Справа № 161/3463/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/773/928/15 Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Лимарю Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки, зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», приватного підприємства «Арт-буд», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, про визнання договору іпотеки припиненим за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2015 року позов задоволено.

Постановлено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 180/07-МК від 22 травня 2007 року в сумі 1489023,96 грн. станом на 14 листопада 2014 року звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 22 травня 2007 року № 53512-846, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ващук В.Ф., а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 48,6 кв.м., жилою 28,8 кв.м. та який належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 26 грудня 1996 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О. за Р. № 6036, а також земельну ділянку, площею 598 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) в користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 3654 грн. судового збору.

На період дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зупинити примусове стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 48,6 кв.м., жилою 28,8 кв.м., а також земельну ділянку, площею 598 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ПП «Арт-буд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, про визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2015 року та постановити нове рішення, яким визнати припиненим іпотечний договір № 53512-846 від 22 травня 2007 року.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у зустрічному позові суд першої інстанції виходив з того, що позичальник неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором № 180/07-МК від 22 травня 2007 року, в зв'язку з чим порушені права позивача підлягають поновленню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а підстави для визнання іпотечного договору № 53512-846 від 22 травня 2007 року припиненим відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 22 травня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 180/07-МК, відповідно до умов якого банк надав останньому 30000 доларів США строком по 20 травня 2022 року зі сплатою 16 % річних (а.с. 9-11).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 53512-846 від 22 травня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук В.Ф., за яким в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме:

- цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 48,6 кв.м., житлова площа - 28,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О. 26 грудня 1996 року і зареєстрованого в реєстрі за Р. № 6036;

- земельну ділянку площею 598 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Луцькою міською радою 16 серпня 2005 року (а.с. 12, 13).

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 14 листопада 2014 року утворилась заборгованість в сумі 1489023,96 грн., з яких 19066,53 дол. США заборгованості за кредитом, що за офіційним курсом НБУ 15,56 грн. за 1 дол. США становить 296675,20 грн., 19937,62 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитом, що за офіційним курсом НБУ 15,56 грн. за 1 дол. США становить 310229,37 грн., а також 882119,39 грн. пені (а.с. 110-115).

Як встановлено ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а також з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як передбачено у п. 8.4.8 іпотечного договору іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов основного зобов'язання, у тому числі, але не обмежучись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати ануїтетних платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов'язання, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодежатель набуває також, якщо іпотекодержатель, відповідно до п. 3.4 кредитного договору, заявить позичальнику вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строку, зазначеного у п. 3.2 кредитного договору, а позичальник не виконає зазначене зобов'язання (а.с. 13).

21 жовтня 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вручив іпотекодавцю ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення заборгованості та повідомив останнього про те, що у випадку непогашення простроченої заборгованості банком буде ініційовано примусове стягнення заборгованості за кредитом в судовому порядку (а.с. 15).

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з розрахунку заборгованості кошти на погашення кредиту сплачувалися до жовтня 2012 року (а.с. 110-116), а до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся 4 березня 2014 року (а.с. 2).

Пеня нарахована в межах спеціального строку позовної давності - один рік, визначеного згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України (а.с. 112-115).

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для відмови в позові за спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі відповідач також наводить доводи щодо укладення майнової поруки під впливом обману, з порушенням ч. 3 ст. 203 ЦК України та ч. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», проте у зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 не заявляв вимог про визнання договору недійсним, а просив застосувати суд інший спосіб захисту його прав шляхом визнання договору поруки припиненим (а.с. 94-97).

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для припинення договору іпотеки грунтується на обставинах справи, нормах матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що він майна в іпотеку не передавав, оскільки акт опису майна, що передається в іпотеку від 22 травня 2007 року підписаний ОСОБА_2 (а.с. 14), однак дані обставини не свідчать про припинення договору іпотеки.

ОСОБА_1 не заперечує той факт, що укладав із банком договір іпотеки, крім того, особисто вносив грошові кошти на оплату заборгованості за відсотками та за тілом кредиту.

Пунктом 17 іпотечного договору передбачено, що цей договір набуває чинності після його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним зобов'язанням.

Так як основне зобов'язання не виконано підстав для визнання договору іпотеки припиненим немає, як і немає будь-який інших передбачених законом підстав для задоволення зустрічного позову.

Доводи відповідача щодо неукладення із ним договору поруки, що передбачено п. 5.1 кредитного договору, на висновки суду не впливають, оскільки відсутність фінансової поруки майнового поручителя не свідчить про припинення укладеного належним чином договору іпотеки. Укладення окремих забезпечувальних договорів, що випливають із кредитного договору є правом сторін договору, а не їх обов'язком.

Вимагаючи від банку надання оригіналу договору поруки із ОСОБА_1 відповідач сам же в апеляційній скарзі зазначає, що банк і не міг надати такий договір у зв'язку з його неукладенням.

Таким чином, наведені відповідачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду і висновків суду вони не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді