Справа № 191/2706/15-ц
Провадження № 2/191/1202/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
07.10.2015 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Синельниківської райдержадміністрації про визначення місця проживання дитини,-
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з жовтня 2011 року по червень 2014 року позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. 28 квітня 2013 року у них народилась донька - ОСОБА_3.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2014 року по справі № 205/5885/14-ц позивача визнано батьком ОСОБА_4, та виключено з актового запису про народження дитини відомості про ОСОБА_5, який був записаний батьком зі слів відповідача ОСОБА_6, оскільки на момент народження дитини вони перебували у зареєстрованому шлюбі, хоча і не проживали разом.

На даний час донька проживає разом з позивачем та його батьками, відповідачка незважаючи на те, що є матір'ю, усунулась від виховання доньки.

Допомогу у вихованні та утриманні доньки ОСОБА_6 не надає і не цікавиться її долею, свого житла та самостійного доходу не має, ніде не працює та живе у своє задоволення, таке саме ставлення вона має і по відношенню до інших своїх дітей.

Підставою для подання позову є те, що відповідачка, зазвичай у нетрезвому вигляді намагається забрати доньку з собою під приводами нібито оформлення «дитячої допомоги» на своє ім'я, для чого донька тепер має жити з нею. Довірити дитину відповідачці позивач не може, оскільки це є небезпечним і заподіє шкоду інтересам дитини, але спілкуватись із дитиною ніколи не забороняв, проте сама відповідачка не виявляла такого бажання.

Залишення дитини з матір'ю створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я, оскільки у відповідачки відсутнє будь-яке матеріальне забезпечення, відповідач не має постійного місця роботи та не має свого житла і належних житлових умов, і саме головне не має бажання виконувати свій материнський обов'язок. Дитина відповідачу потрібна лише для того, щоб отримувати матеріальну допомогу та витрачати її на свої нужди. Саме внаслідок цього позивачу довелось доводити своє батьківство у судовому порядку, адже відповідач не бажала офіційно визнавати ОСОБА_1 батьком, щоб не втратити, як вона вважала можливості отримання соціальної допомоги, хоча вже на той час дитина проживала разом з позивачем і він повністю її утримував.

Позивач проживає поряд зі своїми батьками, які відповідно є бабусею та дідусем доньки позивача та рідною сестрою, які теж приймають належну участь у догляді за дитиною як рідні, при цьому мати позивача ОСОБА_7 є медичною сестрою, а сестра ОСОБА_8 є соціальним педагогом і розуміються у догляді за дітьми.

Позивач працює водієм С(Ф)Г «Олімп», має самостійний дохід, спиртних та наркотичних засобів не вживає, позитивно характеризується, як за місцем роботи, так і за місцем проживання, не притягався до будь-якої відповідальності, піклується про свою доньку на відміну від матері, прагне забезпечити їй гарне майбутнє і вживає для цього всі можливі заходи.

Тому позивач вважає, що суд, задля користі дитини має визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 разом з позивачем за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, село Вільне, вулиця Леніна, 82.

Просить визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з позивачем, батьком - ОСОБА_1, за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, село Вільне, вулиця Леніна, 82.

Позивач в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечує.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Синельниківської райдержадміністрації до початку судового засідання надав заяву про слухання справи за відсутності їхнього представника, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений шляхом оголошення у пресі, що підтверджується № 76 (1671) газети «Вісті Придніпровя» від 24.09.2015 року.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 визнаний батько дитини - ОСОБА_3, яка народилась 28.04.2013 року.

Згідно повторного свідоцтва про народження 1-КИ № 536646 батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 28 листопада 2002 року, ОСОБА_1 належить житловий будинок та земельна ділянка, які знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Вільне, вул. Леніна, 82.

В матеріалах справи містьтся довідка СФГ «Олімп» № 2 від 20 квітня 2015 року, згідно якої ОСОБА_1 працює водієм в СФГ «Олімп», його заробітна плата з серпня 2014 року по березень 2015 року становить 10460 грн.

Згідно довідки Вільненської сільської ради № 205 від 08.07.2015 року, ОСОБА_3, 28.04.2013 року постійно проживає з батьком за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, село Вільне, вулиця Леніна, 82.

Відповідно довідки характеристики № 7 від 22.04.2015 року, виданої Вільненською сільською радою, ОСОБА_1 за період проживання на території Вільненської сільської ради характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини; при цьому пріоритетне та принципове значення мають саме інтереси дитини - вони повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою.

Відповідно до висновку, Орган опіки та піклування в особі Синельниківської райдержадміністрації про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки за даною адресою умови для дитини створені кращі, ніж з матірю.

Вказаний висновок на момент ухвалення рішення не скасовано.

За приписами ст. 7 Сімейного кодексу України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_7 України.

Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращіх інтересах дитини.

Однак, залишення матір'ю дитини на проживання із батьком, коли дитина вимагала саме материнського піклування, не створення умов проживання із малолітньою дитиною, незважаючи на роз'яснення компетентних органів та тривале окреме проживання матері і дитини суд розцінює як виключення із цього принципу. Крім того, визначення місця проживання дитини з батьком не означає розлучення дитини з матір'ю.

При цьому суд вважає, що саме батько має можливість створити для дитини кращі умови для її повного та гармонійного розвитку доньки, оскільки забезпечує дитину любов'ю та розумінням.

Суд також виходить з того, що відповідач має можливість приймати участь у вихованні дитини, так як для неї перешкод у спілкуванні та вихованні дитини позивач не чинить.

Також суд приймає до уваги, що права відповідача не порушені і з будь-якими вимогами щодо зміни місця проживання дитини чи усунення перешкод у спілкуванні із нею відповідачка в установленому порядку не заявляла.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, в судовому засіданні встановлені визначені законом підстави задоволення позову про визначення місця проживання дитини з батьком, на спростування яких будь яких доказів відповідачем надано не було. При цьому суд виходить з того, що дитина більше прихильна до батька, останній має можливість забеспечити належне утримання, виховання і розвиток.

Керуючись Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст.ст. 141, 150, 155, 157, 159, 160, 161 СК України, ст. ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Синельниківської райдержадміністрації про визначення місця проживання дитини задовольнити у повному обсязі.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, з батьком ОСОБА_1, за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, село Вільне, вулиця Леніна, 82.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: ОСОБА_9