Справа № 378/606/15-ц Головуючий у І інстанції Марущак Н.М.
Провадження № 22-ц/780/5177/15 Доповідач у 2 інстанції Лащенко В. Д.
Категорія 26 03.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

03 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Ігнатченко Н. В., Фінагєєва В. О.,

при секретарі: Якимець. Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ставищенського районного суду Київської області від 30 липня 2015 року року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних, -

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 02 листопада 2012 року позичила 44000 гривень ОСОБА_3, який зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів протягом одного року.

Факт укладення договору позики засвідчений розпискою, що була складена відповідачем в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Оскільки на даний час відповідач свого зобов'язання про повернення позики не виконав, просила суд стягнути з відповідача на її користь борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Заочним рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 30 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. У скарзі зазначає про те, що судом неправильно застосовані норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих відносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту укладання договору позики, а письмова розписка відповідача про зобов'язання повернути позивачу 44000 грн., не може замінити договору позики, а укладення такого договору з підтвердженням розпискою, є недодержанням вимог ч. 4 ст. 203, ч. 1 ст. 1047 ЦК України.

З такими висновками не може погодитися колегія суддів, оскільки судом неправильно застосовані норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Також ч. 2 цієї статті передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження того, що позивачка передала відповідачу кошти в сумі 44000 грн., до позовної заяви була додана розписка ОСОБА_3 від 03 листопада 2012 року, в якій той зобов'язувався повернути вказані гроші протягом одного року. В розписці зазначається про її складання в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердив про передачу ОСОБА_3 44 000 грн. та видачу останнім письмової розписки.

Відповідач будь-яких заперечень з приводу заявленого до нього позову про повернення боргу суду не надав.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що між сторонами дійсно було укладено договір позики 44 000 грн., а про передачу грошей свідчить розписка позичальника в якій той зобов'язувався повернути кошти протягом одного року.

Оскільки гроші протягом вказаного строку не були повернуті, з відповідача необхідно стягнути борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 69 474 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в сумі 2 144 грн. 55 коп., а всього 71 618 грн. 55 коп., що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Посилання суду першої інстанції на те, що письмова розписка відповідача про зобов'язання повернути позивачу 44000 грн., не може замінити договору позики, а укладення такого договору з підтвердженням розпискою, є недодержанням вимог ч. 4 ст. 203, ч. 1 ст. 1047 ЦК України є помилковим та не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

За таких обставин ухвалене рішення суду, яким відмовлено в позові про стягнення боргу необхідно скасувати як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Ставищенського районного суду Київської області від 30 липня 2015 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 69 474 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в сумі 2 144 грн. 55 коп., а всього 71 618 грн. 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1 074 грн. 29 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді