АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів: Крижанівській Г.В., Корчевного Г.В.,

при секретарі - Абдуллаєвій Е.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення не нарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати (оплати за роботу в вихідні дні), компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з наведеним позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк Надра» про стягнення не нарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати (оплати за роботу в вихідні дні), компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позивач зазначила, що вона до 13 лютого 2009 року працювала в ПАТ КБ «Надра» на посаді менеджера проекту Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу Департаменту змін та інновацій роздрібної мережі Генерального Департаменту дистриб'юції.

Однак, при звільненні відповідач не провів з нею розрахунок в повному обсязі, не виплатив компенсацію (оплату) за роботу у вихідні дні в грудні 2008 та січні 2009 року, до виконання якої позивач спеціально була залучена відповідно до письмових розпоряджень відповідача № 549 від 25 грудня 2008 року, № 3 від 06 січня 2009 року.

Уточнивши вимоги, позивачка просила суд стягнути з відповідача 1 472,72 грн. компенсації за роботу у вихідні дні 27,28 грудня 2008р. та 17,18,24,25 січня 2009 р.; 1 172,28 грн. втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати за період з березня 2009р. по травень 2015р. включно; 193 774,88 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення позивача 13 лютого 2009 року до дня відкликання у відповідача банківської ліцензії (до 04 червня 2015року).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «НАДРА» на користь ОСОБА_2 компенсацію (оплату праці) за роботу у неробочі дні 27 грудня 2008 року (субота), 28 грудня 2008 року (неділя) та 17 січня 2009 року (субота), 18 січня 2009 року (неділя), 24 січня 2009 року (субота), 25 січня 2009 року (неділя) в сумі 1 472 (одна тисяча чотириста сімдесят дві) грн., 72 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «НАДРА» на користь ОСОБА_2компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з березня 2009 року по травень 2015 року включно від належної позивачеві оплати за роботу в неробочі дні 27 грудня 2008 року (субота), 28 грудня 2008 року (неділя) та 17 січня 2009 року (субота), 18 січня 2009 року (неділя), 24 січня 2009 року (субота), 25 січня 2009 року (неділя) - в сумі 1 172 (одна тисяча то сімдесят дві) грн., 28 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «НАДРА» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 лютого 2009 року по 04 червня 2015 року в сумі 193 774 (сто дев'яносто три тисячі сімсот сімдесят чотири) грн., 88 коп.

На рішення суду першої інстанції ПАТ КБ «НАДРА» подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про відмову у позові.

Апелянт зазначає, що виплата оплати за вихідні дні носить одноразовий характер, а тому не вбачалось підстав для застосування норм 117 КЗпП України.

Суду не надано доказів на підтвердження роботи позивачки у вихідні дні.

Апелянт посилається на незастосування судом першої інстанції норм Податкового законодавства.

Крім того, апелянт посилається на те, що відповідно до постанову НБУ від 05 лютого 2015 року банку «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних, а тому судом безпідставно не застосовано положення норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Апелянт також зазначає, що позивачка, звертаючись до суду з даним позовом в продовж тривалого строку після звільнення, зловживає правом і це суперечить інтересам банку; метою позову, на думку апелянта, є отримання неправомірної вигоди за рахунок банку.

В судовому засіданні представник БАНКу Мазуренко О.П. (довіреність т.2 а.с.9) підтримала апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (договір т.1 а.с.155) - скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За матеріалами справи ОСОБА_2 (ОСОБА_2) працювала на посаді менеджера проекту Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу Департаменту змін та інновацій роздрібної мережі Генерального Департаменту дистриб`юції ПАТ КБ «Надра», з якої була звільнена наказом №88-п від 13 лютого 2009 року (т.1 а.с.12-16).

Позивачка у зв'язку із реєстрацією шлюбу 05 вересня .2014 року змінила дошлюбне прізвище «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» (копія свідоцтва про шлюб т.2 а.с.5).

Судом встановлено, що позивачка письмовим розпорядженням Віце-президента банку № 549 від 25 грудня 2008 року «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку» передбачено впровадження в банку нового продукту «Від тисячі до мільйону» в період з 27 по 30 грудня 2008 року направлялась у відрядження.

При цьому розпорядженням (п.1.1) спеціально передбачено проведення в період з 27 по 30 грудня 2008 року семінарів по даному продукту для співробітників банку Департаментом управління персоналом та Департаментом змін та інновацій роздрібної мережі ПАТ КБ «Надра», до кола яких входила і позивачка.

Додатком 1 до Розпорядження є «Графік семінарів», який містить колонку з відомостями про «Дату та час проведення» та згідно якого 27 грудня 2008 року, яке є вихідним днем - суботою, є датою проведення у Полтавському РУ (Група 1, Група 2) заходів передбачених Розпорядженням № 549. Неробочими днями в цей період були 27, 28 грудня 2008 (т.1 а.с.17-26).

