Номер провадження: 22-ц/785/7056/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування дійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 липня 2015 року,

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати дійсним договір дарування грошових коштів, укладений 30 березня 2008 року між нею та ОСОБА_4

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 30 березня 2008 року між нею та відповідачкою був укладений письмовий договір дарування грошових коштів, згідно з яким вона подарувала, а її дочка ОСОБА_4 прийняла у дар 900 000 грн. зазначивши, що між нею та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-505/006/2008, згідно з яким вона отримала 183715 дол. США.

Гроші за кредитним договором нею були передані відповідачу на придбання нерухомого майна.

Посилаючись на те, що оскільки договір дарування грошових коштів не посвідчено нотаріально й вважається недійсним, просила задовольнити позов.

В судовому засіданні:

- позивач, представник позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити;

- відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність та про визнання позову в повному обсязі;

- представник ОСОБА_5 заперечував проти позову, посилаючись на його безпідставність та фіктивність самого договору, та, зокрема, звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 липня 2015 року залишено без задоволення позовну заяву ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В судовому засіданні встановлено наступне.

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати дійсним договір дарування грошових коштів, укладений 30 березня 2008 року між нею та ОСОБА_4, зазначивши, що 30 березня 2008 року між нею та відповідачкою був укладений письмовий договір дарування грошових коштів, згідно з яким вона подарувала, а її дочка ОСОБА_4 прийняла у дар 900 000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2014 року, залишенним без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 травня 2014 року позов задоволено.

Визнано дійним договір дорування грошових коштів у сумі 900 000 грн. від 30 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних и кримінальних справ від 17 вересня 2014 року, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2014 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 14 травня 2014 року - скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді даної справи, суд першої інстанції на підставі ст.ст. 220, 257, 267, 719 ЦК України, розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 „Про судове рішення у цивільній справі», правильно виходив з наступного.

ОСОБА_5 звертаючись до суду посилався на те, що у березні 2011 року він просив визнати недійсною угоду про заміну сторони у договорі купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно № 2/0-7 від 09 червня 2011 року, яка була укладена 10 червня 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Добробуд ЛТД», ОСОБА_4 та ОСОБА_6, визнати недійсною нову редакцію договору купівлі - продажу майнових прав на новозбудоване майно № 2/0-7 від 10 червня 2011 року, яка була укладена між TOB «Добробуд ЛТД» та ОСОБА_6, поділити майно, що належить йому та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя, з огляду на те, що вказані майнові права були придбані ОСОБА_4 у період шлюбу.

ОСОБА_4 в обґрунтування своїх заперечень проти позову посилалась на те, що грошові кошти, які були витрачені нею на придбання майнових прав за договором № Г1/ИО-4 від 02 квітня 2008 року були отримані нею на підставі договору цільового дарування грошових коштів від 30 березня 2008 року від її матері ОСОБА_3, з огляду на що дані майнові права були її особистою приватною власністю.

Втім, ОСОБА_5 до участі у цій справі був залучений лише після скасування вищевказаних судових рішень.

При зверненні до суду з вищевказаним позовом, позивач надав копію договору дарування від 30 березня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 отримала в дар 900 000 грн. (а.с. 04-05).

Договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню ч. 5 ст. 719 ЦК України.

За положеннями ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з обов'язкових умов для визнання судом договору дійсним є, зокрема доведеність факту ухилення однієї з сторін від нотаріального посвідчення договору.

Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що доказів ухилення від нотаріального посвідчення угоди до суду не надано.

Однією з необхідних обставин, які обумовлюють можливість визнання договору дійсним є доведеність факту повного або часткового виконання договору, так як відповідно до п. 1.3 договору цільового дарування грошових коштів від 30 березня 2008 року, передання грошових коштів оформлюється шляхом підписання сторонами розписки (додатку № 1 до цього договору).

Грошові кошти вважаються переданими з моменту підписання сторонами додатку № 1, що є підтвердженням їх фактичного передання.

Однак, позивачем не було надано оригіналу договору цільового дарування грошових коштів, оригіналу додатку № 1.

При цьому, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивачка не довела ті обставини, на які вони посилались як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 липня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування дійсним - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого Спеціалізованого Суду Україниз розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С. П. Гайворонський

ОСОБА_7

ОСОБА_2