Справа № 739/830/15-ц
Провадження № 2-о/739/36/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2015 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретарів - Лукаш Н.Я., Неживець К.В.,

заявниці - ОСОБА_1,

представника заявниці - ОСОБА_2,

заінтересованої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - заявниця) звернулася до суду із заявою про встановлення факту її проживання разом з ОСОБА_3 (далі - заінтересована особа) однією сім'єю без укладення шлюбу у період з квітня 2010 року по 06 жовтня 2012 року.

Свою заяву мотивує тим, що у 2010 році вона познайомилася з ОСОБА_3, тобто майбутнім чоловіком. З квітня 2010 року вони почали жити однією сім'єю без шлюбу в квартирі останнього, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, де вони вели спільне господарство, підтримували одне одного, мали спільний сімейний бюджет. 06 жовтня 2012 року вони уклала шлюб та продовжили проживати за вказаною вище адресою. Оскільки на даний час ОСОБА_3 відмовляється поділити майно, набуте під час спільного проживання, вона змушена звернутися до суду з даною заявою про встановлення факту їхнього проживання однією сім'єю без шлюбу.

ОСОБА_3, як заінтересована особа, подав до суду заперечення на заяву, відповідно до яких у встановленні факту проживання його та заявниці однією сім'єю без шлюбу просить відмовити, зазначає, що такий факт не мав місця, свідки, на показання яких посилається заявниця, вказаний факт підтвердити не можуть, оскільки до його одруження із заявницею ці свідки не були в його квартирі, розташованій по АДРЕСА_1. Також вказує, що до шлюбу із заявницею вони спільного господарства не вели, спільно не проживали, а лише зустрічалися, іноді заявницю ночувала у нього, речі останньої в його квартирі до укладення шлюбу не зберігалися. У жовтні 2012 року вони одружилися, але подружнє життя не склалося, оскільки заявниця почала зустрічатися зі своїми подругами, ходити по кафе, пиячити, всі зароблені кошти витрачала на свої потреби. У червні 2015 року вони розлучилися. При цьому заявниця неодноразово погрожувала, що залишить його без всіх речей, які є у квартирі. Крім того зазначає, що у 2007 році він взяв кредит для придбання автомобіля, який станом на 01 червня 2013 року повністю сплатив за рахунок своїх коштів та коштів своєї матері. Телевізор та комп'ютер були придбані його матір'ю за власні кошти.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 свою заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав, вказаних у заяві, пояснивши, що з ОСОБА_3 вона познайомилася 07 січня 2010 року. У лютому 2010 року вони почали зустрічатися, на той час вона жила в м. Чернігові по вул. Красногвардійській. Іноді залишалася ночувати у ОСОБА_3, вони разом відпочивали. У квітні 2010 року вона звільнилася з роботи і ОСОБА_3 запропонував їй переїхати до нього в квартиру, розташовану у будинку по АДРЕСА_1, на що вона погодилася. З квітня 2010 року вони жили у вказаній квартирі разом з матір'ю ОСОБА_3 06 жовтня 2010 року вони одружилися. У червні 2015 року їхній шлюб за рішенням суду було розірвано. Також вказала, що підтвердженням факту її проживання спільно з ОСОБА_3 однією сім'єю без укладення шлюбу є те, що вона при влаштуванні на роботу зазначала як адресу свого проживання, адресу за якою розташована квартира ОСОБА_3

ОСОБА_3 у судовому засіданні заяву не визнав і просив відмовити у встановленні факту спільного проживання його та заявниці однією сім'єю без укладення шлюбу у період з квітня 2010 року по 06 жовтня 2012 року, пояснивши, що такий факт не мав місця, визнав, що із заявницею вони познайомилися у січні 2010 року. Після знайомства вони тривалий час зустрічалися, але разом не жили, спільного господарства не вели, лише іноді заявниця залишалася ночувати у нього в квартирі, коли його матір була відсутня. У жовтні 2012 року вони одружилися і саме напередодні одруження заявниця переїхала до нього в квартиру та почала з ним жити. У червні 2015 року їхній шлюб за рішенням суду було розірвано.

Допитана у судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка ОСОБА_1 дала показання про те, що з ОСОБА_3 вони познайомилися 07 січня 2010 року, після чого певний час спілкувалися по телефону, а з 05 лютого 2010 року почали зустрічатися, спільно проводили відпочинок, іноді вона залишалася ночувати у ОСОБА_3 Далі їхні стосунки стали міцнішими і їй на роботі було висунуто вимогу або працювати, або зустрічатися з ОСОБА_3 У зв'язку з цим вона була змушена звільнитися. У квітні 2010 року, після звільнення, вона переїхала жити до ОСОБА_3 і вони почали жити разом. Вона виділяла з власних грошей кошти на харчування, у них був спільний побут. З того часу вона була знайома з сусідами, зокрема ОСОБА_4 бував у них в гостях і вона з ним спілкувалася, періодично сусіди приходили до них в квартиру брати свої продукти харчування, які зберігалися на їхньому балконі, коли вона перебувала роботі. З матір'ю ОСОБА_3 у неї були нормальні стосунки, остання скаржилася їй на попередніх дівчат свого сина. Також матір ОСОБА_3 готувала їм їжу, оскільки була постійно вдома. Їхні стосунки погіршилися після зникнення з квартири значної суми коштів. Під час спільного проживання ними було придбано побутову техніку, зокрема телевізор та комп'ютер, а також сплачено частину кредиту, отриманого ОСОБА_3 на придбання автомобіля. Ще до укладення шлюбу, заповнюючи анкету на роботі, вона вказала в ній адресу квартири ОСОБА_3, в якій на той час проживала разом з ОСОБА_3 та його матір'ю.

Допитана у судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка ОСОБА_5 дала показання про те, що ОСОБА_3 є її сином, а ОСОБА_1 колишньою дружиною сина. Син познайомився з ОСОБА_1 у 2010 році та почав з нею зустрічатися. Остання періодично приходила до них в гості, іноді залишалася ночувати, але це було лише тоді, коли вона виїздила на строк від кількох днів до тижня до рідних в республіку Білорусь. У 2012 син повідомив, що вони з ОСОБА_1 вирішили одружитися і подали відповідну заяву. Згодом вони одружилися. До одруження вона сама вела домашнє господарство, ОСОБА_1 у їхній квартирі постійно не жила, спільного господарства з нею та її сином не вела, де вона в той час проживала не знає. Лише після одруження остання почала жити з ними. При цьому зароблені кошти витрачала на себе, їсти не готувала, прокинувшись вранці йшла з дому і поверталася лише ввечері.

Допитаний у судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка ОСОБА_4 дав показання про те, що він є сусідом родини ОСОБА_3, йому встановлено першу групу інвалідності по зору, тому він фактично не бачить, але добре розрізняє звуки, зокрема може відрізняти людей за звуками їхніх кроків. Він з дружиною проживає в квартирі, розташованій на одному поверсі з квартирою родини ОСОБА_3. ОСОБА_1 знає приблизно останні два з половиною роки, саме стільки часу тому по звуку кроків він зрозумів, що до ОСОБА_3 приходить нова особа. Потім певний час дана особа не з'являлася. Згодом він дізнався, що ОСОБА_3 одружився. До одруження ОСОБА_1 лише приходила до квартири ОСОБА_3, коли там не було ОСОБА_5, при цьому вона там постійно не жила. Жити ж почала лише після одруження. Про це йому відомо, оскільки він досить часто буває у родини ОСОБА_3 в гостях та постійно спілкується з ОСОБА_5 Після одруження остання часто скаржилася йому на невістку, оскільки та довго спала, після чого до ночі гуляла.

Допитана у судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка ОСОБА_6 дала показання про те, що вона є сусідом родини ОСОБА_3, вони постійно спілкуються, відвідують один одного. Їй відомо, що ОСОБА_3 зустрічався з ОСОБА_1 до одруження приблизно два роки, остання іноді залишалася у нього ночувати, коли матері ОСОБА_3 не було вдома. Після укладення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 почали жити разом. До одруження ОСОБА_1 в квартирі ОСОБА_3 була не часто і вона знала її лише наглядно, познайомилася з нею лише після її одруження з ОСОБА_3 Саме після одруження ОСОБА_1 почала постійно жити в квартирі ОСОБА_3 та вести з ними спільне господарство. При цьому, зі слів ОСОБА_5, її невістка їй по дому не допомагала, їжу не готувала, довго гуляла з подругами, пізно поверталася додому.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 дала показання про те, що вона є подругою ОСОБА_1, працює в інтернет-магазині. У січні 2010 року, у неї вдома, остання познайомилася з ОСОБА_3, після чого вони почали зустрічатися. Згодом ОСОБА_1 звільнилася з роботи і в неї не було грошей для того, щоб знімати квартиру. Тоді ОСОБА_3 запропонував їй переїхати жити до нього, на що вона погодилася. З того часу вона почала жити в квартирі ОСОБА_3 та його матері по АДРЕСА_1. Про це їй відомо, оскільки вона бувала в їхній квартирі на свята. Також зазначила, що ОСОБА_1 зверталася до неї з приводу придбання комп'ютера, і вона роздруковувала документи на комп'ютер.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 дав показання про те, що він є товаришем ОСОБА_3 Приблизно на початку січня 2010 року він та ОСОБА_3 познайомилися з ОСОБА_1 Згодом остання почала зустрічатися з ОСОБА_3 При цьому до одруження вони разом не проживали, оскільки цього не дозволила б матір ОСОБА_3 Жити разом вони почали безпосередньо перед укладенням шлюбу. До того, наскільки йому відомо, ОСОБА_1 жила з подругами у квартирі, розташованій в АДРЕСА_2, там він був у них в гостях у 2010 році. Також зазначив, що у 2007 році ОСОБА_3 придбав у кредит автомобіль, а в грудні 2011 року звертався до нього з приводу придбання комп'ютера.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 дала показання про те, що ОСОБА_1 є її подругою. У січні 2010 року остання познайомилася з ОСОБА_3, приблизно через місяць почала залишатися у нього ночувати. У квітні 2010 року ОСОБА_1 втратила роботу і ОСОБА_3 запропонував їй переїхати до нього, на що, як їй відомо, вона погодилася та почала жити в його квартирі. Були випадки коли вони сварилися, але після примирення ОСОБА_3 приїздив та забирав ОСОБА_1 Вона один раз була у них в гостях, там бачила її речі, також іноді приходила до їхньої квартири коли там не було ОСОБА_3 Зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 постійно разом відпочивали, спілкувалися про побут. Адреси, за якою проживала ОСОБА_1 пригадати не може. Після спільних відпочинків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 йшли додому разом, але чи йшли вони саме додому до ОСОБА_3 стверджувати не може. Також не змогла ствердно відповісти чи дійсно ОСОБА_1 до одруження постійно жила у ОСОБА_3

Заслухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Пунктом 5 частини першої статті 256 Цивільного процесуального кодексу України передбачено можливість встановлення судом факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зі змісту вказаного законодавчого положення висновується, що встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу можливе лише за умови доведення, крім власне факту спільного проживання чоловіка та жінки, їх пов'язаності спільним побутом та наявності у них взаємних прав і обов'язків.

Як встановлено, заявниця та ОСОБА_3 познайомилися 07 січня 2010 року, після чого з лютого 2010 року почали зустрічатися та разом відпочивати, що підтверджується поясненнями заявниці, поясненнями ОСОБА_3, а також показаннями допитаних у судовому засіданні свідків. 06 жовтня 2012 року вони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 06 жовтня 2012 року (а.с. 5). Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 червня 2015 року, яке набрало законної сили 04 липня 2015 року, вказаний шлюб було розірвано (а.с. 73-74).

Ще до знайомства із заявницею ОСОБА_3 31 серпня 2007 року отримав у АТ «УкрСиббанк» споживчий кредит для придбання автомобіля, який був повністю погашений 01 червня 2013 року (а.с. 25-26).