Також з письмового розпорядження № 3 від 06 січня 2009 року «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» встановлюється, що ним передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» з 12 по 28 січня 2009 року (т.1 а.с.21-22).

Додатком № 1 до Розпорядження № 3 передбачено місце проведення семінарів, дата їх проведення, особу, яка їх проводить. У зазначеному додатку позивачка вказана в якості особи, яка в період з 12 січня 2009 р. по 28 січня 2009 року. Неробочими днями в цей період були 17, 18, 24, 25 січня 2009 року. (т.1 а.с.21-22).

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності роботи у вихідні спростовуються матеріалами справи. Так, розпорядження № 549 від 25 грудня 2008 року та № 3 від 06 січня 2009 року мають конкретний характер, оскільки стосуються конкретно визначених заходів, періоду (часу) та кола осіб.

Згідно поточних звітів за операціями по рахункам позивача у ПАТ КБ «Надра» 26 грудня 2008 року зараховано на картковий рахунок позивача 500 грн. з призначенням «зарахування коштів на відрядження». З цих же поточних звітів вбачається, що 06 січня 2009 року та 09 січня 2009р., тобто після видання розпорядження № 3 та напередодні виконання передбачених ним заходів, відповідач зарахував на картковий рахунок позивача 748,40 та 6 464 грн. з призначенням «зарахування коштів на відрядження». (т.1 а.с.27-33, 46-59).

Позивача зазначено серед інших прізвищ співробітників банку, які залучаються до виконання робіт, в т.ч. за межами міста Києва в період, вказаний в розпорядженнях ( т.1 а.с.17, 21-22).

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно умов Колективного договору ВАТ КБ «Надра» від 31 липня 2007р., для працівників Банку встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними. Пунктом 4.7. Колективного договору передбачено, що адміністрація зобов'язується здійснювати оплату праці працівників за роботу у святкові та неробочі дні у подвійному розмір, що зазначається у наказі або за бажанням працівника, що працював у вихідний чи неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку у визначений ним день. В пункті 5.1.2. Колективного договору визначено, що при відрядженні працівників: якщо датою відрядження є вихідний день, то після повернення з відрядження надається інший день відпочинку; якщо працівник спеціально відряджається для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то йому виплачується компенсація за роботу в ці дні в розмірі, визначеному чинним законодавством України. При виконанні трудових обов'язків у вихідний день: таким працівникам за згодою Сторін надається інший день відпочинку або грошова компенсація у подвійному розмірі, про що обов'язково зазначається в наказі ( п.5.1.10. Колективного договору ) (а.с.34-45, т.1).

Суду відповідачем не було надано доказів, що останнім здійснено облік виконання позивачем робіт у вихідні дні та їх оплату під час роботи позивача у ПАТ КБ «Надра». Передбачених Колективним договором (п.4.7., п.5.1.10.) наказів про грошову компенсацію позивачу роботи у вихідні дні або наказів про надання позивачу інших днів відпочинку за роботу у вихідні дні в грудні 2008 року січні 2009 року відповідач також не надав.

Наказом № 88 від 13 лютого 2009 року позивача звільнено (т.1 а.с.12-16).

Судом встановлено, що при звільненні позивачу не було виплачено оплату праці за роботу у вихідні дні в грудні 2008 року та січні 2009 року, до виконання якої її було залучено під час роботи, але виконання якої відповідачем не було обліковано та оплачено всупереч вимогам ст. 30 Закону України «Про оплату праці» (а.с.12-16, т.1).

Що стосується доводів апеляційної скарги про зловживання правом позивача та звернення до суду з таким позовом в продовж тривалого строку після звільнення, слід зазначити, що суд першої інстанції правильно зазначав, що згідно вимог ч.ч.1,7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У відповідності, до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо посилань на обмеження, передбачені положенням ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки такі обмеження стосуються цивільно-правових відносин та зобов'язань, які виникли у сфері банківських вкладів.

В той же час, спір між сторонами виник у сфері трудових відносин, оплати праці. Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не поширюється на спірні правовідносини та на вимоги про виплату оплати праці за роботу в вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Грошові кошти, стягнення яких вимагає позивач, пов'язані з оплатою праці, належать до заробітної плати, витікають з трудових відносин, а тому, відповідно п.3 ч.6 ст.36 цього Закону, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку.

Апелянт посилається на незастосування судом першої інстанції норм Податкового законодавства. Суд першої інстанції зазначав, обчислення судом сум оплати праці за роботу в вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку здійснено судом з використанням сум, з яких вже було утримано податки. З цих підстав судом не зазначено про стягнення з відповідача грошових сум без утримання податків та зборів. Крім того судом було враховано, що з боку відповідача розмір стягуваних сум та правильність їх розрахунку, не оспорювалось.

Висновки суду щодо підстав для задоволення позову відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: