У Х В А Л А

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дем'яносова М. В., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Виконавчий комітет Вінницької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про встановлення факту проживання однією сім'єю і визнання права користування житлом, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Виконавчий комітет Вінницької міської ради, про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що з 2008 року вона проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1. За час спільного проживання вони зробили реконструкцію та капітальний ремонт у вказаній квартирі. 20 грудня 2011 року ОСОБА_4 уклав договір найму вказаної квартири, проте відмовляється її реєструвати за вказаною адресою.

Посилаючись на приписи ст. ст. 64, 65 ЖК Української РСР, просила встановити факт спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2008 року і визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_2.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому на підставі ч. 3 ст. 98 ЖК Української РСР просив виселити ОСОБА_3 зі спірної квартири.

Посилався на те, що спільно із ОСОБА_3 не проживав, господарства з нею не вів, оскільки в нього була своя сім'я, а спірну квартиру передав останній для тимчасового проживання, оскільки вона потребувала житла. Оскільки ОСОБА_3 добровільно відмовляється звільнити вказане житло, просив виселити її в примусовому порядку без надання іншого житла.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період з червня 2008 року до вересня 2014 року.

Визнано за ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_2.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із доведеності факту спільного проживання позивачки та ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня 2008 року до вересня 2014 року. Визнаючи за ОСОБА_3 право користування спірною квартирою та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд виходив із того, що позивач набула права користування спірним приміщенням як член сім'ї ОСОБА_4 відповідно до ст. ст. 64, 65 ЖК Української РСР, тому не може бути виселена із вказаного майна на підставі ч. 3 ст. 98 ЖК Української РСР як тимчасовий мешканець.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України на сторін покладається обов'язок доведення обґрунтованості своїх вимог, що виражається у поданні доказів, які підтверджують заявлені вимоги.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 212 ЦПК України).

За змістом ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Судами встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 11 листопада 2011 року у справі № 2-4566/11 за ОСОБА_4 визнано право користування квартирою АДРЕСА_1.

20 грудня 2011 року між міським комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора № 14» та ОСОБА_4 укладено договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне Об'єднання» від 16 лютого 2015 року № 419 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: з 28 грудня 2011 року - ОСОБА_4, з 04 березня 2014 року - його мати ОСОБА_5, з 30 квітня 2014 року - син ОСОБА_6 та сестра ОСОБА_7, з 07 жовтня 2014 року - дружина ОСОБА_8 (а. с. 195).

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилалась на те, що з 2008 року проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1, у яку вселилась як член сім'ї наймача - ОСОБА_4, тому на підставі приписів ст. ст. 64, 65 ЖК Української РСР має право на користування вказаним майном.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням не інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У той же час, ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не надали належної оцінки запереченням відповідача та наданим доказам на обґрунтування своїх заперечень щодо відсутності між ним та ОСОБА_3 фактичних шлюбних відносин та перебування його у таких відносинах із ОСОБА_8 Зокрема, не надано належної оцінки електрофотокопіям декларацій ОСОБА_4 за 2008-2010 роки, у яких саме ОСОБА_8 зазначена як дружина відповідача (а. с. 176-178).

Крім того, суди не надали належної оцінки доводам ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 зареєстрована в іншому місці - будинок АДРЕСА_3 (а. с. 175). Натомість суди послались лише на те, що вказане майно у власності ОСОБА_3 відсутнє, оскільки на нього звернуто стягнення у рахунок погашення кредитної заборгованості.

У той же час у матеріалах справи будь-які дані про те, що на будинок АДРЕСА_3 звернуто стягнення - відсутні і на наявність таких доказів не посилається і сама ОСОБА_3

Сам по собі факт оплати ОСОБА_3 ремонтних робіт у спірній квартирі не може свідчити про фактичні шлюбні відносини між нею та ОСОБА_4 Між тим, із квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг квартири АДРЕСА_1 вбачається, що оплату таких послуг проводив ОСОБА_4 (а. с. 27-30).

З огляду на зазначене на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди, не визначившись із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, на зазначене уваги не звернули, належної оцінки наданим сторонами доказам не надали та дійшли передчасного висновку про те, що відносини, які склалися між ОСОБА_4 та позивачкою, є сімейними в розумінні положень ст. 3 СК України та такими, які в силу вимог ст. ст. 64, 65 ЖК Української РСР дають їй право на користування спірним житлом.

Допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому постановлена у справі ухвала апеляційного суду не може визнати законною та обґрунтованою, у зв'язку із чим вона підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

М. В. Дем'яносов

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко