АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ а/п 22-ц/796/580/15 Головуючий у 1 інстанції: Трегубенко Л.О.
Доповідач: Нежура В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі: Троц В.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інкомстрах" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Подільського райсуду м. Києва від 30 жовтня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ПрАТ "СК "Інкомстрах" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що складає втрату товарної вартості пошкодженого автомобіля, в сумі 915,35 грн., витрат, пов'язані з оплатою підйому автомобіля в сумі 30 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 245,72 грн., всього суму 2191,07 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у сумі 241,48 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення , яким позовні вимоги задовольнити, в повному обсязі, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 18 921,90 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., витрати по складанню звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу в сумі 620 грн.. та 30 грн. витрат, а також витрати по сплаті судового збору, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на те, що висновки суду першої інстанції не лише суперечать нормам ЦК України, а також і усталеній правозастосовній практиці Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року, а розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає моральним стражданням, завданим апелянту в результаті зіткнення керованого відповідачем автомобіля із автомобілем позивача, в якому знаходився його єдиний син - ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції апелянт та третя особа - ОСОБА_3 підтримали подану апеляційну скаргу, із викладених в ній підстав, відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ПрАТ "Страхова компанія "Інкомстрах" в судове засідання не з'явився.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.05.2014 р. приблизно о 14 год. 08 хв. на перехресті вулиць Вишгородська та Івашкевича в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, ОСОБА_2, який керуючи автомобілем марки "ВАЗ-2108", державний номер НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки і стану транспортного засобу, порушивши вимоги п. 13.1 ПДР України, і допустив наїзд на автомобіль "Great Wall" державний номер НОМЕР_2, належний позивачу, під керуванням третьої особи, ОСОБА_3, що призвело до пошкодження транспортного засобу (а. с. 6, 7, 29-42).

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2014 р. ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення (вимог п. 13.1 ПДР), передбаченого ст. 124 КпАП України, у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а. с. 5).

Внаслідок ДТП пошкодженням автомобіля "Great Wall Safe", державний номер НОМЕР_2, позивачу завданий матеріальний збиток, розмір якого згідно звіту № 47/06/14 про оцінку від 11.06.2014 р. складає 18 921,90 грн., у тому числі вартість відновлювального ремонту - 18 006,55 грн., втрата товарної вартості - суму 915 грн. 35 коп., вартість експертного дослідження - суму 620 грн., підйому автомобіля для дослідження - суму 30 грн. (а. с.7-14, 26, 27)

Відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів N АС/ 6043330 від 11.09.2013 р. (далі - Поліс) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПрАТ "СК "Інкомстрах", терміном дії до 10.09.2014 р. включно, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 50 000 грн., розмір франшизи - 0, діючого на 04.09.2014 р., забезпечений транспортний засіб "ВАЗ- 2108", державний номер НОМЕР_1 (а.с. - 48).

30.05.2014 р. відповідач направив повідомлення до ПрАТ "СК "Інкомстрах" про дорожньо-транспортну пригоду, учасником якої він став, і яка згодом повернулася у зв*язку із відсутністю адресата. Затримка у повідомленні була пов*язана із тим, що вже на цей час офіс страхової компанії не знаходилася за адресами, позначеними в документах компанії, у зв*язку зі чим відповідачем деякий час здійснювалися заходи щодо встановлення їхнього місця знаходження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 11 постанови № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03. 2013 p. роз'яснив, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах.

Регресну вимогу може бути пред'явлено протягом трьох років із дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).

Отже, у разі якщо потерпілий пред'явив позов безпосередньо до винної особи, він може бути задоволений у тому випадку, якщо особа, яка має нести цивільну відповідальність замість винного (володілець джерела підвищеної небезпеки, страхувальник, роботодавець тощо) має право регресу до винної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність на відшкодування шкоди, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неможливості стягнення з відповідача сум, які за законом мають бути виплачені страховою компанією, за відсутністю у неї права регресної вимоги до винного (відповідача).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У розумінні ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правові відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'я та/або майну потерпілого.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплат) страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого ( п. п. 9.1., 9.2. ст. 9)

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту ( п. 12.1. ст. 12).

Відповідно до п. п. 21.1., 21.3. ст. 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України...

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Відповідно до п. п. 33.1.3., 33.1.4. ч. 33.1. ст. 33 Закону, в разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.

Відповідно до пп. "г" п. 38.1.1. ч. 38.1 ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 12.02.2014 р. в справі № 6-1цс14 ( сама по собі) неузгодженість нумерації підпунктів п. 33.1 ст. 33 та підпунктів п. 38.1 ст. 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17.02.2011 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене ст. 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Отже, аналіз положень ст. ст. 33, 38 Закону надає підстави до висновку, що цими нормами передбачено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та не повідомив про настання ДТП, але не у будь-якому випадку, а за умови, якщо він не підтвердить документально поважність причин невиконання зазначеного обов'язку, крім того ця підстава не відноситься до випадків, передбачених ст. 32 Закону, коли шкода не відшкодовується страховиком або МТСБУ.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 16 постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03. 2013 р. № 4, роз'яснив, що з урахуванням того, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів, роз'яснив, що у зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до відомостей офіційних інтернет-сайтів, згідно п. п. 1, 2 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 31.10.2013 р. №3950, що набрало чинності з 04.11.2013 р. (а.с. 100), анульована (відкликана) ліцензія ПрАТ "CK "Інкомстрах" на провадження страхової діяльності у формі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що не змінює характеру договірних правовідносин із страхувальниками, оскільки відповідно до п. 3 цього розпорядження анулювання (відкликання) ліцензії не звільняє Товариство від обов'язку виконати свої зобов'язання за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг щодо виду фінансових послуг, на право провадження якого вона видана.

04.02.2014 р. страхова компанія ПрАТ "СК "Інкомстрах" виключена із членів МТСБУ, проте не вилучена з Єдиного державного реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до п. 52.5. ст. 52 Закону страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов'язаний виконати свої зобов'язання згідно з укладеними ним договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на викладене суд дійшов правильного висновку про те, що формальне недотримання відповідачем обов'язку для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, письмового повідомлення, обумовлено саме неправомірними діями страховика, який змінив свою адресу, не повідомив страхувальників про фактичне місце знаходження, зобов'язання по виплаті страхового відшкодування не виконує, що позбавило позивача можливості вирішити питання щодо отримання страхового відшкодування на підставах, передбачених законом.

Погоджуючись із таким висновком суду першої інстанції, який є законним і обґрунтованим, колегія суддів вважає необхідним зауважити за існуючих на час розгляду обставин, враховуючи вимоги законодавства і не припинені договірні відносини між відповідачем і ПрАТ "СК "Інкомстрах", зобов'язання по відшкодуванню завданої позивачу шкоди в межах заявлених ним вимог і ліміту відповідальності ПрАТ "СК "Інкомстрах" (страховика), залишаються за останнім.

А питання щодо наявності або відсутності у страховика права регресу до страхувальника (відповідача), може бути вирішено лише після здійснення страховиком страхової виплати на користь позивача або відмови йому у цьому.

Послання апелянта на роз'яснення, надані у п. 11 постанови Пленуму ВССУ № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03. 2013 p., на які також посилався і суд у своєму рішенні, не свідчать про його незаконність, оскільки, як зазначено у вказаному пункті постанови можливість пред'явлення вимоги про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи що за вибором потерпілого, пов'язується із положенням ст. 1191 ЦК про те що особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 1000 грн., то вони відхиляються колегією суддів з огляду на те, що суд було враховано характер моральних страждань позивача, суттєвість вимушених змін у його житті внаслідок пошкодження автомобіля, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, засади розумності і справедливості.

Погоджуючись із висновками суду в цій частині рішення колегія судів крім іншого звертає увагу на характер негативних наслідків, які настали для позивача - власника транспортного засобу, які стосуються об'єму механічних пошкоджень автомобіля, і відповідно розміру завданої майнової шкоди, а також факту керування автомобіля сином позивача в момент ДТП..

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 -315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: