Справа №731/458/15-ц
Провадження №2/731/144/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2015 року с.м.т.Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

судді Савенка А.І.,

за участі секретаря Ріпки І.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Рубана О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Чернігівської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями прокуратури в зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:
10 серпня 2015 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом, в якому просив стягнути з Державного казначейства України суму втраченого внаслідок незаконного звільнення заробітку в розмірі 45144 грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України; стягнути з Державного казначейства України відшкодування моральної шкоди в розмірі 27756 грн. 00 коп., за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

На обґрунтування позову вказав, що 02 квітня 2013 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 382 КК України. Вироком суду від 14 травня 2013 року його було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням прав обіймати посади в правоохоронних органах, що пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням, якщо протягом іспитового строку тривалістю один рік особа не вчинить нового злочину і виконає покладений обов`язок. Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 04 вересня 2013 року частково змінивши вирок Варвинського районного суду, в решті залишив без змін. На підставі вищевказаного вироку 20 вересня 2013 року згідно з наказом УМВС від 20.09.2013 №212 о/с позивача було звільнено з органів внутрішніх справ. Ухвалою суду касаційної інстанції від 27 лютого 2014 року вирок суду першої інстанції від 14 травня 2013 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 04 вересня 2013 року було скасовано і призначено новий розгляд справи у суді першої інстанції. 12 травня 2014 року позивача було призвано на військову службу у військову частину № НОМЕР_1 . Вироком Варвинського районного суду від 20 жовтня 2014 року позивача було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2. ст. 382 КК України та виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26.02.2015 року вирок Варвинського районного суду залишено без змін. Позивач звернувся із заявою до керівництва УМВС України в Чернігівській області з заявою щодо поновлення в органах внутрішніх справ. Наказом УМВС України в Чернігівській області від 12 червня 2015 року №213 о/с його було поновлено на службі в органах внутрішніх справ на посаді інспектора відділення Державної автомобільної інспекції Варвинського районного відділу УМВС.

Позивач зазначає, що оскільки він незаконно перебував під судом та слідством та його незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, з 02 квітня 2013 року (отримання обвинувального акту) до 26 лютого 2015 року (моменту винесення ухвали апеляційного суду та набрання законної сили виправдувального вироку суду першої інстанції), йому було завдано моральну шкоду. Цей період виявився найважчим у його житті, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності його було звільнено з роботи, втрачено заробіток, розпалася сім`я, був мобілізований до Збройних сил України. Перебуваючи у військовій частині він був змушений добиратись на судові засідання із м.Дебальцево, обвинувачення не сприяло якнайскорішому розгляду справи, що в сукупності призвело до моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків та змусило вжити додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилається на те, що його звільнення відбулось через незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, вважає, що має право на відшкодування матеріальних збитків -втраченого заробітку.

28 серпня 2015 року позивач шляхом подання письмової заяви (а.с.62) збільшив позовні вимоги в частині відшкодування втраченого заробітку до суми 46656 грн. 00 коп.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, до початку розгляду справи надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позові.

Представник Державної Казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про день місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або заперечень на позов не подав.

Представник Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання надіслав пояснення, в яких позов у частині відшкодування втраченого заробітку не заперечував (а.с. 47), та вважав, що моральна шкода повинна бути відшкодована за період 18 місяців та 18 днів в розмірі 22655 грн. 00 коп. (а.с. 72).

Представник прокуратури Чернігівської області Рубан О.Б. позов не визнав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях. Згідно до заперечень, наявність та розмір моральної шкоди позивачем не доведена, а відшкодування втраченого заробітку не передбачений ст.4, п.1 ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (а.с. 34-36). Представник заперечував проти стягнення моральної шкоди за період після винесення обвинувального вироку судом першої інстанції до рішення суду касаційної інстанції, та відшкодування матеріальної шкоди з моменту спливу місячного строку після подання заяви позивачем про його поновлення до часу фактичного його поновлення на роботі. Крім того зазначав, що посада, на якій позивач працював була скорочена, а тому відшкодовувати втрачений заробіток підстав не існує.

Судом досліджені наступні докази по справі: копія ухвали ВССУ від 27.02.2014 року (а.с.4-6), копія вироку від 20.10.2014 р. (а.с.7-9), копія ухвали від 26.02.2015 р. (а.с.10-12), копія листа від 20.09.2013 р. (а.с.13),копія листа (а.с.14), довідка від 03.07.2015 р., заперечення (а.с.34-36), пояснення ( а.с. 46-47), додаткові пояснення (а.с.70-73), витяг з наказу від 20.09.2013 р. (а.с.74), витяг з наказу від 12.06.2015 р. (а.с.75), довідка про розмір грошового забезпечення, заперечення прокурора, копія заяви від 11.03.2015, перелік змін у штатах УМВС.

В судовому засіданні оглянуто матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, справа №731/254/14, а саме: обвинувальний акт (т.1 а.с. 2-5), вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2013 р. (т.1, а.с.196-201), ухвала апеляційного суду Чернігівської області від 04 вересня 2013 р. (т.1, а.с. 234 243), ухвала ВССУ від 27 лютого 2014 р. (т.1, а.с.279-283), довідка (т.2, а.с.50), журнал с/з від 22 липня 2014 р. (т.2, а.с.53), журнал сз від 07.08.2014 р. (т.2, а.с. 71-80), журнал с/з від 21 серпня 2014 р. (т.2, а.с.103-110), вирок від 20 жовтня 2014 р. (т.2, а.с.125-129), ухвала від 26 лютого 2015 р. (т.2, а.с.159-163).

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 02 квітня 2013 року ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 382 КК України складено, затверджено та вручено обвинувальний акт, що не оскаржувалось в судовому засіданні представниками сторін (КП т.1, а.с.2-5).

Вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2013 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням прав обіймати посади в правоохоронних органах, що пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих функцій строком на 2 роки. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням, якщо особа протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового злочину і виконає покладений на неї обов`язок (КП, т.1, а.с. 196-201).

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 04 вересня 2013 року вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2013 року був змінений - виключено з обвинувачення невиконання судового рішення відносно ОСОБА_4 , як таке, що не знайшло свого підтвердження матеріалами кримінального провадження; виключено з мотивувальної частини вироку обвинувачення щодо невжиття заходів по направленню копій карток обліку адміністративного правопорушення до Прилуцького ВРЕР УДАІ, оскільки в цій частині не було пред`явлено обвинувачення органом досудового розслідування. В решті вирок залишився без змін (КП, т.1, а.с.234-243).

Наказом №212 о/с від 20.09.2013 р. по УМВС України в Чернігівській області, молодшого лейтенанта міліції Башегурова О.М., інспектора відділення ДАІ Варвинського районного відділу УМВС звільнено згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за п.64 «й» (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення), на підставі ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 04 вересня 2013 року по справі №731/289/13-к (а.с.74).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2014 року вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 04 вересня 2013 року було скасовано і призначено новий розгляд справи у суді першої інстанції (КП, т.1, а.с.279-283, ЦС, а.с.4-6).

12 травня 2014 року на виконання Указу президента України від 6 травня 2014 року №454/2014 «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_2 було призвано на військову службу (КП, т.2, а.с.50).

Вироком Варвинського районного суду від 20 жовтня 2014 року позивача було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2. ст. 382 КК України та виправдано (КП, т.2, а.с.125-129/ЦС, а.с. 7-9).

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26.02.2015 року вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_2 залишено без змін (КП, т.2, а.с.159-163, ЦС, а.с.10-12).

11 березня 2015 р. ОСОБА_2 звернувся з заявою до т.в.о. начальника УМВС України в Чернігівській області про поновлення його на роботі.

Наказом УМВС України в Чернігівській області від 12 червня 2015 року №213 о/с пункт наказу УМВС від 20 вересня 2013 року №212 о/с в частині звільнення за п.64 «й» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_2 скасований.

Як зазначав позивач та не оскаржувалось відповідачами, ОСОБА_2 було поновлено на службі в органах внутрішніх справ на посаді інспектора відділення Державної автомобільної інспекції Варвинського районного відділу УМВС з 12 червня 2015 року.

Частиною 1 ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб.

Враховуючи обставини справи, суд вважає, що позивач ОСОБА_2 був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності.

Визначаючи період протягом якого позивач перебував під судом та слідством, та був незаконно засудженим суд зазначає наступне.

У відповідності зі ст. 3 КПК України початок притягнення до відповідальності слід відраховувати з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Однак, в ході судового засідання сторонам було роз`яснено положення ст.11 ЦПК України, щодо диспозитивності судового процесу, тому, визначення позивачем моменту початку його кримінального переслідування (притягнення до кримінальної відповідальності) як момент вручення йому обвинувального акту - 02 квітня 2013 року, береться до уваги судом як початкова дата, з якої позивачем вимагається відшкодування моральної шкоди.

Датою припинення кримінального переслідування відповідача суд визначає 26 лютого 2015 року, як дату винесення судом апеляційної інстанції ухвали про залишення без змін виправдувального вироку суду першої інстанції від 20 жовтня 2014 року, який набрав законної сили саме з цієї дати.

У період з 04 вересня 2013 р. по 27 лютого 2014 року, як зазначав представник відповідача, позивач ОСОБА_2 дійсно не перебував під слідством та судом, однак, в цей час він мав статус засудженого (незаконно), і хоча за вироком суду був звільнений від відбування основного покарання, відбував додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах, що пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки та повинен був виконувати покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

З 02 квітня 2013 року по 26 лютого 2015 року пройшло 1 рік 10 місяців та 24 дня.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до положень ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів Державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд вважає, що факт кримінального переслідування позивача протягом тривалого часу спричинив йому страждання морального характеру, призвів до порушень його нормальних життєвих зв`язків та обмежив можливість реалізувати свої права та інтереси щодо організації свого життя як у наслідок проведення численних незвичних для буденного життя процесуальних дій, так і понесенням ним незаконного покарання, яке призвело до звільнення його з роботи. Крім того він змушений був вживати додаткові заходи щодо організації свого життя, брати участь в судових засіданнях, під час несення служби в лавах Збройних сил України.

Доказами, які прямо та опосередковано підтверджують наявність моральної шкоди суд розцінює досліджені в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням позивача, рішення по якому свідчать про сам факт незаконного засудження, досліджені журнали судового засідання свідчать про тривалий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню позивача, довідка про призов на військову службу підтверджує той факт, що під час кримінального переслідування позивач мав нести не тільки військовий обов`язок а й виконувати процесуальні обов`язки як учасника кримінального провадження, що вже само по собі вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зміст наказу про звільнення з роботи безперечно доводить причинний зв`язок між цією подією та незаконним засудженням позивача.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться відповідно до розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно ст.8 Закону України Про державний бюджет України на 2015 рік (в редакції Закону № 704-VIII від 17.09.2015) встановлено, що у 2015 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня складає - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень.

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди, за незаконне перебування під слідством та судом, та незаконне засудження має становити 31382 грн.83 коп.

Визначаючи цей розмір суд зважає на той факт, що як моральна шкода спричинена незаконним перебуванням під слідством та судом, так і моральна шкода спричинена незаконним засудженням повинна бути відшкодована, а розмір відшкодування, встановлений у кратному відношенні до мінімальної заробітної плати для визначення розміру моральної шкоди за незаконне засудження є прийнятним, з огляду на засади розумності та виваженості у прийняття судового рішення.

Однак, зважаючи на те, що суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, а позивачем вимагається відшкодування моральної шкоди в розмірі 27756 грн. 00 коп., суд вважає за можливе задовольнити ці вимоги в заявленому обсязі.

Розглядаючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, а саме втраченого заробітку, який позивач не отримав внаслідок звільнення через його незаконне засудження, суд зазначає наступне.

Наказом №212 о/с від 20.09.2013 року позивача було звільнено з посади Інспектора відділення ДАІ Варвинського районного відділу УМВС, за п.64 «й» (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на підставі ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 04 вересня 2013 року по справі №731/289/13-к. Отже, звільнення позивача перебуває у прямому зв`язку з його незаконним засудженням.

Відновлення прав позивача щодо ведення трудової діяльності відбулось шляхом скасування відповідного пункту наказу №212 о/с, наказом № 213 о/с від 12.06.2015 року та прийняття його до складу працівників УМВС Чернігівської області тією ж датою.

Ці дії суд розцінює як адекватне намагання Держави усунути негативні наслідки, у відновленні незаконно засудженої особи її трудових прав, та відновлення її професійної діяльності. Однак, відшкодування матеріальної шкоди, що виразилась у неотриманні позивачем грошового утримання, в наслідок його звільнення, на момент розгляду справи залишається актуальним.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 1176ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Як вже наголошувалось судом, позивач підтвердив факт його незаконного засудження наявністю щодо нього виправдувального вироку, а тому має право на відшкодування шкоди.

Із пояснень представників сторін, які брали участь у судовому засіданні по даній справі, копій вироків та ухвал суду по кримінальному провадженню щодо позивача, підстав для відмови у відшкодуванні шкоди, передбачених ч. 4.ст. 1176 ЦК України суд не вбачає.

Ч.7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

При винесенні виправдувального вироку суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції положення ст. 11 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" щодо роз`яснення особі порядку поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди не виконали, та розмір шкоди в порядку ст. 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" не встановлювали, зважаючи на що, суд вбачає підстави для захисту прав позивача в даному судовому провадженні.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди понесеної позивачем суд зважає на усталену практику адміністративних судів України, які за аналогією закону застосовують при визначенні розміру середнього заробітку працівників МВС постанову Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі за текстом - Порядок).

Відповідно до абз. 1, 3 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно абз. 1,3 п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, середньоденна заробітна плата буде становити (2217,31+2217,31/62) 71 грн. 52 коп.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства, та буде становити в даному випадку (31+31/2) 31 день.

Отже середньомісячна заробітна плата складатиме (71,52*31) 2217 грн. 12 коп.

Розмір відшкодування втраченого заробітку за 20 місяців та 22 дня становить (2217,12*20+71,52*22) 45915 грн. 84 коп.

Враховуючи те, що позивачу внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення з роботи, яке знаходяться у прямому зв`язку між собою, завдано матеріальних збитків, що виразились у неотриманні грошового забезпечення за місцем служби та приймаючи до уваги той факт, що саме по собі звільнення відбувалось на підставі Закону, і в межах трудового спору захист прав позивача в цьому питанні безперспективний, суд керуючись наведеним розрахунком задовольняє дану частину позовних вимоги частково.

Одночасно суд не бере до уваги доводи представника відповідача, що позивача повинні були поновити за місцем служби протягом місяця з дня подання ним відповідної заяви, отже поновлення відбулось з порушенням цього строку, зважаючи на що позивач не має права на відшкодування шкоди за цей період, оскільки позивач зі свого боку діяв правомірно та добросовісно, подавши заяву про поновлення протягом місяця, із дня набрання законної сили виправдувального вироку суду, а зволікання роботодавця із задоволенням цієї заяви не може бути адекватною причиною відмови у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Чернігівської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями прокуратури в зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 27756 (двадцять сім тисяч сімсот п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 45915 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 84 копійки.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І.Савенко