справа №619/2346/15-ц
провадження №2/619/1176/15
28 серпня 2015 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіОСОБА_1
за участюсекретаря судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, -
У судове засідання 04 серпня 2015 року відповідач ОСОБА_4 не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка про виклик до суду була вручена 09 липня 2015 року.
У судове засідання 28 серпня 2015 року відповідач ОСОБА_4 повторно не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка про виклик до суду була вручена 06 серпня 2015 року.
Згідно ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
У судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідач у судове засідання повторно не зявилася. Враховуючи положення ч.4 ст.169 ЦПК України, відповідно до якої суд не враховує поважність/неповажність явки відповідача до суду, тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці відповідача, а також враховуючи принцип диспозитивності, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами, суд не зясовує причини неявки відповідача та відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України постановляє заочне рішення.
Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 06 червня 1992 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 18 червня 2010 року розірвано.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 січня 2013 року встановлено, що у період шлюбу сторін ОСОБА_3 було отримано кредитні кошти на підставі відповідних угод з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2», зокрема Генеральна кредитна угода №477 від 29.06.2006., кредитний договір №014/02/3-1161-06 від 29.06.2006 року, кредитний договір №14/07/1-79-07 від 30.01.2007 року та кредитний договір №014/07/1-218-07 від 01.03.2007 року. Зазначеним рішенням суду з ОСОБА_3 стягнуто суму заборгованості за Генеральною кредитною угодою №477 від 29.06.2006 року: кредитним договором №014/02/3-1161-06 від 29.06.2006 року - 122241,16 євро, що в перерахунку на національну валюту за курсом НБУ складає 1290590,42 грн., кредитним договором №014/07/1-79-07 від 30.01.2007 року - 41444,15 євро, що в перерахунку на національну валюту за курсом НБУ складає 437556,52 грн., кредитним договором №014/07/1-218-07 від 01.03.2007 року - 45271,20 євро, що в перерахунку на національну валюту за курсом НБУ складає 477961,60 грн., а всього на суму 208956.51 євро, що в перерахунку на національну валюту за курсом НБУ складає 2206108,54 грн.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 24 квітня 2014 року рішення суду від 30 січня 2013 року розяснено, що стягнення підлягає виконанню з ОСОБА_3 як з фізичної особи.

Відповідно до Договору факторингу між ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2» (клієнт) та ПАТ «Комерційний банк СТАНДАРТ» (фактор), клієнт перестав бути стороною вищезазначених кредитних договорів ОСОБА_3, а фактор шляхом купівлі став виключним та єдиними кредитором за Кредитними договорами та набув прав вимоги за ними.

Відповідно до Договору відступлення прав від 20.12.2013 року між ПАТ «Комерційний банк СТАНДАРТ» (цедент) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДРІМ ФІНАНС» (цесіонарій), цедентом було відступлено (передано) право вимоги цесіонарію за Генеральною кредитною угодою №477 від 29.06.2006 року; кредитним договором №014/02/3-1161-06 від 29.06.2006 року; кредитним договором №014/07/1-79-07 від 30.01.2007 року; кредитним договором №014/07/1-218-07 від 01.03.2007 року, що укладені ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2» і ОСОБА_3

Відповідно до Договору відступлення прав від 20.12.2013 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДРІМ ФІНАНС» (цедент) та ПП «ГРАД-CB» (цесіонарій), цедентом було відступлено (передано) право вимоги цесіонарію за Генеральною кредитною угодою №477 від 29.06.2006 року; кредитним договором №014/02/3-1161-06 від 29.06.2006 року; кредитним договором №014/07/1-79-07 від 30.01.2007 року; кредитним договором №014/07/1-218-07 від 01.03.2007 року, що укладені ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2» і ОСОБА_3

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 грудня 2013 року встановлено, що у період шлюбу сторін ОСОБА_3 було отримано кредитні кошти та підставі відповідної угоди з ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір №15-ТТ№25-ОРК від 10.02.2005 року. Зазначеним рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_7, як поручителя, на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк суму заборгованості за кредитним договором №15-ТТ№25-ОРК від 10.02.2005 року в розмірі 28648,53 грн.

Згідно довідки ПАТ «УкрСиббанк» №82/52-3 від 30.05.2014 року, кредитний договір №15-ТТ№25-ОРК від 10.02.2005 року припинено у звязку з виконанням ОСОБА_3 усіх зобовязань в повному обсязі.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19 вересня 2013 року визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності за кожним на ? частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область м. Дергачі вул. Вишнева №11.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів.

Щодо вимог про витрат по кредитним зобовязанням.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді 19 червня 2013 року справи №6-55цс13 зазначено, що договір, укладений одним із подружжя, створює обовязки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сімї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сімї, а на інші потреби, не створює обовязків для іншого з подружжя.

Матеріали справи не містяь доказів того, що: Генеральна кредитна угода №477 від 29.06.2006., кредитний договір №014/02/3-1161-06 від 29.06.2006 року, кредитний договір №14/07/1-79-07 від 30.01.2007 року, кредитний договір №014/07/1-218-07 від 01.03.2007 року, які укладалися між ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2» та ОСОБА_3; кредитний договір №15-ТТ№25-ОРК від 10.02.2005 року, який укладався між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, використані не на задоволення потреб сімї, а на інші потреби.

Таким чином, зазначені договори, які укладені ОСОБА_8 у період шлюбу з ОСОБА_4 створили обовязки для останньої.

Надані суду ОСОБА_3 докази, а саме: довідка ПАТ «УкрСиббанк» №82/52-3 від 30.05.2014 року, договір факторингу між ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2» та ПАТ «Комерційний банк СТАНДАРТ», договір відступлення прав від 20.12.2013 року між ПАТ «Комерційний банк СТАНДАРТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДРІМ ФІНАНС», договір відступлення прав від 20.12.2013 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДРІМ ФІНАНС» та ПП «ГРАД-CB», вказують на відсутність заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2» та ПАТ «УкрСиббанк» по кредитним договорам, які були укладені у період шлюбу сторін.

Пленум Верховного Суду України у п.24 своєї постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив судам, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

Згідно ч.4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

ОСОБА_3 було сплачено ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2» по вищезазначених кредитних договорах суму у розмірі 181356,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сума у розмірі 90678,00 грн. (181356,00:2=90648,00).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 січня 2013 року з ОСОБА_3 стягнуто суму заборгованості за кредитними договорами з ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2» у розмірі 2206108,54 грн.

З урахуванням вищевикладеного, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сума у розмірі 1103054,27 грн. (2206108,54:2=1103054,27).

ОСОБА_3 було сплачено ПАТ «УкрСиббанк» по вищезазначеному кредитному договору суму у розмірі 28481,55 грн.

З урахуванням вищевикладеного, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сума у розмірі 14240,77 грн. (28481,55:2=14240,77).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 грудня 2013 року з ОСОБА_3 стягнуто суму заборгованості за кредитним договором з ПАТ «УкрСиббанк» у розмірі 28648,53 грн.

З урахуванням вищевикладеного, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сума у розмірі 14324,26 грн. (28648,53:2=14324,26).

Щодо вимог про відшкодування витрат на утримання житлового будинку.

Відповідно до ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками кожний по ? частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: Харківська область м. Дергачі вул. Вишнева №11.

Згідно ч.1 ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

ОСОБА_3 на утримання будинку №11 по вул. Вишневій у м. Дергачі Харківської області були здійснені платежі за газове опалення на суму 11609,66 грн.та оплату електричної енергії, яка його забезпечує, на суму 6446,14 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

У звязку з цим, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сума у розмірі 9027,90 грн. ((11609,66+6446,14):2=9027,90).

Позов в частині стягнення ? частини оплати за Договором №1/09 від 04.10.2011 року у розмірі 1500,00 грн., ? частини витрат за Договором №3 від 18.01.2012 року у розмірі 61893,50 грн., ? частини витрат на придбання матеріалів і товарів (шпалери, фарба, плінтус, стрічка, паста для тонування, пінопластові плити, сітка штукатурна фасадна, дюбель, клей, фанера водостійка, дошка, суміш Ceresit, цемент тощо) у розмірі 74856,75 грн. не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів того, що зазначені ним кошти були витрачені виключно на поліпшення та утримання житлового будинку №11 по вул. Вишневій у м. Дергачі Харківської області.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позов суд задовольняє частково в розмірі 1231325,20 грн. (90678,00+1103054,27+14240,77+14324,26+9027,90=1231325,20), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат у розмірі 3394,44 грн. (1231325,20/1369575,45=0,899; (3654+121,80)х0,899=3394,44).

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169 ч.4, 208, 209, 212-215, 224-226, 233 ЦПК України, суд -

ухвалив

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 1231325,20 грн. (один мільйон двісті тридцять одна тисяча триста двадцять пять гривень 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 3394,44 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя Є.А. Болибок