АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 3239 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Кириленко Т.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участі осіб: представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Левшунова Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовомОСОБА_4 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди;

за апеляційною скаргою Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, поданою представником Левшуновим Дмитром Сергійовичем

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24 грудня 2014 року

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 3219, 30 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн., посилаючись на те, що вона з 14 травня 2007р. перебувала з відповідачем у трудових відносинах. Згідно наказу № 70-к від 27.10.2014р. вона була звільнена з роботи у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, однак в день звільнення остаточного розрахунку з нею проведено не було, а тому Фонд зобов'язаний сплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

ОСОБА_4 також зазначала, що у зв'язку з затримкою виплати розрахунку їй спричинена також і моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях внаслідок порушення її трудового права на отримання повного розрахунку у день звільнення.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що вини відповідача у затримці виплати позивачці розрахунку при звільненні немає, оскільки платіжне доручення від 27.10.2014р. № 15977, яким ОСОБА_4 було перераховано належні їй кошти при звільненні, було передано до органів державної казначейської служби України і після його перевірки, відповідно до п.п. 7 п. 11 Порядку казначейського обслуговування операцій, пов'язаних з використанням коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 18.12.2013р. та Постановою правління Фонду від 18.12.2013р. № 14, яким регулюються відносини Фонду та казначейства, позивачці були перераховані кошти.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від

нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь ОСОБА_4 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 3 372 грн. 50 коп. В решті позові відмовлено. Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача Левшунов Д.С. просить скасувати рішення суду, в частині задоволення позову та розподілу судових витрат і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на необґрунтованість ухваленого судом рішення, в цій частині, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги те, що відсутня вина відповідача у затримці проведення розрахунку з ОСОБА_4, оскільки кошти було перераховано відповідачем в день звільнення , а саме 27.10.2014 року.

Апелянт вказав також на те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано п. 18 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та його органи звільнено від сплати судового збору. Судом порушено норму процесуального права - ч. 2 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої, у разі якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача Левшунов Д.С. підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представник позивача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення. Позивачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Неявка позивачки в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_4 працювала у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України з 14.05.2007р.

Наказом від 27.10.2014р. № 70-к вона була звільнена з роботи за ст. 40 п.1 КЗпП України, у день звільнення позивачка знаходилась на роботі.

Як встановлено судом, під час роботи позивач отримувала заробітну плату на поточний (картковий рахунок), відкритий в ПАТ «Надра Банк».

Відповідно до поточного звіту за операціями по поточному (картковому) рахунку з 27.10.2014р. по 10.11.2014р. ПАТ «Надра Банк» виплату всіх сум, що належать при звільненні, позивачка отримала 06.11.2014р. (а.с.20).

Помилковим, на думку колегії суддів, є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не надав суду беззаперечних доказів того, що він вжив всіх заходів для своєчасного проведення остаточного розрахунку з позивачкою в день звільнення з роботи, зокрема, повідомлення органів казначейства про необхідність виконання платіжного доручення від 27.10.2014р. у першочерговому порядку, а також доказів із зазначенням дати отримання вказаного доручення банком, виходячи з наступного.

Так, відповідно до пп.7 п. 11 Порядку казначейського обслуговування операцій, пов'язаних з використанням коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 18.12.2013 № 1110 та Постановою правління Фонду соціального

страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 18.12.2013 № 14 (далі - Порядок № 14/1110) платіжні доручення, подані виконавчою дирекцією Фонду, її робочими органами, перевіряються органами Казначейства щодо наявності всіх необхідних реквізитів, відповідності підписів відповідальних посадових осіб і наявності печаток виконавчої дирекції Фонду, її робочих органів. Правильність оформлення та достовірність інформації, зазначеної у платіжних дорученнях, забезпечують виконавча дирекція Фонду, її робочі органи. У разі невідповідності дати подання платіжного доручення даті, зазначеній у дорученні, у полі «Одержано банком» на всіх примірниках такого доручення обов'язково проставляються дата його подання та підпис відповідного працівника органу Казначейства.

Відповідно до даного Порядку № 14/1110 відповідач подаючи до органів казначейської служби платіжне доручення від 27.10.2014 № 15977 у призначенні платежу зазначив, «призначення платежу: розрахунок при звільненні за 10/14 зг. від. № 119 від27/10/14 КЕКВ2111-6903,25...», тобто повідомив органи казначейської служби про те, що дана платіжне доручення підлягає виконанню в першочерговому порядку.

Відповідно до пп. 3 п. 11 Порядку № 14/1110 з метою здійснення зазначених платежів виконавча дирекція Фонду та її робочі органи подають до органів Казначейства реєстри платіжних доручень, в яких зазначається: «Підлягає виконанню в першочерговому порядку» окремо: на оплату праці, нарахування на заробітну плату, оплату комунальних послуг та енергоносіїв, комісійну винагороду банкам за здійснення виплат з оплати праці.

При поданні платіжного доручення від 27.10.2014 № 15977 відповідачем відповідно до пп. 3 п. 11 Порядку № 14/1110 подано реєстр платіжних доручень по рахунках, що підлягають оплаті з позабюджетного рахунку № 3764 за ФСНВ 27.10.2014, у якому зазначено, що дані платежі підлягають виконанню в першочерговому порядку.

Отже відповідач здійснив вичерпний перелік дій по дотриманню вимог ч.1 ст.116 КЗпП України та вимог Порядку № 14/1110 для перерахування коштів належних позивачу при її звільненні з роботи, а тому відсутні передбачені ст.117 КЗпП України підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника з роботи, оскільки відсутні вина відповідача в затриманні такого розрахунку.

Враховуючи відсутність вини відповідача та наявність доказів щодо дотримання відповідачем вимог КЗпП України рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, в цій частині, про відмову у задоволенні позову про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом першої інстанції безпідставно не застосовано п. 18 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та його органи звільнено від сплати судового збору.

Судом першої інстанції порушено норму процесуального права - ч. 2 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої, у разі якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, суд першої інстанції не застосував норму матеріального права та порушив норму процесуального права, внаслідок чого безпідставно стягнув з Виконавчої дирекції Фонду на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга, в цій частині, також підлягає задоволенню. Суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції, в частині розподілу судових витрат та ухвалює нове рішення, в цій частині, яким відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору відносить на рахунок держави.

Висновки колегії суддів відповідають фактичним обставинам справи та наявним матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, подану представником Левшуновим Дмитром Сергійовичем задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24 грудня 2014 року, в частині задоволення позову ОСОБА_4 та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити, в цій частині, нове рішення наступного змісту.

ОСОБА_4 відмовити у задоволенні позову про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: