з урахування цін ринку Европи, а не України, огляд транспортного засобу і розрахунки шкоди були зроблені різними особами та інш.

За такого, колегія суддів погоджується з твердженням районного суду, що наданий позивачем оціночний звіт вартості завданої майнової шкоди не є доказом по справі.

Також судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на проведення зазначеної оцінки вартості майнової шкоди, оскільки вказані витрати здійснені не в межах договірних відносин, укладених між страховиком та страхувальником.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо оспорювання договорів кредиту та страхування транспортного засобу та наслідків їх виконання вірно не прийняті до уваги районним судом з огляду на презумпцію правомірності правочину, закріплену у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним.

Залучення до участі у справі як співпозивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не передбачено цивільно-процесуальним законом, а тому посилання відповідача у скарзі на ці обставини як на процесуальні порушення є безпідставними.

Інші доводи відповідача спростовуються вищевикладеною юридичною оцінкою обставин справи та висновками оскаржуваного рішення. Таким чином, твердження скаржників про те, що судове рішення є необґрунтованим та ухвалено без дослідження всіх обставин справи є непереконливими, доводи скарг зводяться до тлумачення як обставин, так і норм права на свою користь та не спростовують викладених в судовому рішенні висновків суду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд повно зясував обставини справи, дав належну правову оцінку доказам, що надали сторони, а тому підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, для зміни або скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді