Справа № 370/61/15 Головуючий у І інстанції Устимчук М.Ю.
Провадження № 22-ц/780/4129/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 01.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

1 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 березня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № R6В від 21 січня 2014 року в загальному розмірі 60 657,26 грн., а також понесених витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що 21 січня 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № R6В, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти на споживчі потреби в розмірі 50 000 грн. зі сплатою 20 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 21 січня 2015 року.

Позивач вказав, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, натомість відповідач своїх зобов'язань належним чином не виконував, своєчасно платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків не вносив, а тому станом на 2 липня 2014 року у нього утворилася заборгованість у вищевказаному розмірі, яка підлягає до стягнення в судовому порядку.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 60 657,26 грн. заборгованості за кредитним договором № R6В від 21 січня 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 21 травня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 січня 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № R6В, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти на споживчі потреби в розмірі 50 000 грн. зі сплатою 20 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 21 січня 2015 року.

Згідно із до п. 4.1. кредитного договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів № НОМЕР_1 у відділенні «Центральне» ПАТ «ВТБ Банк». Днем видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів.

Згідно із п. 4.2. кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно, відповідно до Графіку повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69 % від початкової суми кредиту.

Згідно із п. 4.3. кредитного договору, кредит повертається, а проценти та комісія сплачуються позичальником 21 числа кожного місяця у відповідності до графіка, який є невід'ємною частиною цього договору, та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутних платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки.

Згідно із п. 4.7. кредитного договору, за наявності прострочення виконання зобов'язань позичальником за Кредитним договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце), у тому числі відшкодування витрат та збитків банку, пов'язаних з неналежним виконанням позичальником умов договору.

Згідно із п. 5.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення.

З матеріалів справи вбачається, що банк свої зобов'язання за кредитним договором № R6В виконав повністю, надавши кредит ОСОБА_2 у розмірі 50 000 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника для подальшого використання за цільовим призначенням, що підтверджується меморіальним ордером № 83042 від 21 січня 2014 року та виписками по особовому рахунку відповідача.

Проте ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору та вимоги цивільного законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту згідно погодженого графіку, внаслідок чого станом на 2 липня 2014 року у нього утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 60 657,26 грн., з яких 50 551,28 грн. - сума боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних; 2 196,41 грн. - сума боргу за відсотками (плата за користування кредитом) з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних; 3 984,28 грн. - сума боргу за комісією за користування кредитом у розмірі 1,69 % річних та пеня, нарахована у зв'язку із несвоєчасною сплатою кредиту, відсотків та комісії у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу, що має своє відображення у наданому розрахунку заборгованості.

У зв'язку з цим 31 липня 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» на адресу ОСОБА_2 було надіслано лист-вимогу № 5317/1-2.29 про дострокове повернення кредиту та нарахованих відсотків, який також був проігнорований останнім.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи наведені норми закону та встановивши той факт, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а саме не виконано належним чином в обумовлені строки зобов'язання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій умовами кредитного договору, а позивач вправі достроково вимагати стягнення кредитної заборгованості, суд першої дійшов обґрунтованого висновку, що позов підлягає до задоволення як обґрунтований та доведений належними доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги про несправедливість кредитного договору з огляду на підвищення курсу долара США не приймаються до уваги колегії суддів як надумані відповідачем, оскільки грошові кошти надавалися йому в кредит у національній валюті. При цьому, під час укладення кредитного договору ОСОБА_2 був ознайомлений з інформацією про орієнтовану сукупну вартість кредиту, супутні послуги та інші фінансові зобов'язання позичальника ПАТ «ВТБ Банк».

Таким чином докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: