У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та такими, що не набували права користування житловим приміщенням, визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації, часткове виключення записів з розпорядження органу приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, виключення частини формулювання зі свідоцтва про право власності на житло та зобов'язання внести відповідні зміни до свідоцтва про право власності на житло, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просили: визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1, із наступним зняттям з реєстрації; визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 такими, що не набували право користування квартирою АДРЕСА_1, з моменту народження із наступним зняттям з реєстрації; визнати частково недійсним розпорядження органу приватизації від 07 травня 2001 року № 160770 в частині передачі в приватну сумісну часткову власність частини вказаної квартири ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; виключити з розпорядження органу приватизації від 07 травня 2001 року № 160770 прізвища ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 07 травня 2001 року в частині передачі в приватну сумісну часткову власність частини квартири ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в рівних частках, зареєстроване в реєстровій книзі за № 3-17237; виключити з свідоцтва про право власності на житло від 07 травня 2001 року формулювання про передачу в приватну сумісну часткову власність частини квартири ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в рівних частках; зобов'язати орган приватизації КП «Міське агентство з приватизації житла» внести відповідні зміни в розпорядження органу приватизації від 07 травня 2001 року та в свідоцтво про право власності на житло від 07 травня 2001 року.

Позивачі посилались на те, що 07 травня 2001 року на підставі розпорядження органу приватизації від 07 травня 2001 року УЖКГ виконкому Одеської міської ради видано на ім'я ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1, згідно з яким співвласники спірної квартири володіють нею в рівних частках на праві спільної часткової власності.

Позивачі зазначали, що розпорядження органу приватизації від 07 травня 2001 року та свідоцтво про право власності на спірну квартиру видано відповідачам ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 незаконно, оскільки фактично приватизація спірної квартири проведена основним квартиронаймачем ОСОБА_9 без письмової згоди ОСОБА_6, що суперечило вимогам закону. Крім того, згідно довідки ЖЕУ № 4 Малиновського району м. Одеси у спірній квартирі разом із ОСОБА_9 проживав до своєї смерті лише її чоловік - ОСОБА_10

01 серпня 2008 року ОСОБА_9 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла онуку ОСОБА_5, а онучку ОСОБА_6 позбавила спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий судовий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходили з того, що приватизація квартири відповідала волі ОСОБА_9 та ОСОБА_6, які також виявляли таку волю в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8, передача спірної квартири у їх власність в порядку приватизації відповідала вимогам закону. Також судами правильно враховано, що з моменту приватизації квартири по день смерті ОСОБА_9 не зверталась до суду з позовом про визнання приватизації спірної квартири незаконною, тобто ОСОБА_9 не вважала, що її права були порушені при передачі спірної квартири у власність всім членам її сім'ї, які на той час були зареєстровані та проживали у спірній квартирі.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки позивачі не надали доказів того, що їх права та права ОСОБА_9 було порушено в результаті передачі спірної квартири у власність ОСОБА_9 та відповідачам у порядку приватизації.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновком судів попередніх інстанцій та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами попередніх інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Писана Т.О.