У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Державна реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року,

встановила:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність предмета іпотеки.

На обґрунтування позову зазначило, що 08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі- продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі за кредитним договором № 0, укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») 10 червня 2008 року і ОСОБА_7

Заборгованість склала 152 100,75 доларів США, що за курсом НБУ - 1 344 266 грн 43 коп. Сума складається із заборгованості за кредитом в сумі 87 688,42 доларів США або 744 990 грн 25 коп., заборгованості за процентами в сумі 64 412 грн 33 коп. або 569 272 грн 17 коп.

На забезпечення кредитного договору між банком та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,1500 га.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 травня 2014 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за договором про надання споживчого кредиту від 10 червня 2008 року №0 у розмірі 152 100,75 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 лютого

2014 року складає 1 344 266 грн 43 коп., з яких заборгованість за кредитом у

розмірі 87 688,42 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 774 990 грн 25 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 64 412, 33 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 569 276 грн 17 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 156 кв. м, житловою площею 82,90 кв. м, що

розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,1500 га.

Припинено право власності ОСОБА_6 на житловий будинок загальною площею 156 кв. м, житловою площею 82,90 кв. м, що

розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,1500 га.

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на житловий будинок площею 156 кв. м, житловою площею 82,90 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,1500 га.

Виселено ОСОБА_6 із житлового будинку по АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 травня 2014 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 10 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_7 кредит у розмірі 94 440 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних, з кінцевим терміном повернення 09 червня 2015 року.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року найменування АКІБ «УкрСиббанк» змінено на ПАТ «УкрСиббанк».

Відповідно до умов кредитного договору від 10 червня 2008 року № 0 ОСОБА_7 зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за його використання в обсязі, терміни та розмірі, які встановлені графіком погашення кредиту, але свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку із чим станом на 21 лютого 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 152100,75 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 21 лютого 2014 року складає 1 344 266,43 грн, з яких:

- заборгованість за кредитом у розмірі 87 688,42 доларів США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 774 990 грн 25 коп.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 64412,33 доларів США, що за курсом ЕІБУ еквівалентно 569 276 грн 17 коп., яка підтверджується довідкою ПАТ «Дельта Банк» від 21 лютого 2014 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором від 10 червня 2008 року № 0 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Олійник Л.М. 10 червня 2008 року за реєстр. № 2901, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 156,00 кв. м, житловою площею 82,90 кв. м за

адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,1500 га.

У вказаному будинку мешкають ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9 Іншого житла у власності ОСОБА_6 немає.

Судом також встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі- продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого позивач отримав право вимоги за кредитним договором від 10 червня 2008 року № 0 та договором іпотеки від 10 червня 2008 року у обсязі та на умовах, що існували у АКІБ «УкрСиббанк».

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 березня 2011 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до боржників та поручителів про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у сумі 740 108 грн (а. с. 143).

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Відповідно до п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Таким чином, установлений вказаним Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Із позовної заяви вбачається, що банк, звертаючись до суду, просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем.

Проте слід зазначити, що у разі задоволення позову відбудеться примусовий перехід права власності до іпотекодержателя, оскільки право власності на іпотечне майно перейде до позивача з моменту набрання законної сили рішенням суду, що суперечитиме нормам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до яких під час дії указаного Закону заборонено примусово відчужувати майно, надане в якості забезпечення валютних кредитів. З огляду на викладене не може бути реалізований такий спосіб захисту порушеного права, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано застосував Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Наведені в скарзі доводи не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко О.В. Ступак