Провадження №2/761/6132/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

18 вересня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарях Іовенко М.В., Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору недійсними окремих положень договору, застосування реституційних наслідків їх недійсності та зобов»язання провести перерахунок заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у 28.07.2014 р. між позивачем та ПТ 2Альфа-Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 500504610. За умовами зазначеного договору позивач отримала на споживчі цілі грошові кошти у розмірі 41 312 грн. 98 коп. строком до 29.01.2017 року зі сплатою 17,99% річних. В п. 2.8.1. договору відповідач встановив комісійну винагороду за управлінням кредитом у розмірі 2,2% за період з 1-го по 60 місяць користування кредитом від суми кредиту. Комісійна винагорода розраховується від суми кредиту, зазначеної у п. 2.1. договору та сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку. Встановлення платежів за управління кредитом не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а тому такий пункт договору має бути визнано недійсним. Крім того, зважаючи на те, що протягом терміну дії договору позивач сплатив банку комісію у розмірі 3 635 грн. 56 коп. представник ОСОБА_1 просить суд зобов»язати відповідача повернути зазначені грошові кошти шляхом зарахування х на рахунок позивача відкритий у ПАТ «Альфа-Банк» , відкритий відповідачем як для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за договором та зобов»язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за договором з урахуванням наслідків окремих положень договору недійсними, а саме: в стовпчику 5.4. інші послуги банку (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення тощо) зазначити як таке, що дорівнює 0,00, здійснити перерахунок заборгованості з урахуванням грошових коштів в розмірі 3 635 грн. 56 коп., які будуть зараховані на рахунок позивача в якості платежів для погашення кредиту.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, просила задовольнити на підставах зазначених в позові. Надали згоду на ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Причини неявки в судове засідання не повідомив, заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило..

Суд, керуючись вимогами ст. 169,224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши по справі заочне рішення, отримавши на це згоду представника позивача.

Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановлено, що 28 липня 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено договір кредитний договір № 500504610.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За умовами договору, і це не заперечується представниками позивача, ОСОБА_1 отримав на власні потреби грошові кошти у розмірі 41 312,98 грн. строком до 29.01.2017 року, процентна ставка за договором - 17,99% річних.

Як вбачається з п. 2.8.1. договору, під час його укладання для позичальника встановлено комісійну винагороду за управлінням кредитом у розмірі 2,2% за період з 1-го по 60 місяць користування кредитом від суми кредиту.

При цьому комісійна винагорода розраховується від суми кредиту та сплачується позичальником щомісячно за кожен місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору та є його невід»ємною частиною.

За приписами ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послугу яку надає банк споживачу - надання грошових коштів.

В судовому засіданні під час розгляду справи не було отримано доказів, які б свідчили про індивідуальне замовлення послуг банк, окрім визначених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину (його частини) кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (його частини).

Положеннями ст. 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин (частина правочину), визнана судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ по визнання правочинів недійсними» в п. 9 роз»яснив, що згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з»ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

За встановлених обставин, беручи до уваги, що здійснення платежів за управління кредитом не є послугою в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визнання недійсним п. 2.8.1. кредитного договору.

Представники позивача просять суд зобов»язати ПАТ «Альфа-Банк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 636 грн. 56 коп. шляхом зарахування їх на рахунок позивача відкритий відповідачем для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за договором.

Як свідчать матеріали справи, на виконання п. 2.8.1. кредитного договору позивач сплатив грошові кошти у розмірі 3 635 грн. 56 коп.

Зважаючи на те, що нормами матеріального права передбачено саме повернення в натурі все що сторона отримала на виконання тієї частини правочину, яка визнання недійсною підстави для зобов»язання відповідача повернути кошти шляхом їх зарахування на рахунок відсутні.

Також відсутні і правові підстави для зобов»язання ПАТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості з урахуванням грошових коштів у розмірі 3 635 грн. 56 коп. , які будуть зараховані на рахунок, зважаючи на те, що вирішення спору на майбутнє не передбачено чинним законодавством України.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,169,212-215,224-226 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», 203, 215-217 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 2.8.1. кредитного договору № 500504610 укладений 28 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя: