Справа № 462/3578/14 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/4425/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота&nbsp; Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 4 березня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 4 березня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів в користь позивача 233 380 грн. заборгованості.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове. Зазначає, що 1 лютого 2013 року вона та ОСОБА_4 було уклали договір позики з ОСОБА_3 в сумі 9 000 дол. США. Стверджує, що вони частково повернули борг позивачу, однак жодних розписок про цей факт немає, а лише покази свідків.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст. ст. 11, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними і допустимими доказами.

Відповідно ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог, цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов'язання.

Судом встановлено, що 1 лютого 2013 року між сторонами укладено договір позики коштів, згідно якого позивач передав відповідачам гроші в сумі 9000 доларів США. Дані обставини підтверджуються розпискою від 1 лютого 2013 року.

Суд прийшов до вірного висновку, що, відповідач порушив своє зобов'язання з повернення коштів за договором позики, а тому з нього підлягає стягненню заборгованість у сумі 121410 грн.

На обґрунтування своїх доводів про повернення позивачеві частини позики відповідачі не надали належних і допустимих доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі наявних у справі доказів.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 4 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: