У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за касаційною скаргою Рибая Олександра Йосиповича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», на рішення апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 30 серпня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_3 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2203-310, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 47 400 доларів США зі сплатою 15,5 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем укладено договір іпотеки, предметом якого є нежиле приміщення літ. «А-1», загальною площею 368,4 кв. м, по АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що останній належним чином не виконує зобов'язання за договором, просило задовольнити позов.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 30 вересня 2008 року № 2203-310 у розмірі 33 858,21 доларів США, що еквівалентно 534 245 грн 31 коп. У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за договором відновлювальної кредитної лінії від 30 вересня 2008 року № 2203-310 звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення з цегли літ. «А-1», загальною площею 368,4 кв. м, по АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_1), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, установлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки 129 500 грн без урахування ПДВ. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за договором відновлювальної кредитної лінії від 30 вересня 2008 року № 2203-310 станом на 5 листопада 2014 року, яка складається із: прострочених платежів по кредиту в розмірі 29 820 доларів США, прострочених платежів по процентах - 1 536,24 доларів США, 3% річних - 59, 28 дол. США, пені по кредиту - 29 688 грн, пені по процентах - 3 273 грн 2 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення з цегли літ. «А-1», загальною площею 368,4 кв. м, по АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_1), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, установлено початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рибай О.Й., який діє від імені ПАТ «Державний ощадний банк України», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що одночасне стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки неможливе, оскільки боржник та іпотекодавець є однією і тією ж особою, тому дійшов висновку, що підстав для стягнення заборгованості немає.

Однак, погодитись з таким висновком апеляційного суду неможливо.

Судом встановлено, що 30 серпня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_3 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2203-310, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 47 400 доларів США зі сплатою 15,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем укладено договір іпотеки, предметом якого є нежиле приміщення літ. «А-1», загальною площею 368,4 кв. м, по АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором станом на 5 листопада 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 33858,21 дол. США.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Оскільки іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання, то кредитор у грошовому зобов'язанні, при його порушенні боржником, має право вимагати як стягнення боргу, так і звернення стягнення на предмет іпотеки на погашення такого боргу.

Звернення стягнення на передане в іпотеку майно не позбавляє кредитора права на стягнення заборгованості.

Тому вказівка в рішенні апеляційного суду на те, що кредитор може задовольнити свої вимоги або шляхом стягнення боргу або зверненням стягнення на предмет іпотеки є помилковою.

Чинним законодавством не встановлено заборони на одночасне задоволення вимог кредитора про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки на її погашення.

Стягнення заборгованості по кредитному договору і звернення стягнення на предмет іпотеки на її погашення не може розцінюватись як подвійне стягнення, оскільки у першому випадку стягується заборгованість, а в другому звертається стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу із спрямуванням виручених коштів на погашення заборгованості.

Розрахунок стягнутих коштів та розмір виручених від продажу, які підлягають спрямуванню на погашення боргу, визначається на стадії виконання судового рішення виходячи із фактично сплачених сум.

Відмова у захисті порушеного права у обраний позивачем спосіб, коли він не обмежений законодавством у можливості одночасного стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки на її погашення, та визначення одного із таких способів на власний розсуд суду є порушенням його права на доступ до правосуддя, яке передбачене ст. 3 ЦПК України, ст. 16 ЦК України.

Тому ухвалене апеляційним судом рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості підлягає скасуванню.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд, на порушення ст. 39 Закону України «Про іпотеку», не зазначив у ньому початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Оскільки питання щодо визначення початкової ціни входить до предмета доказування у спорі, який розглядався, і така має бути зазначена у рішенні суду конкретною сумою, то вказівка в резолютивній частині рішення про те, що відчуження іпотечного майна має проводитися за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом діяльності/незалежним експертом, не може вважатись зазначенням початкової ціни в розумінні ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Про необхідність зазначення в рішенні апеляційного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації зазначено і в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-63цс15, прийнятої в порядку Глави 3 Розділу V ЦПК України.

Такий висновок, викладений у цій постанові, відповідно до ст. 360-7 ЦПК має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні норми права, щодо застосування якої його зроблено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку необхідність скасування рішення апеляційного суду і в цій частині і, згідно положень ч. 3 ст. 335 ЦПК України, виходить за межі доводів касаційної скарги, оскільки при її розгляді, виявлене неправильне застосування норм матеріального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ст. 341 ЦПК України).

Порушення апеляційним судом норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене ним рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Рибая Олександра Йосиповича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук