АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2015 року. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_3 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Не погодившись з таким вирішенням питання, ПАТ "Ідея Банк" подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ПАТ "Ідея Банк" про видачу виконавчого листа (а.с.18-19).

В апеляційній скарзі представник заявника просив проводити розгляд справи у його відсутність, посилаючись на відсутність можливості прибути в судове засідання у зв'язку великою навантаженістью юридичного підрозділу ПАТ "Ідея Банк".

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції, керуючись п.2, 5 ч.1 ст.389-10 ЦПК України виходив з того, що справа, у якій ухвалене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не підвідомча третейському суду відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди", а третейська угода є нікчемною. При цьому, районний суд керувався правовою позицією Верховного Суду України, висловленою при розгляді справи №6-64цс15.

У своїй апеляційній представник ПАТ "Ідея Банк" вказує на помилковість висновків районного суду про те, що третейським судом розглянутий спір про захист прав споживачів, який виключено з підвідомчості цього суду пунктом 14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди", оскільки пред'явлений ПАТ "Ідея Банк" позов направлений на захист порушених прав Банку, а не прав відповідача - споживача банківських послуг. Також посилається на безпідставність висновків суду стосовно нікчемності третейського застереження, що міститься в укладеному між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_3 кредитному договорі.

Указані доводи апеляційної скарги можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали враховуючи наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 9 листопада 2013 року між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №Р30.212.70430, відповідно до якого ПАТ "Ідея Банк" надав ОСОБА_3 кредит (грошові кошти) на строк 12 місяців у сумі 7741 грн., на умовах виплати позичальником 11,4% річних за час фактичного користування кредитом, а ОСОБА_3 при цьому зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов'язання згідно з кредитним договором у повному обсязі.

В п.5.4 Кредитного договору сторонами було визначено третейське застереження, відповідно до якого всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який с невід'ємною частиною даної третейської угоди.

27 лютого 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків в особі третейського судді Тропотяги Р.П. було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Ідея Банк" заборгованості за кредитним договором №Р30.212.70430 від 9 листопада 2013 року в розмірі 10167 грн. 77 коп. та витрат пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом у розмірі 95,00 грн.

Частиною 1 ст.3607 ЦПК України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові №6-64цс15, стосується застосування норм права при вирішенні позовних вимог про визнання правочину (третейської угоди) недійсним, як укладеного в порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди".

Згідно з роз'ясненнями п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року, судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

У даному випадку п.5.4 Кредитного договору, який містить третейське застереження, недійсним у встановленому законом порядку, як укладений в порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди", не визнавався.

Висновки ВСУ, викладені в постанові №6-64цс15, не дають підстав вважати третейське застереження нікчемним.

Рішення третейського суду ухвалене у справі за позовом ПАТ "Ідея Банк" до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором. Цей позов не є спором про захист прав споживача послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду за п.2, 5 ч.1 ст.389-10 ЦПК України відсутні.

З огляду на викладене, оскільки вирішення питання про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду належить до компетенції районного суду, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею даного питання на новий розгляд.

Керуючись ст.303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року скасувати.

Питання про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко