Справа № 729/768/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2015 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі :

головуючої-судді Кузюри В.О., за участі секретаря Гурина В.С., представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки , площею 1096 кв.м. та визнання права власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка подала до суду 10.07.2014 року позовну заяву , в подальшому 29.07.2014 року подала уточнену позовну заяву в якій просить поновити їй строк для звернення до суду щодо визнання недійсним договору купівлі- продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , встановити факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 однією сім"єю як чоловіка та жінки до реєстрації шлюбу, визнати недійсним договір купівлі- продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 27.12.2005 року та земельної ділянки на якій розташований будинок та визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки на якій він розташований.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що в 1996 році вона познайомилася з ОСОБА_3 , почала зустрічатися , а так як він не мав власного житла , то запропонувала йому переїхати в будинок її матері ОСОБА_7 , на що він погодився та переїхав.

Таким чином позивач , починаючи з 1996 року по листопад 2005 року - 9 років проживала разом з ОСОБА_3 в цивільному шлюбі, а 04.11.2005 року позивач зареєструвала з ОСОБА_3 шлюб.

23.12.2005 року мати позивача подарувала ОСОБА_3 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 в якому вони проживали і з цього часу стосунки між позивачем , членами її сім"ї та ОСОБА_3 почали псуватися і 24.09.2007 року Бобровицьким районним судом було винесено рішення про розірвання шлюбу укладеного між позивачем та ОСОБА_3

В 2013 році мати позивача звернулася до суду з позовом в якому просила визнати договір дарування недійсним. Під час розгляду справи мати позивачки дізналася від сусідки ОСОБА_6 про договір купівлі-продажу , укладений між нею та ОСОБА_3 27.12.2005 року , відповідно до якого ОСОБА_6 придбала в ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами , що розташований в АДРЕСА_1 і отримала від неї копію договору , який показала позивачці . Так в 2013 році позивач дізналася про те , що майно, яке є їх спільною власністю з відповідачем було продане без її відома, отже п"ятирічний строк позовної давності для звернення щодо визнання договору недійсним просить рахувати саме з 2013 року.

Відповідно до ст.74 СК України , якщо чоловік та жінка проживають однією сім"єю , але не перебувають у шлюбі , майно набуте ними за час спільного проживання . належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене письмовим договором між ними. Оскільки позивач проживала з відповідачем однією сім"єю на момент придбання ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_1 , то будинок є їх спільною сумісною власністю і відповідно до ст.65 СК України ( на майно , набуте чоловіком та жінкою під час спільного проживання без шлюбу поширюються положення глави 8 СК України) відповідач повинен був отримати згоду позивачки на продаж будинку. Так як договір укладений без згоди позивача , т о він є недійсним, а тому відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України позивачка просить визнати його недійсним та визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки на якій він розташований.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала повністю , просить їх задовольнити з підстав викладених в позові , вимоги є обгрунтовані письмовими доказами, які містяться в даній справі та витребуваних судом , а також підтверджених показами свідків , клопотання про виклик яких ставилося стороною позивача.

Відповідач та його представник вимоги не визнали в повному об"ємі , а тому просять відмовити в задоволені позову з тих підстав, що позовні вимоги не обгрунтовані, не підтверджені належним чином наданими доказами , свідки , які викликалися до суду не підтвердили обставини , на які вказує позивач , строк для подання позову про недійсність договору пропущений , а підстави з яких просять поновити його не є поважними.

Треті особи ОСОБА_6 та приватний нотаріус Винниченко А.М. в судове засідання не з"явилися , про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином , їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

В судове засідання викликалися свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 , а також витребовувалися матеріали справи № 1-47/2008, 2/729/13/2013, 2/279/295/2013, 2-260/2007, 2/729/345/2014 в яких містяться докази , що свідчать про взаємовідносини сторін, які містять встановлені в рішеннях суду факти , на які посилається як на обгрунтування своїх вимог позивач.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази , суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до наданих суду доказів (а.с. № 2/729/5/2015- 8)- 27.12.2014 року ОСОБА_3 продав житловий будинок , що розташований в АДРЕСА_1 покупцю ОСОБА_6. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Бобровицького нотаріального округу Чернігівськолї області Винниченком А.М. та зареєстрованисм в реєстрі за № 1227. ОСОБА_3 придбав даний будинок 21.10.2005 року в продавця ОСОБА_16 ( а.с.№ 2/729/5/2015- 8, №2/729/295/2013-40-42). Договір купівлі -продажу був посвідчений приватним нотаріусом Бобровицького нотаріального округу Чернігівськолї області Винниченком А.М. та зареєстрованисм в реєстрі за № 1008 та в Ніжинському МБТІ з внесенням запису до реєстрової книги № 9 за р № 2596, реєстраційний номер 12428479.

Виходячи з вищезазначених дат придбання та продажу ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1 суду належало визначити чи проживали на вказані дати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 спільно як сім"я і в яких відносинах-зареєстрованих чи ні, який правовий статус мали на цей час спірний будинок та земельна ділянка на якій він розташовапний , чи вправі претендувати на вказане майно позивач та ставити питання про визнання недійсним договору укладеного відповідачем щодо розпорядження цим майном, чи не пропущені строки звернення до суду та чи є підстави для їх поновлення .

З 2007 року в Бобровицькому районному суді перебували цивільні та кримінальні справи під час розгляду яких було встановлено на підставі пояснень сторін, показів свідків та в судових рішеннях встановлено як факт , що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали тривалий час в будинку АДРЕСА_2 як чоловік та жінка , спочатку без реєстрації шлюбу , а потім в зареєстрованому шлюбі. Разом з ними проживали мати позивачки та її дочка від першого шлюбу. Проживали як родина , мали дружні стосунки до часу укладення договору дарування між ОСОБА_7 та ОСОБА_3

Як встановлено з пояснень сторін , свідків та закріпленно в відповідних рішеннях , які приймалися Бобровицьким районним судом ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали спільно як чоловік та дружина в будинку матері позивачки ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу з 1996 року по 03.11.2005 року та з 04.11.2015 року по 24.09.2007 року в зареєстрованому шлюбі. Як вказували свідки в цей період сторони не просто проживали спільно , але й вирішували всі питання сімейного життя спільно- вели господарство , обробляли город , проводили ремонтні роботи , газифікували будинок в 2003 році коли проходила газифікація частини АДРЕСА_2. ОСОБА_3 , який проживав з ОСОБА_5 своєю особистою працею , шляхом забезпечення послуг транспорту , матеріалів як член сім"ї приймав участь в газифікації. Факт спільного проживання до реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки однією сім"єю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підтверджується в різних справах ( матеріали даних справ досліджувалися судом ) показами свідків ОСОБА_18, ОСОБА_9 , які проживають по-сусідству та ОСОБА_14 та ОСОБА_19, які проживали по-сусідству, свідка ОСОБА_20, який добре знає ОСОБА_3 і в справі № 2/729/295 /2013 вказав , що ОСОБА_3 прийшов проживати в сім"ю ОСОБА_7 коли в їх будинку не було ні газу ,ні води , все це зроблено ним, в дворі він все привів належний стан , зробив новий паркан, доріжки, тощо.Дані свідки не перебувають в родинних відносинах зі сторонами , попереджалися про кримінальну відповідальнясть . Дані викладені в їх показах до розгляду даної справи відповідачем жодного разу не заперечувалися, а навпаки він та його представник ОСОБА_4 стверджували , що відповідач проживав з позивачкою як сім"я з 1996 року ( а.с. 2/729/5/2015 -94-101 - позивач в 2008 та 2009 роках ствердував, що до цього часу він прожив разом з позивачкою 13 років) та в них були гарні стосунки як з самою позивачкою , так і з її матір"ю та дочкою, дуже багато коштів , власної праці вклав в приведення домоволодіння ОСОБА_7 до належного стану.

Реєстрація в гуртожитку не може прийматися судом як заперечення факту проживання ОСОБА_3 з позивачем в будинку її матері сім"єю. Факт його проживання з позивачкою як чоловіка та жінки однією сім"єю станом на день придбання будинку АДРЕСА_1 суд вважає встановленим.

До правовідносин щодо поділу майна подружжя, набутого після 1 січня 2004 року, застосовуються норми чинного Сімейного Кодексу України, відповідно до якого, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, тобто, достатньо установити лише обставини щодо факту спільного проживання однією сім'єю жінки та чоловіка, що не перебувають у шлюбі.

Це означає, що майно, набуте цими особами під час спільного проживання, належить жінці та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, догляд за тяжко хворими батьками тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Фактичне подружжя має однакові права, як і зареєстроване подружжя, на володіння, користування і розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Будинок АДРЕСА_1 придбаний ОСОБА_3 21.10.2005 року в період проживання з ОСОБА_5 як чоловіка та жінки , однією сім"єю, в зареєстрованих відносинах з іншими особами вони не проживали , отже вказаний будинок є їх спільною сумісною власністю. Так як частки не визначені , то вони є рівними , по 1/2 частині за кожним. Земельна ділянка на якій він розташований не перебувала у власності , тому не може визнаватися спільною власністю.

Законодавцями не чітко виписані права фактичного подружжя відносно розпорядження майном, передбаченого статтею 65 СК України. Для розпорядження майном стаття 65 СК чітко виписала право розпорядження ним подружжям, які знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Як в законі (стаття 65 СК), так і в Інструкції № 20/5 від 03.03.2004 р., чітко записано: «...дружина та чоловік укладають договори, вони дають письмову згоду на укладення договору одним з подружжя і таке інше» .

Отже посвідчуючи договір нотаріус діяв відповідно до положень чинниного законодавства, рішення суду про встановлення факту проживання однією сім"єю йому не було надано , а тому підстави для відмови в його укладенні,визнання його недійсним відсутні. Третя особа ОСОБА_6 є добросовісним набувачем.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність -це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу .

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила . Як вказав свідок ОСОБА_15 після придбання будинку вони з сім"єю переїхали в будинок , розпочали ремонт і проживають в будинку на даний час . Будинок знаходиться по сусідству з тим , в якому проживали позивачка і відповідач і позивач не могла не бачити , що в будинку , який вона вважала належить їм з відповідачем знаходяться сторонні особи , отже могла довідатися на яких умовах сім"я ОСОБА_6 проживає в будинку , тобто могла довідатися і про порушення свого права та вчасно звернутися до суду щодо його захисту. Тому отримання в 2013 році копії договору не є обставиною , яка дає підстави для поновлення строку .

За вказаних обставин вирішити питання щодо визнання права власності на 1/2 частину будинку за позивачкою, виділення її в натурі чи вирішення питання грошової компенсації на даний час суд не має можливості , так як право власності зареєстроване за іншою особою, ніким не скасоване , тому позивачу необхідно обрати інші підстави та спосіб захисту свого порушеного права , а в задоволенні заявлених даним позовом вимог відмовити.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст.213-215, 256 ЦПК України , ст.ст. 74 СК України , суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки однією сім"єю з 1996 року по 03.11.2005 року в АДРЕСА_2 та визнати , що правовий режим майна придбаного ними в період з 01.01.2004 року до 03.11.2005 - спільна сумісна власність.

В задоволенні решти вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бобровицький районний суд , а для осіб , що не приймали участі в розгляді протягом десяти днів з часу отримання копії рішення .

Суддя :