Справа № 584/814/15-ц
Провадження № 2/584/313/15
РІШЕННЯ

Іменем України

27.08.2015 року м. Путивль

Путивльський районний суд Сумської області

у складі: головуючого - судді - Токарєва С.М.

при секретарі - Ковальовій К.В.

з участю: представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору найму квартири укладеним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив суд визнати укладеним між сторонами договір найму житлового приміщення від 30.06.2015р.

Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що він з 02.08.2006р. по 10.01.2014р. перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний 30.12.2013р. рішенням Путивльського районного суду Сумської області.

На підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2005р., посвідченого нотаріусом Путивльської районної державної нотаріальної контори, позивач є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_4

За вказаною адресою зареєстровані сторони та їх малолітня дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач у вказаний квартирі зареєстрований але фактично з жовтня 2013р. проживає зі своєю матір'ю АДРЕСА_1.

За час проживання відповідача у вказаній квартирі на позивача, як на власника квартири, філією «Путивльська РЕМ» було накладено штрафні санкції у розмірі 7660,94 грн. за самовільне підключення відповідачем до електромережі.

Також у період 2014-2015р.р. відповідач неодноразово зверталася до Путивльського РВ УМВС України в Сумській області щодо неможливості проживання у вказаній квартирі, у зв'язку з протиправними діями позивача, хоча він не чинить їй у цьому жодних перешкод та не заперечує проти проживання відповідача разом з дитиною у належній йому квартирі.

Для недопущення в майбутньому непорозумінь і сварок як з приводу користування квартирою так і оплати комунальних послуг, а також вважаючи за потрібне отримувати плату за користування квартирою, позивачем було запропоновано відповідачу укласти договір найму житла, однак, ОСОБА_2 відмовилась від укладення вказаного договору.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та її представник проти позову заперечували.

Свої заперечення проти позову обгрунтовували тим, що в квартирі АДРЕСА_4 м. Путивль Сумської області, що належить позивачеві, відповідач була зареєстрована ще до реєстрації між сторонами шлюбу, а саме - 26.07.2006р.

У 2013р. відносини між сторонами погіршилися та в кінці зазначеного року після спільного обговорення питання щодо розірвання шлюбу було досягнуто домовленості про те, що відповідач з дитиною залишається жити у вказаній квартирі, при цьому проживання її буде безоплатним, а сплачувати за комунальні послуги та утримання будинку та прибудинкової території вони будуть порівну.

30.12.2013р. шлюб між сторонами було розірвано рішенням Путивльського районного суду і в січні 2014 року позивач під приводом того, що він буде доглядати за матір'ю, перейшов проживати до своєї матері за адресою: АДРЕСА_2.

Після того, як позивач у січні 2014р. покинув квартиру, він почав чинити дії, спрямовані на створення незручностей для відповідача в частині проживання її у вказаній квартирі та фактично спрямовані на її виселення з цієї квартири, у зв'язку з чим вона була змушена неодноразово звертатися з відповідними заявами до органів внутрішніх справ.

З огляду на таке, відповідач вважає, що дії позивача щодо укладення спірного договору фактично спрямовані на виселення її та малолітньої дитини сторін зі вказаної квартири.

Підтвердженням наявності домовленостей між сторонами, щодо того, що проживання відповідача та її дочки у належній позивачеві квартирі є позиція самого позивача, викладена ним у його позовній заяві про розірвання шлюбу від 12.12.2013р., в якій він зазначає, що після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з матір'ю, при цьому позивачеві було відомо, що відповідач та її дочка зареєстровані та проживають у належній йому квартирі.

Крім того, після того, як шлюбу між сторонами було розірвано та в січні 2014р. позивач став проживати у своєї матері, між сторонами було досягнуто ще однієї домовленості, що за комунальні послуги, а також за утримання квартири та прибудинкової території у повному обсязі буде сплачувати відповідач, оскільки фактично вказаною квартирою користується вона з дитиною, при цьому відповідач жодним чином не заперечує проти того, щоб квартирою у повному обсязі користувався й позивач, як її власник.

