У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, застосувавши наслідки недійсності правочину, витребування майна з чужого незаконного володіння за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 23 грудня 2009 року він придбав у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 за 6 413 грн. Під час розгляду справи за його позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним цього договору з підстав його удаваного характеру, судом встановлено, що умови договору щодо ціни не відображають фактичне волевиявлення та згоду сторін з істотної умови такого договору. Позивач вважав цей договір не укладеним і таким, який не породжує для сторін цивільних прав та обов'язків, оскільки в договорі купівлі-продажу квартири не відображено його реальної ціни - 14 тис. євро. На підставі зазначеного договору відповідач 21 травня 2010 року здійснив державну реєстрацію права власності спірної квартири, зареєструвався у ній 22 березня 2011 року та зберігає за собою безпідставно набуте майно.

Ураховуючи викладене, позивач, збільшивши позовні вимоги та зазначивши відповідачем ОСОБА_8, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ним і ОСОБА_5, повернути йому вказану квартиру шляхом віндикації від ОСОБА_6, оскільки 20 травня 2014 року ОСОБА_5 продав спірну квартиру ОСОБА_6, вказавши про відсутність судового спору щодо цієї квартири.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суди, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України, згідно з якою висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 23 грудня 2009 року немає, а посилання на положення ст. ст. 638, 655 ЦК України та те, що умови договору не відображають фактичну домовленість щодо ціни продажу не можуть бути підставою та умовою для визнання договору недійсним.

Оскільки ОСОБА_5 є законним власником спірної квартири, діє презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), мав право на її відчуження добросовісному набувачу, ОСОБА_6, і квартира не вибула з володіння позивача поза його волею, то підстави для витребування квартири у нинішнього власника (ст. 388 ЦК України) відсутні.

Інші доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції, порушення норм матеріального чи процесуального права не встановлено.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта