Справа № 265/2485/13-ц
Провадження № 4-с/265/4/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л. В.,

при секретарі - Єфремовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця,

зацікавлена особа - Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця, зацікавлена особа - Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (далі ВДВС).

В обгрунтування поданої скарги зазначила, що Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя винесено рішення, за яким позовну заяву ОСОБА_2 до неї про усунення перешкод у здійсненні права власності, задоволено частково. Усунуто йому перешкоди в користуванні квартирою № 12, будинку № 18 по бульвару 50 років Жовтня в місті Маріуполі та виселено її із вказаної квартири. В задоволенні ж її зустрічної позовної заяви до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним, треті особи - приватний нотаріус ОСОБА_3, комунальний заклад міська лікарня №4, ОСОБА_4, судом відмовлено.

На підставі вказаного рішення 26 червня 2014 року судом був виданий виконавчий лист. 15 липня 2014 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження по його виконанню.

15 грудня 2014 року працівники ВДВС без будь-яких документів виламали двері в квартирі АДРЕСА_1 і виселили її з цієї квартири за її відсутності. Вона ж прийшла пізніше, а її не тільки не впустили до квартири, але й не пред»явили ніяких документів, відмовилися показати акт опису її речей. Під час її виселення у неї з квартири зникли гроші 50 000 тис.грн., 3000 дол.США, документи, матеріали судових справ та деякі особисті речі.

Зазначила, що фактично рішення суду про примусове її виселення не існує, тому просить суд визнати дії ДВС в особі начальника ОСОБА_5 і працівників, які здійснювали її виселення неправомірними та визнати неправомірними дії працівників ВДВС по вилученню у неї грошей та речей.

При розгляді скарги судом ОСОБА_1 повністю підтримала свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в скарзі. Також зазначала, що її не повідомляли про виселення та не неправляли акт опису і арешту її майна. Вказаний акт поняті не підписували, так як почерк в акті свідчить про його підпис однією особою, був присутній не дільничний інспектор та представник не тієї житлово-комунальної організації.

Представник ВДВС, яка діє на підставі довіреності державний виконавець Чепурна Т.С. доводи скарги не визнала, вказавши, що скарга є безпідставною. При виконанні рішення суду про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 були дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», тому просила відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

При розгляді скарги судом встановлено, що 11 квітня 2014 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя винесено рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності задоволено частково; усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою № 12, будинку № 18 по бульвару 50 років Жовтня в місті Маріуполі та виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1. В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним, треті особи - приватний нотаріус ОСОБА_3, комунальний заклад міська лікарня №4, ОСОБА_4, відмовити.

На виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист № 2/265/12/14 від 26 червня 2014 року, який перебував на виконанні в Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції.

Як свідчить надана ОСОБА_1 інформація про виконавче провадження, проведення виконавчих дій по виконанню вищевказаного виконавчого документу неодноразово відкладалося в зв»язку з заявами боржника, тобто самої ж ОСОБА_1 (а.с.91-100).

03 грудня 2014 року на ім»я ОСОБА_1 на адресу квартири АДРЕСА_2, державним виконавцем рекомендованим листом направлено лист з повідомленням про те, що 15 грудня 2014 року буде здійснюватися її примусове виселення з даної квартири (а.с.76,78).

При цьому як свідчить поштове повідомлення такий лист ОСОБА_1 отримала 25 грудня 2014 року (а.с.76). Разом з цим згідно відповіді центру поштового зв»язку № 5 УДППЗ «Укрпошта» від 16 січня 2015 року, лист до поштового відділення надійшов 05 грудня 2014 року (а.с.85).

Тому суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 щодо її неповідомлення державним виконавцем про примусове виселення.

15 грудня 2014 року державним виконавцем було здійснено примусове виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2.

В ході примусово виселення державним виконавцем складено акт № 20 опису майна, яке знаходилося в квартирі з відповідними додатками до нього (а.с.56-71).

Акт складено в присутності та за підписом двох понятих: ОСОБА_6, ОСОБА_7, дільничного інспектора Фоміна О.Ю. та представника ЖКП «Азовжилкомплекс» ОСОБА_8

Описане в акті майно на відповідальне зберігання прийняв ОСОБА_2

Так як ОСОБА_1 не була присутня при примусовому виселенні, тому державним виконавцем акт опису направлено їй поштою 22 грудня 2014 року.

29 грудня 2014 року державним виконавцем ВДВС винесена постанова про закінчення виконавчого провадження в зв»язку з виконанням рішення суду та повернено виконавчий документ до суду (а.с.74).

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За вимогами ст.78 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника.

У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем.

Передане для зберігання майно боржника видається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов'язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов'язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації частини майна боржника.

Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців. Після закінчення двомісячного строку невитребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику. У разі якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном.

Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

На підставі наведеного, судом не встановлено порушень з боку державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції під час примусового виконання рішення суду про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 та складання акту опису її майна, у зв»язку з чим підстав для задоволення скарги не має.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про те, що акт опису її майна поняті не підписували, так як почерк в акті свідчить про його підпис однією особою, при його складанні був присутній не дільничний інспектор та представник не тієї житлово-комунальної організації, то вказані обставини не знайшли свого підтвердження при розгляді скарги судом.

Крім цього, суд звертає увагу ОСОБА_1 про те, що для встановлення факту кримінального правопорушення, зокрема викрадення її грошей та майна на її думку, слід звертатися до відповідних правоохоронних органів, так як встановлення цього факту не входить до компетенції суду.

Керуючись ст.ст. 383-386 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця, зацікавлена особа - Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя ___________________ Копилова Л.В.