Справа № 199/5440/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

02 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 просять визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що відповідач був зареєстрований в будинку у якості члена сім'ї колишнього власника житла. Останній в будинку фактично протягом тривалого часу не мешкає, його речі в будинку відсутні. Реєстрація відповідача в будинку обмежує права позивачів на користування та розпорядження своєю власністю. Крім цього, позивачі вимушені нести витрати по оплаті комунальних платежів з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.

Сторони та третя особа, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через представника надали суду письмову заяву, за якою підтримали в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються, просять справу розглянути без участі позивачів та їх представника. Третя особа ГУ ДМС України в Дніпропетровській області також надало суду письмове клопотання про розгляд справи без участі свого представника. Відповідач ОСОБА_3 про причини неявки суд не повідомив.

За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін та представника третьої особи в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

До позову додана копія договору купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння, за якою 19 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 1/2 частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-7).

Позивачка ОСОБА_2 22 червня 2015 року придбала у ОСОБА_5 решту 1/2 частку зазначеного домоволодіння , що підтверджується копією відповідного договору купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння (а.с. 10-12)

Позивачі зареєстрували своє право власності на домоволодіння, на підтвердження чого ними надані копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8-9, 13-14).

З довідки адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 21) вбачається, що відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований у зазначеному домоволодінні 17 вересня 2001 року у якості члена сім'ї власника житла та залишається зареєстрованим в ньому і на час розгляду справи в суді.

Дослідженими доказами не встановлена наявність будь яких угод між сторонами щодо умов, порядку та строків користування відповідачем вказаним житлом.

Сторонами не оспорюється той факт, що відповідач не є та ніколи не був членом сім'ї позивача.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить за наступного:

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як зазначено у ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

За ст. 150 цього ж Кодексу, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Таким чином, позивачі, як власники житлового будинку, згідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 Житлового кодексу має право володіти, користуватися та розпоряджатися будинком на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Таке право позивачів згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним і вони не можуть бути протиправно його позбавлені або обмежені у його здійсненні.

Відповідач ОСОБА_3 на час розгляду справи в суді не є членом сім'ї позивачів, договір найму будинку або його частини між сторонами не укладався.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-158цс14 від 05 листопада 2014 року, згідно якого відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Суд виходить з того, що з моменту припинення права власності на домоволодіння ОСОБА_5, було втрачене право користування цим житловим приміщенням у членів його сім'ї, оскільки право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є.

Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, права позивача як власників порушені і вони згідно ст. 391 ЦК України мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїм майном.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

З відповідача на користь позивача ОСОБА_1 на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

На рішення позивачем та третьою особою може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідач, який не з'явився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий :