Справа № 755/1238/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Марфіної Н.В.,

за участі секретарів Бурлай О.Б., Дурнопянової О.О., Стрижеуса В.А.,

прокурора Сьомки С.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

представника третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_7 в особі законного представника опікуна ОСОБА_3, про збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та звільнення опікуна від виконання його повноважень, -

у с т а н о в и в :

13.01.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та звільнення опікуна від виконання його повноважень. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач є двоюрідним братом ОСОБА_7, яка, за твердженням позивача, з жовтня 2014 року утримується у Міській психіатричній лікарні ім. Павлова з власної ініціативи відповідача ОСОБА_3 При цьому, позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_3 має на меті таким чином заволодіти документами та ключами від квартири ОСОБА_7, а також документами, що підтверджують родинні стосунки між позивачем та ОСОБА_7 і в подальшому відчужити належну ОСОБА_7 квартиру. Позивач зазначає, що в січні 2015 року він зі своєю родиною поїхали в лікарню до ОСОБА_7 та зясували зі слів останньої, що в лікарні вона утримується насильно, а ОСОБА_3 обманув її, оскільки казав, що везе до хірурга, а привіз у психіатричну лікарню. Позивач вказує, що опікуном ОСОБА_7 була її покійна мати ОСОБА_8 відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.1995 року і з цього часу ОСОБА_7 не заходилась на лікуванні в жодному психіатричному стаціонарі а ж до появи опікуна ОСОБА_3 Позивач зазначає, що сестра впізнала його як брата та хотіла поїхати додому саме із ним, а не з опікуном та казала, що ліки їй в лікарню привозить не опікун та інші люди. Крім того, ОСОБА_7 написала заяву лікарю з проханням виписати її, однак лікарі відмовились приймати цю заяву та заборонили позивачу і його родині спілкуватись із ОСОБА_7 За твердженням позивача, до перебування ОСОБА_7 в медичному закладі, вона сама опікувалась собою, сплачувала житлово-комунальні послуги та доглядала до смерті свою матір ОСОБА_8 Позивач вважає, що ОСОБА_3 став опікуном скориставшись довірою ОСОБА_7 та смертю її матері ОСОБА_8, незаконно заволодів документами на квартиру та помістив останню до психіатричної лікарні з метою подальшого відчуження належної ОСОБА_7 квартири, яка також є спадкоємицею майна померлої ОСОБА_8 Позивач вказує, що від дня смерті ОСОБА_8, він постійно спілкувався з ОСОБА_7, вітав зі святами, телефонував та підтримував родинні стосунки. 07.11.2014 року позивач зателефонував ОСОБА_7, але слухавку ніхто не взяв, так само трапилось і з привітанням на Новий рік, і вже після цього позивач та його родина довідались, що ОСОБА_7 знаходиться у психіатричній лікарні. 11.01.2015 року з пояснень чергового лікаря позивачу стало відомо, що опікуном ОСОБА_7 є ОСОБА_3, а не ОСОБА_4 і що вона визнана недієздатною особою за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.1995 року. За твердженням позивача, дільничний лікар, яка видавала направлення до психіатричної установи, пояснила, що направлення було видане у звязку із тим, що ОСОБА_7 була агресивною та схвильованою, становила небезпеку для сусідів, стукала по батареях і відкривала вікно. При цьому, позивач заперечує наявність у ОСОБА_7 будь-якої агресії та вважає, що таким чином опікун ОСОБА_3 не виконує належним чином своїх обовязків, а має намір закріпити за собою житлову площу та від імені ОСОБА_7 відмовитись від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8 Позивач вказує, що зі смерті ОСОБА_8 опікун ОСОБА_3 досі не переоформив договір на надання телекомунікаційних послуг з померлої на ОСОБА_7, яка є спадкоємицею після смерті матері, і на думку позивача, квартира також можливо ще не переоформлення на ОСОБА_7, як спадкоємицю ОСОБА_8 За твердженням позивача, опікун ОСОБА_3 жодного разу не відвідував ОСОБА_7 у психіатричному закладі та не мав права залучати ОСОБА_4 і ОСОБА_9 як своїх помічників для отримання направлення про поміщення до психіатричного закладу. Позивач вважає, що опікун ОСОБА_3 порушив спадкові права ОСОБА_7 на отримання спадку померлої ОСОБА_8, оскільки не оформив на її імя належну померлій квартиру та переслідує корисливі цілі заволодіння її майном. На думку позивача, про порушення опікуном його обовязків свідчить той факт, що опікуном не дотримані вимоги чинного законодавства України про обовязкове проходження підопічною повного медичного обстеження один раз на рік та не здійснення опікуном дій спрямованих на захист майнових прав підопічної. Також у своїх доповненнях до позовної заяви позивач зазначає, що 22.01.2015 року він телефонував до лікарні, але виявилось, що ОСОБА_7 вже виписана і лікар сказав, що стан її здоровя задовільний, однак удома слухавку ніхто не брав, а потім було зайнято. Після цього позивач приїздив до квартири ОСОБА_7, однак ОСОБА_9 його не впустила посилаючись на те, що не знає ні позивача, ні його родини, а ОСОБА_7 вдома немає, оскільки їй стало погано і тому була викликана швидка медична допомога. При цьому, позивач зазначає, що звернувся до довідкової служби швидкої медичної допомоги і там йому повідомили, що ОСОБА_7 було погано з серцем, однак її не госпіталізували. В подальшому, за твердження позивача, йому зателефонував опікун та сказав, що з ОСОБА_7 все добре, вона нагодована, із нею погуляли і вона вдома. Також позивач зазначає, що йому стало відомо про те, що після надання ОСОБА_7 первинної медичної допомоги, дільничного лікаря з приводу серцевого нападу до неї не викликали. На думку позивача, ОСОБА_7 силоміць переховують від нього та не дають спілкуватись. Крім іншого позивач зазначив, що не погоджується з твердженнями сторони відповідача про те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 були інвалідами та непрацездатними особами, які потребували додаткового догляду, а також вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, які свідчать про наявність між ним та ОСОБА_7 родинних відносин, як між двоюрідними братом і сестрою. Позивач вказує, що стороною відповідачів не доведено наявності прохання померлої ОСОБА_8 до ОСОБА_4 доглядати її недієздатну доньку ОСОБА_7 і остання нічого не знала про відчуження її майна за договором довічного утримання аж поки позивач не сказав їй про це в лікарні припустивши, що таке може бути. Позивач вважає, що ОСОБА_4 постійно змінюючи адреси проживання таким чином щось приховує, або входить в довіру до людей та укладає із ними договори довічного утримання щоб заволодіти їх квартирами, а опікун в цьому допомагає. За твердженням позивача, опікун за 9 років жодного разу не спілкувався з ОСОБА_7 і вперше вона його побачила коли він у супроводі утримувачів віз її до лікарні. Позивач вважає, що договір довічного утримання між опікуном та ОСОБА_4 є результатом їх зловмисної домовленості і також позивач не погоджується з передачею ОСОБА_4 ? частини квартири після смерті ОСОБА_8 Крім того, позивач вважає, що утримувач зі своєю дружиною навмисно приховали від нього смерть ОСОБА_8 щоб оформити на себе її поховання та таким чином не дати позивачу право висувати свої права на майно померлої тітки, оскільки сповістили його про смерть лише в день поховання. За твердженням позивача, опікун та утримувач не піклувались про стан здоровя ОСОБА_7, нічого не зробили для його покращення, ставляться до неї байдуже, а договір довічного утримання є недостатньо деталізованим. Позивач вважає, що ОСОБА_7 помістили до психіатричної лікарні незаконно, оскільки жодних скарг на її дії від сусідів не надходило, а її оговорили зазначивши, що вона є небезпечною для оточуючих та намагалась відкрити вентиль газової труби. Також позивач вказує, що укладений опікуном договір довічного утримання містить помилки, які опікун не перевірив та не виправив, що також свідчить про відсутність з боку опікуна дотримання прав підопічної. На думку позивача, опікун є племінником утримувача, а тому не мав права укладати із ним договір довічного утримання.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити звільнивши опікуна від виконання його повноважень та зберегти житлове приміщення за тимчасово відсутньою ОСОБА_7 Також позивач додатково пояснив, що ОСОБА_7 не є небезпечною для суспільства і всі свої вимоги він довів належними та допустимими доказами, при цьому сторона відповідачів зворотного суду не довела.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що перебування ОСОБА_7 у медичному закладі понад 6 місяців позбавить її права користування житловим приміщенням, а законні інтереси недієздатної особи будуть порушені, оскільки вона не має можливості захищатись від дій свого опікуна та органів опіки та піклування. Представник вважає, що в опікуна та утримувача є корислива мета відправити ОСОБА_7 в психічну лікарню та заволодіти її майном, тож саме позивач як родич ОСОБА_7 звернувся за захистом її прав до суду. За твердженням представника, зі слів лікаря стало відомо, що після смерті матері ОСОБА_7, ніхто не звертався за ліками та її лікуванням. 31.10.2014 року ОСОБА_7 незаконно помістили до психіатричної лікарні і ОСОБА_7 ніколи не знала про наявність у неї опікуна, тож, на думку представника, є всі підстави для звільнення опікуна від виконання його повноважень за недбайливе ставлення до своїх обовязків. Крім того представник посилається на те, що сторона відповідачів навмисно приховує інформацію про ОСОБА_7 та про стан її здоровя.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що в повному обсязі виконує покладені на нього обовязки опікуна, а позивач зі своєю родиною вперше зявились в січні цього року та до цього часу станом здоровя і життям ОСОБА_7 не цікавились.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що він разом зі своєю дружиною належним чином доглядають ОСОБА_7, лікують та годують і в розпорядженні ОСОБА_7 знаходиться вся квартира зі всіма зручностями.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднано до матеріалів справи, та додатково пояснила суду, що відсутні будь-які належні докази наявності родинних стосунків між позивачем і ОСОБА_7, а також відсутні будь-які підстави для звільнення опікуна від виконання його повноважень. Крім того, представник посилається на те, що жодних майнових прав ОСОБА_7 не порушено та позивачем не підтверджено обставин на які він посилається як на обґрунтування своїх вимог. Також представник звертає увагу суду, що позивач разом зі своєю родиною лише через 20 років після визнання ОСОБА_7 недієздатною зявились в її житті та навіть не знала про її хворобу і не піклувались про неї.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що в органі опіки та піклування є відповідна справа заведена щодо недієздатної ОСОБА_7, яка була визнана недієздатною а заявою її матері у 1995 році. У 2005 році за розпорядженням органу опіки та піклування опікуном ОСОБА_7 був призначений ОСОБА_3 У жовтні 2014 року з опікуном прийшлося познайомитись ближче, оскільки надійшла скарга від сусідів ОСОБА_7 про те, що вона є небезпечною. Представник органу опіки та піклування разом зі співробітниками ЖРЕО прибули до квартири ОСОБА_7 де від сусідів дізнались про те, що в неї є також утримувач і що опікун та утримувач постійно приходять до своєї підопічної та доглядають за нею. Піднявшись з представником ЖРЕО до квартири ОСОБА_7 представник органу опіки та піклування побачила, що квартира охайна та чиста, є необхідний ремонт. На 05.11.2014 року опікун та утримувач були викликані на бесіду до органу опіки та піклування. Представник зазначила, що жодних питань у органу опіки і піклування до ОСОБА_3 як до опікуна немає, він здає всі звіти, належним чином реагує на зроблені зауваження, боргу по комунальним платежам по квартирі немає. За таких обставин органі опіки та піклування позовні вимоги не визнає, оскільки опікун належним чином виконує покладені на нього обовязки, фактів недотримання своїх зобовязань немає. ОСОБА_7 зареєстрована та проживає у квартирі і жодних її майнових та житлових прав не порушується.

Прокурор в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що ні в органі опіки та піклування, ні в самій прокуратурі немає жодних даних про порушення опікуном або утримувачем прав ОСОБА_7, а також не встановлено фактів неналежного виконання ними своїх обовязків. Крім того, розпорядження про призначення ОСОБА_3 опікуном на даний час чинне.

Представник третьої особи КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява третьої особи про розгляд справи за відсутності їх представника.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду показала, що вона є двоюрідною сестрою позивача по батьківській лінії і з дитинства знала про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є рідними сестрами, а позивач є двоюрідним братом ОСОБА_7 по материнській лінії. Про те, що ОСОБА_7 була визнана недієздатною свідку не відомо.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду показала, що вона є дружиною відповідача ОСОБА_4 і разом з ним піклується про ОСОБА_7 та оглядає за нею. Свідок зазначила, що вона разом зі своїм чоловіком були сусідами ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і між ними склались добрі стосунки, тож спочатку подружжя доглядало мати ОСОБА_7, а зараз саму ОСОБА_7, оскільки мати просила їх не залишати ОСОБА_7 та доглядати за нею. Свідок зазначила, що з ОСОБА_7 у них мирні та добрі відносини, подружжя кормить, лікує та одягає, купує та проносить їй все необхідне, має добрі та дружні стосунки з підопічною. Свідок зазначає, що здійснення своїх обовязків утримувачем систематично перевіряє опікун. Свідок вказує, що жодних обмежень по житлу у ОСОБА_7 немає. На початку 2015 року ОСОБА_7 дійсно була госпіталізована, оскільки вдаються в знаки вік та психічна хвороба. При цьому, за твердженням свідка, після її повернення додому коли прийшов позивач зі своєю родиною та стукали у двері, вони її цим дуже налякали і зараз вона боїться дзвінків вхідних дверей та телефону.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, думку прокурора та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.1995 року було задоволено заяву ОСОБА_8 та визнано ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатною (а.с. 68).

05.06.1999 року ОСОБА_8 уклала з відповідачем ОСОБА_4 договір довічного утримання за яким було передано у власність відповідача належну ОСОБА_8 ? частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 78).

За змістом наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть, 08.08.2012 року ОСОБА_8 померла у віці 82 років (а.с. 72).

Поховання померлої ОСОБА_8 здійснив відповідач ОСОБА_4, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних документів (а.с. 73-77).

Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №646 від 13.05.2005 року ОСОБА_3 було призначено опікуном над недієздатною ОСОБА_7 (а.с. 70).

Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації №818 від 21.06.2005 року, опікуну ОСОБА_3 було дозволено укласти договір довічного утримання від імені підопічної ОСОБА_7 з ОСОБА_4 (а.с. 69).

Як вбачається з матеріалів справи, 16.08.2005 року між ОСОБА_7 в особі її опікуна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання за яким було передано у власність відповідача належну ОСОБА_7 ? частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 79).

На підставі вказаних договорів довічного утримання відповідач ОСОБА_4 отримав реєстраційні посвідчення на квартиру у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна (а.с. 80-81).

За змістом наявного в матеріалах справи витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, діє обтяження щодо ? частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання 16.08.2005 року (а.с. 82).

Відповідно до ст.ст. 744, 745 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст.ст. 748, 750, 754 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Набувач може бути зобов'язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати. Набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину.

Зі змісту п. 7 укладеного між ОСОБА_7 в особі її опікуна та ОСОБА_4 договору довічного утримання вбачається, що за згодою сторін обовязок набувача майна по наданню відчужувану довічного забезпечення визнається у вигляді, зокрема, забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. Відчужував має право проживати в жилій кімнаті площею 14,7 кв.м. зазначеної квартири та право користування всіма нежилими приміщеннями квартири.

З урахуванням викладених обставин та зазначених норм чинного законодавства України, судом не встановлено жодних порушень житлових та майнових прав недієздатної ОСОБА_7, оскільки за умовами укладеного договору довічного утримання, вона має право довічно проживати у відчуженій нею частині квартирі та отримувати догляд і матеріальне забезпечення від утримувача.

Відповідно до ст.ст. 41, 55 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу). Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Згідно ст.ст. 58, 67 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

За змістом ст.ст. 71, 72 ЦК України, опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов'язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна. Опікун зобов'язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо.

Відповідно до ст.ст. 75, 79 ЦК України, за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту. Дії опікуна можуть бути оскаржені заінтересованою особою, в тому числі родичами підопічного, до органу опіки та піклування або до суду. Рішення органу опіки та піклування може бути оскаржено до відповідного органу, якому підпорядкований орган опіки та піклування, або до суду.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, орган опіки та піклування не має претензій до ОСОБА_3 як до опікуна недієздатної ОСОБА_7 (а.с. 179-183) та вважає, що ОСОБА_3 належним чином виконує свої обовязки і підстав для звільнення його від виконання повноважень опікуна немає.

За змістом листа Департаменту охорони здоровя виконавчого органу Київської міської ради №061-264/02-01 від 26.01.2015 року, ОСОБА_7 з 31.10.2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні №10 Територіального медичного обєднання «Психіатрія» у м. Києві. Пацієнтка надійшла до приймального відділення лікарні у супроводі опікуна ОСОБА_3 Госпіталізацію ОСОБА_7 здійснено за направленням лікаря-психіатра та відповідно до медичних показань (а.с. 177).

Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Поряд з цим, позивач посилаючись на невиконання опікуном ОСОБА_3 своїх обовязків щодо підопічної ОСОБА_7 жодними належними та допустимими доказами таких обставин суду не підтвердив і в процесі судового розгляду судом не встановлено фактів та обставин які б свідчили про невиконання опікуном своїх обовязків та були б підставою для звільнення його від виконання повноважень опікуна.

Крім того, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд виходить з недоведеності належності статусу позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою підтвердження наявності родинних відносин між ОСОБА_7 та позивачем, останній звертався до ВДРАЦСу Дарницького РУЮ у м. Києві і листом від 19.05.2015 року №2312/02-121 йому було повідомлено, що його прохання про надання правової допомоги щодо витребування довідки про народження ОСОБА_13 направлено за №27/02-57 від 17.04.2015 року до компетентних органів Російської Федерації.

Отже, оскільки рішення суду про встановлення факту родинних відносин відсутнє, а також відсутній весь перелік документів за яким можна було б чітко прослідкувати родинний звязок, суд не може прийти до висновку про належність позивача ОСОБА_1 як родича недієздатної ОСОБА_7, а в іншій частині питань, що ставляться позивачем, навіть наявність родинних відносин не робить ОСОБА_1 належним позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 58, 59, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 41, 55, 58, 67, 71, 72, 75, 79, 744, 745, 748, 750, 754 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_7 в особі законного представника опікуна ОСОБА_3, про збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та звільнення опікуна від виконання його повноважень відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя