Провадження № 22-ц/779/1875/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом представника ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та визнання права власності із правом здачі будинку в експлуатацію, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року представник ОСОБА_2 звернувся до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківської міської ради із вищезазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв'язку із оформленням ОСОБА_2 права власності на спадкове майно - домоволодіння по АДРЕСА_1, залишене їй ОСОБА_4 за заповітом, було встановлено, що дане домоволодіння перебуває в іпотеці та належить ОСОБА_5. На запит нотаріуса, ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» позивачу було надано інформацію про те, що даному домоволодінню, переданому у спадщину за заповітом, було присвоєно №154, а домоволодіння під №152, належало ОСОБА_6 Посилаючись на те, що спадкове домоволодіння, якому присвоєно АДРЕСА_1, прийнято в експлуатацію, що підтверджується технічним паспортом та його реєстрацією в БТІ, представник позивача просив визнати незаконним рішення ВК Івано-Франківської міської ради №393 від 12.12.1990 року в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 та визнати у зв'язку з цим недійсним свідоцтво про право особистої власності на дане домоволодіння від 31.01.1991 року. Також представник позивача просив визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування право забудовника житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 із правом здачі будинку в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності на дане домоволодіння.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 червня 2015 року позов представника ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено визнати незаконним рішення виконкому Івано-Франківської міської ради №393 від 12.12.1990 року та визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності від 31.01.1991 року на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду в частині відмови у визнанні за позивачем прав забудовника, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт вважає помилковим висновок суду про те, що право забудови було реалізовано спадкодавцем, а тому воно є припиненим з моменту прийняття спірного будинку в експлуатацію, оскільки він суперечить іншому висновку суду першої інстанції про визнання незаконною реєстрації права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 При цьому, зазначає апелянт, судом не було враховано, що рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 14.01.1987 року частині домоволодіння, закріпленою за ОСОБА_4 присвоєно поштову адресу - АДРЕСА_1, а тому, на його думку, подача акту про прийняття в експлуатацію об'єкта по АДРЕСА_1 не є здачею в експлуатацію об'єкта по АДРЕСА_1. Посилаючись на вищенаведене, просив рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про визнання за ОСОБА_2 права забудовника скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення даної вимоги в повному обсязі.

Представник Івано-Франківської міської ради, виконкому цієї ради та третя особа в судове засідання не з'явились з невідомих причин, хоч судові повідомлення було направлено і вручено завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній. Додатково зазначив, що ОСОБА_4 новий будинок споруджувала на законній підставі згідно рішення місцевого органу влади і затвердженого проекту. Однак, вона не отримала за життя правовстановлюючого документу на згаданий будинок у зв'язку із наявністю рішення та свідоцтва про право власності на частину будинку АДРЕСА_1. Вважаючи незаконним рішення в частині відмови в зазначеній позовній вимозі спадкоємця забудовника - ОСОБА_2, її представник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Рішення суду в частині визнання незаконним рішення та недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння жодною із сторін не оспорюється, а тому колегією суддів у відповідності до ч.1 ст. 303 ЦПК України не перевіряється.

Відмовляючи в у задоволенні позовної вимоги представника ОСОБА_2 щодо визнання за нею права забудовника, суд першої інстанції вважав, що право забудови було повністю реалізовано спадкодавцем з прийняттям спірного будинку в експлуатацію, і що таке право не входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 Однак, погодитись із таким висновком суду першої інстанції, на думку колегії суддів не можна, виходячи із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №18 від 14.01.1987 року було вирішено питання розподілу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 будинковолодіння АДРЕСА_1 м. Івано-Франківська на два самостійні будинки з окремими земельними ділянками.

Встановлено, що ОСОБА_4 на місці виділеної їй частини згаданого дерев'яного будинку на підставі рішення міськвиконкому №24 від 13 січня 1982 року та у відповідності із затвердженим проектом споруджено новий трьохкімнатний жилий будинок загальною площею 85,2 кв.м (копія рішення - а.с.64).

Згідно долученого до матеріалів справи експертного висновку №7-09-15 від 14.09.2015 року будинок АДРЕСА_1 відповідає проекту житлового будинку АДРЕСА_1, виготовленому Івано-Франківським обласним відділом республіканського проектного інституту "Укржилремпроект" 22 квітня 1982 року. З наведеного також випливає, що в акті державної комісії по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку (а.с.36) та в п.1.3 рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 12.12.1990 року №393(а.с.64) про затвердження цього акту фактично йде мова про новий будинок, збудований ОСОБА_4, якому раніше було присвоєно номер АДРЕСА_1.

Спадкоємцем ОСОБА_6 також збудовано новий цегляний будинок на місці вищезазначеного дерев'яного будинку. Новому будинку було залишено адресно-поштовий номер АДРЕСА_1. Ці обставини підтверджено копією рішення виконкому Івано-Франківської міської ради №36 від 20.02.1999 року (а.с.49).

Згідно п.11.4 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №18 від 14.01.1987 року новому будинку, побудованому ОСОБА_4, присвоєно АДРЕСА_1.

З'ясовано, що виконкомом Івано-Франківської міської ради 15.11.2013 року помилково було відмовлено спадкоємцю ОСОБА_4 - ОСОБА_2 у підтвердженні присвоєння новому будинку номера АДРЕСА_1 (лист - а.с.56), що в подальшому унеможливило документальне оформлення її спадкових прав на згаданий будинок.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зверталась із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 (лист нотаріальної контори - а.с.22). Отже, у неї виникло право спадкування. Однак, ОСОБА_4 за життя не отримала правовстановлюючий документ на новозбудований будинок, який державною комісією був прийнятий в експлуатацію. Таким чином, ОСОБА_4 не реалізувала остаточно своє право забудовника на документальне оформлення права власності на новостворений об'єкт нерухомого майна.

Згідно із ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

В п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" вказано, що при здійсненні будівництва згідно із законом, в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини".

Приймаючи до уваги наведене, і те, що названий вище будинок споруджено на відведеній у законному порядку земельній ділянці та у відповідності із затвердженим проектом, колегія суддів вважає, що до ОСОБА_2 після смерті спадкодавця перейшли його права та обов'язки забудовника, в тому числі й право на документальне оформлення права власності на зазначений вище об'єкт нерухомого майна.

Оскільки рішення суду першої інстанції в оскарженій частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, то воно в зазначеній частині не може бути залишено в силі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 313-314, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання за нею права забудовника житлового будинку по АДРЕСА_1 у м.Івано-Франківську скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом право забудовника житлового будинку по АДРЕСА_1 із правом отримання документів, що посвідчують право власності на дане домоволодіння.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко