Справа № 369/435/15 Головуючий у І інстанції Медвідь Н. О.
Провадження № 22-ц/780/3980/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 56 01.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

1 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що маючи намір придбати автомобіль, у травні 2012 року вона звернулась до відділення ПАТ «Ідея Банк» стосовно можливості отримання кредиту, оскільки її зацікавила пропозиція відповідача щодо низького відсотку та простих необтяжливих умов кредитування.

27 червня 2012 року між позивачем та «ДІАС Україна» було укладено договір № 27/DT/0612-01, за умовами якого продавець зобов'язався поставити та передати у власність покупця новий автомобіль марки Daihatsu Terios, 2012 року випуску, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

3 липня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 910.16096, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 180 941, 10 грн. на строк 72 місяці з метою фінансування купівлі транспортного засобу марки Daihatsu Terios, 2012 року випуску, у сумі 175 670 грн. та фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 5 271,10 грн.

Позивач вказала, що за весь час дії кредитного договору вона не допустила жодного прострочення, навіть не зважаючи на важкі несприятливі умови в країні та у її творчій професії, позивач щомісячно погашає кредит, сплачуючи 4 000 грн. Проте, відповідач безпідставно нарахував до сплати їй суму у розмірі 3 034,06 грн. в рахунок вартості страхування та 4 523,53 грн. - за відсутність страхового полісу, а згодом у зв'язку з тим, що страховий поліс не є належним.

Стягнувши суму двома платежами у загальному розмірі 3 034,06 грн. на власний рахунок як вартість страхування, відповідач не мав на це жодних підстав, адже такий договір позивачем не підписувався. Штраф у розмірі 4 523,53 грн., на думку відповідача, накладено через відсутність страхового полісу, або через те, що вона не звернулася за таким полісом до «акредитованої» відповідачем компанії. При цьому, 7 червня 2014 року її представником до відповідача було надіслано копії страхових полісів.

Позивач вважає, що її хвилювання за витрачений час спілкування з відповідачем, його авторитарна поведінка, втрата великої кількості робочого часу і стану, необхідного для участі у телевізійних та кінопроектах, виснажили її та суттєво зменшили можливість заробітку, тим самим позивачу було завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у 4 523,53 грн.

Крім того, через неправомірні дії відповідача, її представник вимушений вчиняти достатню кількість дій, з метою захисту інтересів її, як спільної з відповідачем клієнтки через непрофесійні дії банку, тому вона вимушена була понести витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним штраф у розмірі 4 523,53 грн., нарахований їй за кредитним договором № 910.16096 від 3 липня 2012 року; стягнути з ПАТ «Ідея Банк» на свою користь суму безпідставно стягнутих коштів у розмірі 3 034,06 грн., моральну шкоду у розмірі 4 523,53 грн. та суму витрат на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач, через адвоката Соколова В.В., подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки умови кредитного договору були погоджені сторонами з дотриманням вимог законодавства.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 червня 2012 року між позивачем та «ДІАС Україна» було укладено договір № 27/DT/0612-01, за умовами якого продавець зобов'язався поставити та передати у власність покупця новий автомобіль марки Daihatsu Terios, 2012 року випуску, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

З метою фінансування купівлі транспортного засобу та страхового платежу за страхування життя позичальника, 3 липня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 910.16096, згідно якого банк надав позичальнику кредит у загальній сумі 180 941, 10 грн. на строк 72 місяці.

У відповідності з п. 6 гл. 2 кредитного договору, позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають з змінної частини ставки за весь період кредитування і погоджується на ці ризики.

Відповідно до п.п. «d» п. 1 гл. 5 додатку № 2 до кредитного договору № 910.10976 (Положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів), позичальник зобов'язується до дня видачі кредиту укласти з акредитованою банком страховою компанією, за свій рахунок, договір страхування предмета застави (на умовах повного Каско), договір добровільного страхування життя та/або договір добровільного страхування фінансових ризиків, пов'язаних із втратою роботи, першим вигодонабувачем за якими є банк.

З наведеного слідує, що пропонуючи позивачу укласти вищезгадані договори із акредитованою ним страховою компанією, ПАТ «Ідея Банк» діяв у відповідності до умов кредитного договору, погоджених сторонами при його укладенні, рекомендуючи позивачу застрахувати своє життя у страховика, компетентність, ділову репутацію та платоспроможність якого підтверджує сам банк.

П.п. «d» п. 1 гл. 5 додатку № 2 передбачено, що позичальник зобов'язується у день укладення договору добровільного страхування життя надати банку оригінали квитанцій (платіжних доручень) про внесення повної суми страхових платежів, оригінали (копії) страхових полісів (договору добровільного страхування життя), а також в подальшому щорічно, забезпечуючи безперервність дії страховки Каско, укладати новий договір страхування життя з акредитованою банком страховою компанією на описаних вище умовах, сплачувати страхові платежі та надавати банку оригінали (копії) квитанцій (платіжних доручень) про внесення повної суми страхового платежу разом з оригіналом страхового полісу (договору добровільного страхування життя).

Тобто, позивач зобов'язана щороку переукладати договір добровільного страхування життя та надавати банку відповідні документи.

Оскільки протягом року від дня укладення кредитного договору, позивачем не було надано банку нового договору добровільного страхування життя та відповідних квитанцій, банк листом від 1 серпня 2013 року повідомив позивача про те, що у зв'язку з неукладенням нею договору добровільного страхування життя відповідно до гл. 5 п. d додатку 2, банк поновив від її імені договір добровільного страхування життя на зазначених в листі умовах.

Таке повноваження банку передбачене тим же п.п. «d» п. 1 §5 додатку № 2, згідно з яким в разі неукладення позичальником договору добровільного страхування життя. Банк вправі самостійно, на власний розсуд укласти договір добровільного страхування життя, стягнувши витрати, пов'язані із страхуванням. Із позичальника (в тому числі, але не обмежуючись, із предмета застави), або зарахувати найближчий платіж (платежі) позичальника за договором у погашення боргу позичальника перед банком за страховим платежем.

Обгрунтовуючи вимоги позову, позивач посилалася на те, що маючи дійсний страховий поліс, вона все ж сплатила відповідачу 3 034,06 грн.

Поруч з цим, судом встановлено, що про укладення позивачем нового договору добровільного страхування життя, позивач банку не повідомила. У своєму листі від 5 грудня 2014 року представник позивача зазначає, що ним ще влітку за запитом оператора банку на пошту було надіслано копію такого страхового полісу, однак у п.п. «d» п. 1 гл. 5 додатку № 2 зазначено, що договір добровільного страхування життя подається позичальником банку через реєстрацію вхідної кореспонденції.

Зважаючи, що позивачем не було надіслано на адресу банку необхідних документів, останній, керуючись положеннями додатку 2 до кредитного договору, уклав від імені позивача договір добровільного страхування її життя із ПрАТ СК «Уніка Життя».

Пунктом 2.4. гл. 1 розділу І Постанови НБУ № 23 від 25 січня 2012 року «Про затвердження Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями», передбачено, що банк здійснює оцінку фінансового стану боржника відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 3.1. гл. 3 розділу II даної постанови визначено, що банк здійснює оцінку фінансового стану фізичної особи, якій надано кредит, у тому числі тієї, яка є суб'єктом господарювання, на підставі кількісних та якісних показників. Банк для розрахунку кількісних показників ураховує доходи, факт отримання яких протягом дії договору підтверджується достовірними документами, виданими третьою особою (довідка з місця роботи, довідка про доходи, виписка (довідка) банку з рахунку про рух коштів) або банком-кредитором, який є роботодавцем боржника - фізичної особи або здійснює обслуговування його рахунку.

В п. 4 гл. 9 кредитного договору сторони погодили, що в разі неподання або несвоєчасного подання позичальником документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника за останні 6 місяців, та/або невиконання/несвоєчасного виконання поновлення дії договору (договорів) страхування заставного майна, та/або полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, та/або неподання/несвоєчасного подання відповідно оформленого акту перевірки заставного майна, банк має право вимагати від позичальника сплати штрафу в розмірі 2,5 % від початкової суми кредиту за кожний випадок порушення, стягнувши витрати із позичальника (в тому числі, але не обмежуючись, за рахунок предмета застави), або зарахувати наступний платіж (платежі) позичальника за договором у погашення штрафних санкцій.

З матеріалів справи встановлено, що листом від 15 квітня 2014 року ПАТ «Ідея Банк» було повідомлено ОСОБА_2 про необхідність подання документів, що підтверджують її фінансовий стан до 20 квітня 2014 року.

До вказаної дати такі документи позивачем надано не було, а тому листом від 14 листопада 2014 року банк повідомив позивача про нарахування їй, у відповідності до п. 4 гл. 9 кредитного договору, штрафу в сумі 4 523,53 грн. (розрахованої відповідно до вказаного пункту кредитного договору).

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що оспорювані позивачем стягнення страхового платежу та штрафу за неподання довідки про доходи здійснено банком у відповідності до умов кредитного договору та законодавства.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивачем по справі вказані обставини не доведені, а посилання на те, що спірний кредитний договір містить суперечливі та дискримінаційні положення, не можуть розцінюватися судом як порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у позивача існувала можливість при належній турботливості та обачності при підписанні договору отримувати всю необхідну їй інформацію та передбачити розмір процентної ставки, сукупну вартість кредиту та супутні платежі за кредитом.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із п. 2 гл. 10 кредитного договору, позичальник заявила та гарантувала, що банк повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація йому відома і зрозуміла, з вказаним законом він ознайомлений, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними: належний йому примірник оригіналу договору з усіма додатками до нього йому вручено банком при підписанні договору; умови договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього.

Таким чином ОСОБА_2 на момент укладання кредитного договору була ознайомлена із своїми правами і обов'язками, порядком, строком погашення кредиту та нарахуванням/сплатою процентів, всіма обов'язковими платежами, а також з відповідальністю сторін, про що свідчить відповідний її підпис на договорі.

При цьому в ході розгляду справи в місцевому суді так в апеляційному порядку позивачем та її представником не було надано доказів, які б свідчили про недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання окремої частини кредитного договору недійсним.

В порушення вимог ст. 57-60 ЦПК України, позивач не довела належними та допустимими доказами своїх позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з відповідача, належним чином не обгрунтовано з яких міркувань визначена заявлена сума, які протиправні дії скоєні відповідачем, які б давали підстави для відшкодування моральної шкоди, та чим підтверджена сума моральної шкоди.

Крім цього, враховуючи, що в задоволенні позову було відмовлено з підстав його недоведеності, то за правилом ст. 88 ЦПК України відсутні підстави для відшкодування позивачу понесених витрат на правову допомогу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: