Справа № 344/4380/15-ц
Провадження № 2/344/2527/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

02 вересня 2015 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів шляхом повернення банківського вкладу (депозиту), стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів шляхом повернення банківського вкладу (депозиту), стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 11 лютого 2015 року був внесений депозит у сумі 500,00 доларів США згідно договору про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США. Внесення коштів підтверджується квитанцією № 9 від 11.02.2015 року. Згідно п. 1.1 укладеного договору, даний договір є строковим із автоматичною пролонгацією кожних сім днів. 20.02.2015 року позивач написала заяву повернення банківського вкладу по закінченню чергового строку вкладу. Вклад мав бути повернутий 24.02.2015 року. Станом на день подання позову відповідач не повернув банківський вклад у сумі 500,00 доларів США. Позивач неодноразово зверталася до відповідача про повернення депозиту, проте безрезультатно. Внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнала моральних страждань, грошове відшкодування завданої моральної шкоди оцінює у розмірі 2 000,00 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача 500,00 доларів США за договором банківського вкладу, неустойку у сумі 15 доларів США та моральну шкоду у сумі 2 000,00 грн.

Позивач та представник позивача у судове засідання не прибули, проте представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

11 лютого 2015 року між Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», Банком, та ОСОБА_1, Клієнтом, був укладений договір № 300131/170687/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США, згідно п. 1.1 якого Клієнт вносить, а Банк приймає грошові кошти в доларах США у сумі 500,00 доларів США (а.с. 5-6).

Внесення позивачем ОСОБА_1 коштів за укладеним договором підтверджується квитанцією № 9 від 11.02.2015 року (а.с. 7).

20.02.2015 року позивач написала заяву про повернення 24.02.2015 року банківського вкладу у сумі 500,00 доларів США (а.с. 8).

Позивач 10.03.2015 року, 12.03.2015 року, 16.03.2015 року зверталася до відповідача з заявами про повернення депозиту (а.с. 9-11).

Відповідно до п. 3.1.3 Банк зобовязався проводити нарахування процентів та їх виплату згідно п.п. 2.1, 2.3 Договору та повернути Клієнту за його письмовою вимогою кошти з депозитного рахунку після закінчення будь-якого із строків, визначених п.п. 1.1.1-1.1.13 цього Договору та в інших випадках згідно умов Договору (а.с. 5).

Наведені фактичні обставини справи підтверджені документально та ставити під сумніви які суд не вбачає підстав.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності з ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За правилами ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України № 6-140 цс/13 від 25.12.2013 року, зазначено, що відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 Цивільного кодексу України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

10.03.2015 року, 12.03.2015 року, 16.03.2015 року позивач зверталася до відповідача з заявами про повернення депозиту, проте відповідач на претензії позивача не відреагував та кошти не повернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Ст. 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

П 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516, передбачено, що Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній валюті чи в національній валюті.

Таким чином, зобов'язання відповідача щодо повернення позивачу суми вкладу за укладеним договором має бути виконане у валюті вкладу: доларах США, що не суперечить законодавству.

Таким чином, судом встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладеного договору № 300131/170687/07-15 від 11 лютого 2015 року про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США, що спричинило його істотне порушення, тим самим позбавило вкладника права вільно володіти та користуватися належними йому грошовими коштами, а тому для поновлення вказаного права позов в частині стягнення заборгованості за договором банківського вкладу підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки у сумі 15 доларів США, то суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

П. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі був укладений договір депозиту. Вказаний договір, згідно ст. 633 Цивільного кодексу України, не є індивідуальним, а є публічним, а тому правила ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не встановлює відповідальність за невиконання договору з надання послуг, які не є індивідуальними.

Також укладений між сторонами договір про банківський строковий вклад (депозит) не містить положень щодо неустойки, як виду забезпечення зобовязання, тому підстав для стягнення неустойки суд не вбачає.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до вимог ст. 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з укладеного сторонами договору банківського вкладу, за порушення зобовязання відшкодування моральної шкоди договором не передбачено, а стягнення моральної шкоди відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» також є безпідставним, так як п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону передбачає, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Комі того, позивач належними та допустимими доказами не довів ні самого факту заподіяння їй моральної шкоди, ні обставин, що визначають характер та обсяг моральної шкоди. Не зазначив позивач і того, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів шляхом повернення банківського вкладу (депозиту), стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 243,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 16, 509, 611, 625, 629, 1058, 1060 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів шляхом повернення банківського вкладу (депозиту), стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість за договором № 300131/170687/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США від 11 лютого 2015 року у сумі 500,00 (пятсот) доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Л.В. Мелещенко