Ухвала

іменем україни

03 вересня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Євграфова Є.П.,

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду

м. Запоріжжя від 27 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - УДМС Ленінського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в:

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та 08 серпня 2013 року просив залучити до участі в справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Разом з тим, 28 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня

2014 року вказану заяву позивача задоволено та залишено без розгляду позовні вимоги про виселення ОСОБА_4

В обгрунтування позову про виселення ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та зняття їх з реєстраційного обліку позивач зазначав, що згідно з кредитним договором від 20 червня 2007 року № ZPC0GA00000651 ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 60 130 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 20 червня

2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 20 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та

ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідачка передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Позивач вказував, що відповідачка порушила порядок та строки сплати відсотків, у добровільному порядку заборгованість не погасила.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня

2011 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено. В рахунок дострокового погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач вказував, що відповідачі в добровільному порядку відмовляючись виконати рішення суду, проживають в квартирі, а тому на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України просив виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року, відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що з вимогою про виселення банк до відповідачів не звертався, доказів направлення та отримання такої вимоги не надано, а тому відповідно

ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_470/ed_2015_02_12/pravo1/KD0003.html?pravo=1> примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду у разі відмови мешканців добровільно звільнити помешкання.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували правові норми та ухвалили правильні судові рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи скарги такі висновки не спростовують і зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - УДМС Ленінського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, про виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Є.П. Євграфова