УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Червинської М.Є., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав,

та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення часу і місця зустрічі з дитиною,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила позбавити батьківських прав колишнього чоловіка ОСОБА_5 відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 19 січня 2006 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем, а рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 березня 2006 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина.

Вказала, що після розірвання шлюбу вони проживають окремо, дитина проживає з нею. За цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, аліменти сплачує періодично, у зв'язку з чим просила позов задовольнити.

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому посилався на те, що впродовж часу окремого проживання відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, у зв'язку з чим просив суд зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у спілкуванні з сином, забезпечити його участь у вихованні дитини шляхом встановлення побачень з нею щомісяця кожного четвертого тижня з 18 год. п'ятниці до 20 год. неділі за місцем його проживання в АДРЕСА_1.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_5 в спілкуванні з сином ОСОБА_6

Визначено ОСОБА_5 час у спілкуванні з сином ОСОБА_6 шляхом встановлення часу побачень два рази на місяць - кожну першу та четверту суботу з 10 по 18 години на території м. Києва.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 10 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2015 року змінено.

Доповнено резолютивну частину рішення після першого абзацу новим абзацем наступного змісту:

Попередити ОСОБА_5 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини та покласти на Службу у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації обов'язок контролювати виконання ОСОБА_5 своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідачем ОСОБА_5 рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку не оскаржено.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, доповнюючи резолютивну частину рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про відмову у задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову та на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) виходив з того, що позивачкою не доведено винну поведінку відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов'язків та свідоме нехтування цими обов'язками, у зв'язку з чим немає підстав для застосування крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав; при цьому із врахуванням положень ст. ст. 153, 158 СК суд правильно вважав, що батько має право на спілкування з сином та, враховуючи вік дитини, обґрунтовано визначив їм час та місце спілкування у місті, де проживає дитина, попередивши відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина незалежно від будь-яких причин.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2015 року в незмінений частині та рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

М.Є. Червинська

Т.О. Писана