Справа № 202/5491/15-ц
14 серпня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Бєльченко Б.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2, Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом, -
ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської радиу якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1, що в цілому складається з: 1-коридору, 2-ванної, 3-туалету, 4-кухні, 5- житлової кімнати, 6 - житлової кімнати, І - лоджії, житловою площею 27,7 кв.м., загальною площею 45,4 кв.м.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що спірна квартира належала в рівних частинах трьом особам, зокрема, її нині покійній бабусі ОСОБА_4, її нині покійному батькові ОСОБА_5, а також її дядькові (рідному брату її батька) ОСОБА_3
Її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та після його сперті відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири. Спадкоємцями першої черги після смерті батька залишилися вона, її мати ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_4.
29 вересня 2000 року вона та її мати отримали у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадину за законом після смерті батька по 1/9 частині вказаної квартири за кожним. Вони із матір'ю зареєстрували своє право власності на отримане у спадок майно.
Бабуся також отримала 02 листопада 2000 року у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину - на 1/9 частину квартири після смерті сина, однак в КП ДМБТІ вказане свідоцтво та й відповідно право власності не зареєструвала.
16 березня 2000 року її дядько ОСОБА_3 склав на її, ОСОБА_1, ім'я заповіт, яким заповів їй усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося.
10 липня 2000 року її бабуся ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла її синові ОСОБА_3 все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося.
Її бабуся ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.
Майно бабусі, зокрема 1/3 частку квартири, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності, та 1/9 частку квартири, яку бабуся успадкувала після смерті сина ОСОБА_5 - а всього 4/9 часини, успадкував її син ОСОБА_3, який на день смерті своєї матері проживав разом із нею в даній квартирі. Крім того ОСОБА_3 також володів 1/3 частиною квартири, а всього мав право на 7/9 частин квартири.
Таким чином ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті матері, але не оформив її, не отримавши відповідного свідоцтва у нотаріуса.
Її дядько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_3 не мав ніяких спадкоємців крім неї, та саме вона є єдиною його спадкоємицею за заповітом.
На час смерті дядька вона також була зареєстрована і проживала у спірній спадковій квартирі, та є особою яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3
17 вересня 2013 року вона звернулася до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину.
07 листопада 2014 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на 2/3 частини спірної спадкової квартири та своє право власності вона зареєструвала у встановленому законом порядку.
Що ж стосується спадкування нею належної її бабусі ОСОБА_4 1/9 частини спірної квартири, яку бабуся успадкувала після смерті свого сина (її батька) ОСОБА_5, та яку потім успадкував її дядько ОСОБА_3, то у видачі такого свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом було відмовлено, через те, що свого часу її бабуся не зареєструвала цю частину квартири у КП «ДМБТІ» та не мала правовстановлюючого документу.
Таким чином залишається не отриманою та не зареєстрованою лише вказана 1/9 частина спірної квартири АДРЕСА_1, яку успадкував ОСОБА_3, та після смерті якого вона має на неї право згідно із заповітом.
Таким чином, у зв'язку з викладеними обставинами вона вимушена звернутися до суду із позовною заявою.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та пред'явлений позов просила задовольнити у повному обсязі. У подальшому надала заяву, якою сповістила про можливість розгляду і вирішення справи за її відсутності.
Представники Дніпропетровської міської ради, Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори повідомлялися належним чином про місце та час судового розгляду справи, але в судове засідання не з'явилися, заперечень проти позову не надали.
Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.
Враховуючи, що відповідач та треті особи не з'явилися у судове засідання без поважних причин, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, зокрема матеріали спадкової справи, та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Спірна квартира АДРЕСА_1 згідно з свідоцтвом про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 19.11.1993 року за № И-3001, належала ОСОБА_4 (бабусі позивача), ОСОБА_5 (батькові позивача), та ОСОБА_3 (дядькові позивача).
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Батько позивачки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть (актовий запис за № 314 від 22.02.2000 року) та після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину вказаної квартири.
Після смерті ОСОБА_5 позивачка та її мати ОСОБА_2 отримали в Шостій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом. Кожна із них прийняла у спадщину по по 1/9 частині спірної квартири квартири та зареєстрували своє право власності у встановлено Законом порядку.
Бабуся позивачки ОСОБА_4 02 листопада 2000 року отримала в Шостій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на 1/9 частину спірної квартири після смерті ОСОБА_5, однак в органі, що здійснював державну реєстрацію права власності в Україні станом на 2000 рік, не зареєструвала своє право власності на вказану 1/9 частку спадкового майна, про що свідчать матеріали спадкової справи та відомості з КП «ДМБТІ» ДОР.
16 березня 2000 року ОСОБА_3 склав заповіт згідно з яким заповів позивачці усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося. Заповіт було посвідчено нотаріально.
10 липня 2000 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала ОСОБА_3 все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось. Заповіт було посвідчено нотаріально.
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті матері, але у встановленому законом порядку не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та не отримав свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Після смерті ОСОБА_3 позивачка звернулася до державного нотаріуса Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
07 листопада 2014 року позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на 2/3 частини спірної квартири АДРЕСА_1.
Право власності за позивачкою на зазначену частку квартири було зареєстроване у встановленому Законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину на 1/9 частку квартири після смерті ОСОБА_3 було відмовлено у зв'язку з тим, ОСОБА_4 за життя не зареєструвала право власності на дану частку в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації та не отримала відповідного правовстановлюючого документу.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є, зокрема, день смерті особи.
Згідно із ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Частиною 3 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Згідно ч. ч. 1 і 3 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами визначеними у статтях 1251-1252 цього кодексу.
Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
В судовому засіданні встановлено, що за життя ОСОБА_4, а після смерті останньої її син ОСОБА_3, який помер у 2010 році, не зареєстрували свого права власності на спірну 1/9 частину квартири, що й стало підставою для відмови у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину на вказану частину за заповітом після смерті її дядька ОСОБА_3
За встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 209, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1, що в цілому складається з: 1-коридору, 2-ванної, 3-туалету, 4-кухні, 5- житлової кімнати, 6 - житлової кімнати, І - лоджії, житловою площею 27,7 кв.м., загальною площею 45,4 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: Д.С. Шклярук