АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1550/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Власенка О.В.,

суддів: Юзюка О.М., Ярмолюка О.І.,

при секретарях: Шевчук Ю.Г., Лапку Ю.В.

з участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1550/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Хмельницької міської ради, Хмельницького міськрайонного управління юстиції в особі Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про визнання недійсними рішення Хмельницької ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Хмельницької міської ради, Хмельницького міськрайонного управління юстиції в особі Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про визнання недійсними рішення Хмельницької ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що вона є власником гаражу у дворі будинку по АДРЕСА_1. Заїзд транспортних засобів у гараж позивача здійснюється виключно через земельну ділянку, що належить відповідачу, який через неприязні відносини з нею забороняє проїзд/прохід через його земельну ділянку, що порушує її право власності на майно. Крім того, земельні ділянки є суміжними, однак, з нею ніхто не погоджував меж. Приймаючи рішення Хмельницька міська рада не врахувала той факт, що земельна ділянка, отримана ОСОБА_2 у власність, відноситься до земель загального

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Демінська А.А. Провадження № 22-ц/792/1550/15

Доповідач -Власенко О.В. Категорія № 2,5

користування і використовується позивачем як єдиний заїзд/прохід до належного їй гаража. За таких обставин позивач просила визнати недійсним рішення тридцять сьомої сесії Хмельницької міської ради № 38 від 30 квітня 2014 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання її у власність ОСОБА_2; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.05.2014 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати його і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши представників сторін по справі та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд виходив з того, що та обставина, що транспортні засоби позивача не можуть здійснити заїзд до її гаража без проїзду земельної ділянки відповідача, не є свідченням порушення її прав наданням земельної ділянки відповідачу, що неможливість заїзду спричинена не самим наданням земельної ділянки у власність відповідачу, а його незгодою дозволити їй проїзд по частині його земельної ділянки. Крім цього, суд першої інстанції вказав на можливість позивача звернутися до суду з позовом про встановлення права користування чужим майном (сервітуту) відповідно до ст. 401, ч.ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України, а оскільки вона таких вимог не ставить, а суд не може вийти за межі позовних вимог, тому суд приходить до висновку, що позивачем помилково обрано спосіб захисту своїх прав, а за таких обставин її позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів із вказаним висновком погодитись не може, виходячи з наступного.

Встановлено, що згідно з рішенням шостої сесії Хмельницької міської ради № 19 від 27.04.2011 року, ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 26.12.2011 року (а.с.10), згідно з яким вона є власником земельної ділянки площею 0,0044 га, цільове призначення якої - для індивідуального гаражного будівництва.

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер НОМЕР_1, від 25.01.2014 року (а.с.5), ОСОБА_1 є власником гаражу, загальною площею 35,7 кв.м. в дворі будинку по АДРЕСА_1, який складається з двох приміщень площею 17,7 кв.м. та 18,0 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на гараж (а.с.7,8).

Встановлено також, що рішенням 37 сесії 6 скликання Хмельницької міської ради № 38 від 30.04.2014 року (а.с.12-19) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 59 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_3, для будівництва індивідуального гаража у дворі будинку по АДРЕСА_2

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер НОМЕР_4 від 08.05.2014 року (а.с.53), ОСОБА_2 є власником земельної ділянки у дворі будинку по АДРЕСА_2, площею 0,0059 га, для будівництва індивідуальних гаражів, право власності на земельну ділянку зареєстровано, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.54).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 05/15 від 26.05.2015 року (а.с.184-196), заїзд автомобіля повною масою до 3,5 тон до гаражу належного ОСОБА_1 (в дворі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1) без проїзду через земельну ділянку, що належить ОСОБА_2 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, площею 59 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_3, неможливий. Відстань між межею земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 до межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 становить - 0,67 м та 0,75 м.

Відповідно до п. а, ст. 6, ст. 59 Закону України "Про землеустрій", землеустрій базується на принципах законності. Врахування приватних інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей набуття у власність або користування, у тому числі на умовах оренди, земельних ділянок і в захисті їхніх прав на землю.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про основи містобудування", при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Відповідно до п. 10, ч. 2, ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно з ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність факту порушення її права власності та про помилковість обраного способу захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України, спір про встановлення сервітуту вирішується судом у разі недосягнення домовленості про його встановлення. Якщо особа, яка потребує встановлення сервітуту, не зверталась до власника нерухомого майна з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту, у неї відсутня підстава для звернення до суду.

Зазначена вимога закону залишилася поза увагою суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 не зверталася до ОСОБА_2 з пропозицією про встановлення сервітуту, отже у неї була відсутня підстава для звернення до суду з відповідним позовом і висновок суду про таку її можливість є помилковим, оскільки не базується на законі.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.01.2015 року (а.с.169-171), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 04.03.2015 року (а.с.172,173), в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов'язання здійснити конструктивні зміни приміщення гаража по АДРЕСА_1 шляхом влаштування одного машино - місця та перенесення в'їзду та виїзду з гаража на проїзну частину - АДРЕСА_1 - відмовлено.

Виходячи з наведеного, та враховуючи наявність не скасованого свідоцтва про право власності на гараж ОСОБА_1, колегія суддів не приймає до уваги доводи заперечення ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині вчинення нею порушень при будівництві гаража, який належить їй на праві власності.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що надавши у власність відповідача спірну земельну ділянку для будівництва гаражу, Хмельницька міська рада не виконала передбачені чинним законодавством вимоги, оскільки не переконалася у відсутності порушень прав та законних інтересів позивача, які мали місце при прийнятті оскаржуваного рішення Хмельницької міської ради.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення її позову, оскільки оскаржуваним рішенням Хмельницької міської ради про надання права власності на земельну ділянку для будівництва гаража ОСОБА_2 порушується право власності ОСОБА_1 на користування належним їй нерухомим майном - гаражем.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат, а тому із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним рішення Хмельницької міської ради № 38 від 30.04.2014 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2, площею 59 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_3, для будівництва індивідуального гаражу у дворі будинку АДРЕСА_2

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.05.2014 року, індексний номер НОМЕР_4, видане реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області на ім'я ОСОБА_2.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.В. Власенко