Також в матеріалах справи містяться товарні чеки №24/12-2011 від 23 грудня 2011 року про придбання телевізора марки Samsung UE - 40F6650 та №9022766 від 17 грудня 2013 року про придбання комп'ютера (процесор AMD Phenom II X4 965 3,4 GHz) з монітором, клавіатурою та маніпулятором «мишка» (а.с. 27-30).

З пояснень ОСОБА_3, показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8 вбачається, що до укладення 06 жовтня 2012 року заявницею і ОСОБА_3 шлюбу, вони разом в квартирі ОСОБА_3 не проживали, спільним побутом пов'язані не були, взаємних прав і обов'язків, як члени сім'ї, не мали, лише іноді заявниця залишалася ночувати у вказаній квартирі, в періоди відсутності там ОСОБА_5

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 даючи показання розповіли, що ОСОБА_3 у квітні 2010 року запропонував заявниці переїхати жити до нього в квартиру і вона на це погодилася. При цьому на підтвердження своїх показань послалися на той факт, що були в квартирі ОСОБА_3 і бачили там заявницю та її речі. При цьому свідок ОСОБА_9, стверджуючи, що після спільних відпочинків заявниця та ОСОБА_3 разом йшли додому, не змогла підтвердити чи дійсно заявниця до одруження постійно жила в квартирі ОСОБА_3

Будучи допитаною як свідок, заявниця стверджувала, що з квітня 2010 року постійно проживала з ОСОБА_3 у його квартирі до їх одруження, при цьому про наявність у них взаємних прав та обов'язків членів сім'ї, не вказала. Також нею не надано жодних доказів, які підтверджували наявності у них спільного побуту.

Аналіз показань свідків, допитаних у судовому засіданні, вказує на те, що заявниця до укладення шлюбу з ОСОБА_3 періодично приходила до його квартири та іноді залишалася там на ніч, при цьому з показань не вбачається, що заявниця постійно проживала в квартирі ОСОБА_3, вела з ним спільне господарство, мала взаємні права та обов'язки, оскільки свідки ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 це прямо заперечили, а свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вказуючи на постійне проживання заявниці у квартирі ОСОБА_3, посилалися лише на ту обставину, що вони бували на свята у вказаній квартирі, де бачили заявницю, хоча її перебування там до одруження визнав сам ОСОБА_3, який не заперечував того, що вони із заявницею до одруження зустрічалися та спільно відпочивали.

Зважаючи на викладене суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9, а також показання заявниці, допитаної в якості свідка, стосовно постійного спільного проживання заявниці з ОСОБА_3 в квартирі останнього до їхнього одруження.

Факт зазначення заявницею в анкеті кандидата, заповненій 23 травня 2011 року і особовій картці працівника, заповненій 16 липня 2012 року, адресою свого проживання квартири, розташованої в АДРЕСА_1, в якій проживає ОСОБА_3 зі своєю матір'ю, не можна розцінювати як достатній доказ спільного проживання заявниці і ОСОБА_3 однією сім'єю, наявності у них взаємних прав і обов'язків та їх пов'язаності спільним побутом.

Стосовно досліджених у судовому засіданні фотознімків, наданих заявницею, які здійснені у період з 23 серпня 2010 року по 29 вересня 2012 року (а.с. 54), то вони доводять лише факт спільних відпочинків заявниці та ОСОБА_3 і не містять зображень, що підтверджували б ведення ними спільного побуту та проживання заявниці в квартирі ОСОБА_3, відповідно ці фотознімки також не можуть бути доказами спільного проживання заявниці і ОСОБА_3 однією сім'єю без укладення шлюбу.

За таких обставин, враховуючи, що заявницею у судовому засіданні не доведено постійного спільного проживання з ОСОБА_3 у період з квітня 2010 року до 06 жовтня 2012 року, пов'язаності їх у вказаний період спільним побутом та наявності у них взаємних прав і обов'язків, суд приходить до висновку про недоведеність заявницею факту її проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю без шлюбу та необхідність відмови в задоволенні заяви повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтею 3 Сімейного кодексу України, статтями 10, 60, 208, 209, 212-215, 256-259, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст рішення складено 04 вересня 2015 року.