Крім того, встановлена позивачем у договорі найму плата у розмірі 700 грн. є для відповідача надмірною та спрямована на її виселення з вказаної квартири разом з малолітньою дитиною, оскільки вона не зможе сплачувати таку суму.

Суд, заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав.

Із копії договору купівлі-продажу від 15.10.2005р., посвідченого нотаріусом Путивльської районної державної нотаріальної контори Синьовид О.І., вбачається, що позивач є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_4 м. Путивль Сумської області (а.с.6).

Із копії рішення Путивльського районного суду Сумської області від 30.12.2013р. вбачається, що вказаним рішенням розірвано шлюб між сторонами, який було зареєстровано 02.08.2006р., відділом реєстрації актів цивільного стану Путивльського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 55 (а.с.11).

В теперішній час за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані сторони та їх малолітня дочка ОСОБА_5, що підтверджується довідкою Путивльської ЖЕК від 19.06.2015р. № 2284 (а.с.18).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 з 26.07.2006р., що підтверджується фотокопією картки прописки (а.с.47).

З наданих позивачем фотокопій виписок ПАТ КБ «Приватбанк» по картковому рахунку від 13.08.2015р. № НОМЕР_1, від 13.08.2015р. № НОМЕР_2, від 13.08.2015р. № НОМЕР_3, від 13.08.2015р. № НОМЕР_4, від 20.02.2015р. № НОМЕР_5 (а.с.60,63-73), вбачається, що з 2014р. по теперішній час відповідачем ОСОБА_2 сплачувались кошти за комунальні послуги та утримання належної позивачеві квартири і прибудинкової території, чого не заперечував в судовому засіданні й представник позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 ЖК УРСР плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Спільної угоди щодо внесення плати за користування вказаною квартирою після розірвання шлюбу сторони не уклали.

Після розірвання шлюбу відповідач постійно проживала разом зі своєю малолітньою дитиною у належній позивачеві квартирі за адресою: АДРЕСА_3 та плату за користування вказаною квартирою не сплачувала.

Про наявність домовленості між сторонами про безоплатне проживання відповідача у належній позивачеві квартирі свідчить та обставина, що після розлучення відповідач та її дитина продовжують користуватися вказаною квартирою, в якій відповідач тривалий час проживала до розлучення сторін, у тому числі ще й до реєстрації шлюбу між сторонами.

Про наявність вказаної домовленості свідчить й та обставина, що вимоги про укладення договору найму позивач висунув після спливу тривалого часу після розлучення і свої вимоги мотивував не лише бажанням отримувати від відповідача плату за користування квартирою, а в тому числі й у зв'язку з недопущенням в майбутньому непорозумінь і сварок з приводу користування квартирою, оскільки відповідач в період 2014-2015р.р. неодноразово зверталась до Путивльського РВ УМВС України в Сумській області щодо неможливості проживання з дитиною у вказаній квартирі, про що позивачем зазначено у тексті позовної заяви.

Крім того, наданим позивачем договором найму квартири (житла) від 30.06.2015р., запропонованим ним для укладення, встановлена плата за користування належною йому квартирою у розмірі 700 грн. щомісяця, однак, на обгрунтування розміру вказаної суми позивач належних доказів суду не надав.

В силу вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За викладених обставин, коли позивач не обгрунтував належним чином визначений ним розмір плати за користування належною йому квартирою та враховуючи те, що вимоги носять інший характер, а саме стосуються спірних питань щодо користування сторонами належною позивачеві квартирою, оскільки спір виник в тому числі й через звернення відповідача до правоохоронних органів щодо неможливості її проживання з дитиною у вказаній квартирі, то підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд Сумської області шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення cуду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 01.09.2015 року.

Суддя /підпис/

Копія вірна:

Суддя

Путивльського районного суду С.М.Токарєв