Номер провадження 22-ц/788/475/15 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Суми,

треті особи: Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе"

про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я,

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 28 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах із ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" з 19 жовтня 1994 року по 04 жовтня 2000 року та з 05 березня 2003 року по 31 травня 2004 року.

31 травня 2004 року ОСОБА_3 було звільнено за власним бажанням (а.с.5-6).

Стаж роботи ОСОБА_3 в умовах впливу шкідливих факторів складає 6 років, її умови праці відповідали ІІІ класу 3 ступеню шкідливих та небезпечних умов праці (а.с.7).

Відповідно до Акту № 115 розслідування професійного захворювання від 19 листопада 2003 року за формою П-4 ОСОБА_3 був встановлений наступний діагноз:

Основний діагноз:

Хронічний обстуктивний бронхіт ІІ ст. пилової етиології у фазі загострення. Емфізема легень і ст. Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійні.

Супутній діагноз:

Нейросенсорна туговухість ІІІ ст. Вегето-судинна дистонія по змішаному типу з астено-невротичним синдромом. Розповсюджений остеохондроз хребта з 2-х стороннім плечево-лопатковим периартритом.

Вищевказаним актом встановлено, що професійне захворювання виникло у зв'язку з незабезпеченням засобами індивідуального захисту в повному об'ємі. Причиною професійного захворювання стало наявність на робочому місці вибивальниці пилу 11 мг/м3 при граничнодопустимій кількості = 2 мг/м3. Рівень виробничого шуму - 97дБА при граничнодопустимому рівні = 80 дБА, а також, що адміністрація ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" не в повній мірі виконала вимоги:

ГОСТу 12.1.005-88 "Санітарно гігієнічні вимоги до повітря робочої зони" п.п.1.11, 3.1., 4.2.5;

ДСН 3.3.6-037-99 "Державні санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку і інфразвуку" п.1.3-1,4;

ГОСТу 12.1.003-83 "ССБТ. Шум. Загальні вимоги до повітря робочої зони" п.2.3;

"Інструкцію по утриманню виробничих приміщень" № 658-66 п.66, 78 (а.с.7).

З 11 вересня 2014 року по 03 жовтня 2014 року ОСОБА_3 знаходилась на обстеженні в Харківському науково-дослідному інституті гігієни праці і профзахворювань, за наслідками обстеження у неї було встановлене професійне захворювання (а.с.8).

Згідно з довідки МСЕК м. Суми від 05 листопада 2014 року ОСОБА_3 встановлено 40% ступеню втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності, безтерміново (а.с.9)

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення сум на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці", відповідно до ч.8 ст. 36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 7 та 8 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", який набрав чинності з 1 січня 2015 року :

ч. 7. Страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

ч. 8. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Таким чином вбачається, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілому від професійного захворювання незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави для покладення на Відділення виконавчої дирекції фонду обов'язку здійснювати таку виплату.

Проте це не позбавляє позивачку можливості у разі доведення нею факту заподіяння їй моральної шкоди від професійного захворювання отримати певні суми на її відшкодування відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Колегія суддів вважає недоречними доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду постановлене з порушенням вимог ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

В ст. 58 Конституції України викладене загальне правило дії закону у часі.

В той же час відповідно до ч.1 ст. 5 "Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" загальнообов'язкове державне соціальне страхування громадян України здійснюється, зокрема, за принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до названої норми права у ч. 8 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", який набрав чинності з 1 січня 2015 року, законодавець визначився у питанні щодо виду страхових виплат та зазначив, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою незалежно від часу настання страхового випадку, проте це не позбавляє названих осіб права на отримання такого відшкодування відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -