Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/1262/13-ц Головуючий у 1-й інст. Кравчук В.П. (Романівський р/с Житомирської області)
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 06 травня 2014 року,-

встановив:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом. Банк просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість у загальному розмірі 48 483 грн. 29 коп. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 31 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір. За умовами договору останньому надано кредит у розмірі 5 000 грн. на строк до 30 травня 2008 року. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 31 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були укладені договори поруки. Проте, взяті на себе зобов"язання відповідачі не виконують. У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору станом на 29 липня 2013 року розмір заборгованості становить 48 483 грн. 29 коп., з яких: тіло кредиту - 4060 грн. 33 коп., проценти за користування кредитом - 16157 грн. 57 коп., комісія - 150 грн., пеня - 28 115 грн. 39 коп.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 6 травня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31 травня 2006 року у розмірі 24 428 грн. 23 коп., в тому числі: тіло кредиту - 4 060 грн. 33 коп., проценти за користування кредитом - 16 157 грн. 57 коп., комісію - 150 грн.; пеню - 4060 грн. 33 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в розмірі 24 428,23 грн. і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Рішення суду в частині вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4 набрало законної сили. А тому його законність апеляційним судом не перевіряється.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 31 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №RH0SE00000171, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 5 000 грн. на строк до 30 травня 2008 року зі сплатою процентів за користування кредитом (т.1 а.с.12-13).

Станом на 29 липня 2013 року заборгованість за кредитним договором обрахована Банком у загальному розмірі 48 483 грн. 29 коп., з яких тіло кредиту - 4 060 грн. 33 коп., відсотки за користування кредитом - 16 157 грн. 57 коп., комісія - 150 грн., пеня - 28 115 грн. 39 коп.

Вирішуючи спір та стягуючи заборгованість по кредиту і відсотках за весь період дії договору, суд першої інстанції виходив із того, що періодичне внесення ОСОБА_2 платежів на погашення заборгованості за кредитом свідчить про переривання строку позовної давності. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення пені до розміру тіла кредиту на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Проте в повній мірі погодитися з такими висновками суду неможливо, зважаючи на наступне.

Так, суд першої інстанції правильно вважав, в силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Разом з тим, суд не врахував положення закону щодо строків позовної давності та не з"ясував, чи дотримані Банком ці строки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в ухвалі від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) визначено, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Із змісту п.1.1 Кредитного договору випливає, що сторонами погоджено погашення кредиту частинами. Зокрема, щомісяця у період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у розмірі 340 грн. 19 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, процентів, винагороди, комісії.

Тобто, в період з червня 2006 року по травень 2008 року позичальник мав вносити в рахунок погашення заборгованості обумовлену суму коштів.

Згідно з випискою із рахунку боржника останній платіж, який зарахований Банком на погашення відсотків, в період дії договору позичальником сплачений 8 грудня 2006 року (а.с.4). 19 жовтня 2010 року, 19 листопада 2010 року, 31 січня 2011 року, 30 червня 2011 року, 29 липня 2011 року, 30 серпня 2011 року, 29 вересня 2011 року, 31 жовтня 2011 року та 29 листопада 2011 року через термінали самообслуговування та Вass-термінали на цей же рахунок вносились кошти на погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.169).

Вирішуючи спір, суд помилково вважав, що зазначені платежі переривають строк позовної давності стосовно всієї заборгованості.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За змістом ст. ст. 257, 264 ЦК України позовна давність може перерватися лише в межах строку позовної давності, а не після її спливу.

Банк звернувся до суду 24 вересня 2013 року (т.1 а.с.2). Тому, позивачем пропущено строк щодо стягнення заборгованості за період з січня 2007 року до вересня 2010 року.

Виходячи із наведених вище положень закону та враховуючи внесений платіж за 19 жовтня 2010 року, Банк не втратив права на стягнення заборгованості щодо платежів, що передують трирічному періоду від цієї дати (в межах строку позовної давності), тобто, з жовтня 2007 року по травень 2008 року.

Розмір заборгованості за цей період по основному кредиту, виходячи із встановленого Договором розміру щомісячного платежу 340 грн. 19 коп., становить 2721,52 грн. Заборгованість за відсотками, згідно з розрахунком Банку, за цей період становить 1447,41 грн. Таким чином загальна сума, що підлягає стягненню - 4168,93 грн.

Разом з тим, Банком пропущено встановлений п.1 ч.2 ст.258 ЦК спеціальний строк позовної давності щодо стягнення пені. Тому підстав для її стягнення не було.

За наведених обставин, та відповідно до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутої з відповідача заборгованості до 4168,93 грн.

Керуючись ст.ст.209, 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 06 травня 2014 року змінити.

Зменшити розмір заборгованості за кредитним договором, стягнутої з ОСОБА_2, з 24428,23 грн. до 4168,93 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 2721,52 грн., заборгованість за відсотками 1447,41 грн., та розмір судових витрат - до 243,6 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: