Номер провадження: 22-ц/785/7278/15
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності і ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та після уточнень позовної заяви від 14.04.2015 року, просив зобов'язати ОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію, як таку, що принижує його честь, гідність престиж та ділову репутацію, яка міститься в скарзі ОСОБА_4 від 02.10.14 року до Національної асоціації адвокатів України, а саме: «Така особа дискредитує професію адвоката, ставить під сумнів верховенство права; «Такі вчинки з боку ОСОБА_3, особи яка має захищати права людей а не їх порушувати, вказують на його морально низький рівень» - шляхом подачі заяв до Національної асоціації адвокатів України, дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області, суддям судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області ОСОБА_9., ОСОБА_6, ОСОБА_7

Крім того просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів моральну шкоду, яка полягає у приниженні його честі, гідності, престижу і ділової репутації у розмірі 3000 грн., розподіливши її наступним чином: з ОСОБА_4 на його користь в якості відшкодування моральної шкоди слід стягнути 1500 грн., з ОСОБА_5 - 1500 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на його користь в якості відшкодування моральної шкоди, яка полягає у порушенні права власності, у сумі 47000 грн., а також стягнути судові витрати у справі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково, та було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1500 грн. за порушення його права власності та судові витрати у сумі 243,60 грн. В решті позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного рішення, із ухваленням нового про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що воно було ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 вересня 2014 року було частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у володінні, користуванні земельними ділянками та зобов'язання вчинити певні дії (а.с.15-17).

Вказаним судовим рішенням було витребувано з незаконного володіння та користування відповідачки ОСОБА_4 26 кв.м. земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 22.09.2008 р. (кадастровий номер: НОМЕР_2); земельну ділянку площею 7 кв.м., що належить ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 22.09.2008 р. (кадастровий номер: НОМЕР_4) та земельну ділянку площею 63 кв.м., що належить ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 12.04.2010 р. (кадастровий номер НОМЕР_6).

Крім того зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати огорожу, встановлену нею між земельними ділянками, що належать на праві власності ОСОБА_3 на підставі вищезазначених державних актів про право власності на земельні ділянки, та земельними ділянками, що належать на праві власності ОСОБА_4 на підставі державних актів серії НОМЕР_7 від 26.04.2004 р. (кадастровий номер НОМЕР_8) та серії НОМЕР_9 від 26.04.2004 р. (кадастровий номер НОМЕР_10).

Також відновлено становище, яке існувало до порушення суміжної розмежувальної межі відповідно до правовстановлюючих документів, шляхом зміщення суміжної розмежувальної межі між земельними ділянками, що належать ОСОБА_3 на підставі вищевказаних державних актів про право власності на земельні ділянки, та земельними ділянками, що належать ОСОБА_4 на підставі вищевказаних державних актів про право власності на земельні ділянки, у бік земельних ділянок ОСОБА_8

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.12.2014 р. вказане судове рішення від 24.09.2014 р. залишено без змін. Як зазначено з мотивувальній частині ухвали у володінні та користуванні відповідачки ОСОБА_4 знаходиться частина земельної ділянки площею 96 кв.м, які належать позивачу ОСОБА_3 на праві власності, яким він позбавлений можливості володіти та користуватися.

В свою чергу, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.09.2014 р., яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.12.2014 р., зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку було залишено без розгляду (а.с.18-19)

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 вже тривалий час, з вини відповідачки ОСОБА_4, позбавлений можливості володіти та користуватися належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 96 кв.м.

Оскільки до теперішнього часу вказане рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.09.2014 р. до теперішнього часу відповідачкою не виконано, то суд дійшов обґрунтованого висновку , що у зв'язку з цим позивачу завдано моральну шкоду яка полягає у порушенні права власності, розмір якої, з урахуванням конкретних обставин справи, суд оцінив в 1500 грн., яку суд правомірно стягнув на користь позивача з ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з висновком суду в частині встановлення розміру завданої моральної шкоди позивачу, оскільки він відповідає основним засадам цивільного судочинства, як справедливість, добросовісність і розумність, доводи апеляційної скарги рішення суду в цій частині не спростовують.

Крім викладеного, позивач ОСОБА_3 обґрунтовує свою позовну заяву наступним.

02 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_4 звернулася зі скаргою на ОСОБА_3 до Національної асоціації адвокатів України, в якій окрема зазначила: «Зважаючи, що адвокат стоїть на захисті справедливості та правопорядку громадян України, звертаюсь з дійсною скаргою, на дії ОСОБА_3, оскільки вказана особа дискредитує професію адвоката, ставить під сумнів верховенство права, вчиняючи самосуд.

Так, 20.09.2014 р., незважаючи на знаходження справи у процесі судового розгляду, на межі наших земельних ділянок здійснює будівництво бетонної загорожі. На усні заперечення ОСОБА_3 ніяк не реагує. Дії ОСОБА_3 стали приводом для звернення в органи міліції на незаконні дії вказаної особи.

Такі вчинки з боку ОСОБА_3, особи, яка має захищати права людей а не їх порушати, вказують на його морально низький рівень».

Сподіваюсь що Національна асоціація адвокатів зробить висновки з доцільності находження таких осіб в її лавах».

20 січня 2015 р. дисциплінарною палатою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області було прийнято рішення про відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю в його діях ознак дисциплінарного проступку (а.с.26-28).

Позивач зазначив, що як вбачається із вказаного рішення, сукупність матеріалів перевірки свідчить про те, що подана скарга заявницею ОСОБА_4 стосовно адвоката ОСОБА_3 є нічим іншим, як спробою поза процесуального впливу на сторону процесу, а відтак в діях адвоката ОСОБА_3 ознаки дисциплінарного проступку відсутні.

Вирішуючи питання про те, чи підлягають захисту інтереси позивача в даних правовідносинах, суд першої інстанції виходив із наступного.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У відповідності до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1, у випадку, коли особа звертається до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Згідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що всі посилання відповідачки ОСОБА_4, зазначені в її скарзі від 02.10.2014 р. до Національної асоціації адвокатів України, не містять інформації, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3, оскільки ці її висновки є оціночними судженнями, її думками та особистими переконаннями і не містять фактичних даних та є реалізацією її права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації.

Зазначеним спростовуються доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що інформація, яка міститься в скарзі відповідачки ОСОБА_4 до Національної асоціації адвокатів України не має ознак оціночних суджень, викладена стверджувально і має форму, яка принижує його честь, гідність і ділову репутацію.

Таким чином, враховуючи, що підстав для визнання інформації такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, матеріали справи не містять, то суд вважає що відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди, оскільки остання вимога може грунтуватися на доведеності першої.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко