АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3119/15 Справа № 205/9453/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Петренко І.О.,

при секретарі: Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з таким позовом, посилаючись на те, що протягом 2012-2013 років між нею та ПАТ «Ідея Банк» було укладено три кредитних договори: №М77.173.72133 від 01.11.2012 року, №В02.173.70926 від 21.02.2012 року, №Р24.172.73247 від 26.12.2013 року, які не відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» за відсутністю в них інформації щодо відповідальності відповідача за невиконання або неналежне виконання умов договору, тобто не досягнуто всіх істотних умов договору, тому позивачка вважає, що договори по суті є неукладеним (нікчемним) та такими, що не породжують прав та обов'язків, у зв'язку із чим вона просила суд стягнути з відповідача на свою користь сплачені нею грошові кошти в сумі 90 115,46 грн..

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Як правильно встановлено судом, 21 лютого 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір №В02.173.70926, відповідно до умов якого банк надав позивачці кредит на поточні потреби в сумі 9 377 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов'язалась одержати кредит та повернути його разом із процентними платежами у розмірі 18,0% річних від залишкової суми кредиту протягом основного строку дії цього договору, 0,001% річних від залишкової суми кредиту протягом останніх двох місяців строку дії цього договору і сплатити комісією в розмірі 2,8000% щомісячно від початкової суми кредиту за кредитне обслуговування протягом основного строку дії цього договору та 0,0% щомісячно від початкової суми кредиту за кредитне обслуговування протягом останніх двох місяців строку дії цього договору, строком користування кредитом 30 місяців; 01 листопада 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір №М77.173.72133, відповідно до умов якого банк надав позивачці кредит на поточні потреби в сумі 12 877 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов'язалась одержати кредит та повернути його разом із процентними платежами встановленими у розмірі 17,0% річних від залишкової суми кредиту та сплатити комісією у розмірі 2,2000% від початкової суми кредиту, строком користування кредитом 24 місяців; 26 грудня 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір №Р24.173.73247, відповідно до умов якого банк надав позивачці кредит на поточні потреби в сумі 30 000 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов'язалась одержати кредит та повернути його разом із процентними платежами у розмірі 10,0% річних від залишкової суми кредиту протягом основного строку дії цього договору, 1,6000% від залишкової суми кредиту протягом останніх двох місяців строку дії цього договору за обслуговування кредитної заборгованості, строком користування кредитом 30 місяців.

Згідно довідок ПАТ «Ідея Банк» від 23.10.2014 року кредитна заборгованість за вказаними кредитними договорами відсутня, що свідчить про належне виконання зобов'язань за ними обома сторонами.

В п. 5.1 кредитного договору №В02.173.70926 від 21.02.2012 року, п. 6.1 кредитного договору №М77.173.72133 від 01.11.2012 року, п. 5.1 кредитного договору №Р24.173.73247 від 26.12.2013 року зазначено, що позичальник заявляє та гарантує, що: уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті що містяться в даному договорі та кредитній справі позичальника у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов'язаний з підприємницькою діяльністю; банк перед укладанням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація йому відома та зрозуміла, з вказаним Законом він ознайомлений; він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного договору з додатком до нього (№1 - «Графік щомісячних внесків») йому вручено банком при підписанні даного договору: умови даного договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також, надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності спірного договору є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити вказаному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положення ст. 627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Виходячи з того, що ОСОБА_2 неодноразово зверталась до установи відповідача, укладаючи дані кредитні договори, зобов'язання за якими сторони виконували належним чином, і між сторонами було досягнуто всіх істотних умов цих угод, підписавши які позивачка в повній мірі була ознайомлена з усіма умовами кредитування, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні заявленого нею позову, керуючись названими нормами закону.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про невідповідність висновків суду дійсним обставинам незаконності укладення спірних договорів кредиту за відсутністю в них відповідальності відповідача за невиконання або неналежне виконання їх умов не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи і нормах закону, якими регулюються спірні правовідносини і встановлена загальна відповідальність сторін за неналежне виконання ними умов кредитного договору, фактично зводяться до їх одностороннього тлумачення лише на свою користь, повторного обґрунтування своїх позовних вимог та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, правильно застосувавши норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий:

Судді: