АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5182/15 Справа № 201/1889/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Калиновського А.Б.

за участі секретаря - Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання недійсним договору із застосуванням наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання недійсним договору із застосуванням наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалася на те, що 18 серпня 2014 року вона уклала з відповідачем договір фінансового лізингу № 010602 для придбання автомобіля - Mitsubishi Outlander на суму 350 000 грн. З метою отримання транспортного засобу вона перерахувала відповідачу 35 000 грн. Договір № 010602 від 18 серпня 2014 року нотаріально не посвідчувався. Вважає, що даний договір був укладений під впливом обману із застосуванням нечесної підприємницької практики, та дії відповідача є забороненими, тому просила суд визнати договір фінансового лізингу № 010602 від 18 серпня 2014 року, недійсним, стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" на її користь сплачені кошти в сумі 35 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 18 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Лізінгова компанія "Автофінанс" було укладено договір фінансового лізингу №010602 (а.с.7-13).

Відповідно до п.1.1. предметом договору є транспортний засіб Mitsubishi Outlander.

Згідно п. 1.3 укладеного договору лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - транспортний засіб Mitsubishi Outlander, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком №3 до договору, вартістю 350 000 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на лізингоодержувача згідно з умовами даного Договору (п. 1.5 договору) .

Згідно п.п. 1.7, 1.8 предмет договору передається у користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу, комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку № 1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Між сторонами 18 серпня 2014 року було укладено та підписано додатки до вищевказаного договору фінансового лізингу: додаток №1, додаток №2, додаток №3, які містять графік сплати першого, другого лізингових платежів, специфікації, всі три додатки підписані сторонами і є відповідно до п. 8.1 Договору невід'ємними його частинами. (а.с.14-15).

18 серпня 2014 року позивач сплатила ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" 35000 грн. комісії за організацію договору, згідно договору та додатків до нього (а.с.14, 16).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач посилалася на те, що її було введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань (а.с. 2-5).

Згідно ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг" фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

Згідно ч.ч.2, 5 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг" виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг.

Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовим установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

З матеріалів справи вбачається відповідач ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" має право на надання послуг фінансового лізину, так як Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, її було взято на облік як юридичну особу, що має право надавати послуги фінансового лізингу (а.с.44, 45).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Слід зазначити діючим Цивільним кодексом України, Законом України "Про фінансовий лізинг" не передбачено обов'язкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

У п. 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набути ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

З матеріалів справи вбачається порядок здійснення сплати лізингових платежів зазначені в п. 1.7., п. 8.2.1. договору про фінансовий лізинг №010602 від 18 серпня 2014 року та в додатках до нього, які були підписані сторонами по справі.

Будь-яких належних доказів на підтвердження того, що позивача на час підписання договору було введено в оману матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд правильно відмовив ОСОБА_2 в задоволені її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" займається нечесною підприємницькою діяльністю є необґрунтованими, апелянтом не вказано на конкретні дії відповідача, які б підпадали під встановлені ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" заборони.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді