АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Желепи О.В., Іванченко М.М., при секретарі Фадєєвій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Музичного фонду Спілки композиторів України до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року,

встановила:

У листопаді 2013 року Музичний фонд Спілки композиторів України звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про стягнення коштів, посилаючись на те, що 18 квітня 2008 року позивачем відчужено відповідачу нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 233,2 кв.м., за яке не були сплачені грошові кошти.

Тому Музичний фонд Спілки композиторів України просив стягнути з ОСОБА_1 вартість нежилого приміщення в сумі 792 000 грн. 00 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Музичного фонду Спілки композиторів України грошові кошти в сумі 792 000 грн.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись напорушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу обґрунтованою.

Представник Музичного фонду Спілки композиторів України проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не сплачені грошові кошти за придбане за договором купівлі-продажу нежиле приміщення. При цьому, судом поновлено позивачу строк позовної давності звернення до суду з позовом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2008 року між Музичним фондом Спілки композиторів України та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 233,2 кв.м.

На час укладення договору купівлі-продажу директором Музичного фонду Спілки композиторів України був ОСОБА_2, який перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1

Звертаючись з даним позовом, Музичний фонд Спілки композиторів України зазначив, що грошові кошти за відчужене нежиле приміщення до організації не надходили. Про зазначені обставини позивачу стало відомо після зміни керівництва Фонду.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В суді апеляційної інстанції третя особа ОСОБА_2 пояснив, що перебуваючи на посаді голови Музичного фонду він відчужив ОСОБА_1 спірне нежиле приміщення за 792 000 грн. 00 коп. Вказані кошти були перераховані ОСОБА_1 на рахунок Музичного фонду. Касові чеки про перерахування коштів знаходяться в матеріалах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Музичного фонду Спілки композиторів України про визнання права власності на спірне нежиле приміщення.

Представник ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснила, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2009 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне нежиле приміщення встановлений факт сплати нею грошових коштів в сумі 792 000 гр. 00 коп. за придбане нерухоме майно. При цьому додала, що вказане судове рішення має преюдиційне значення, відтак відповідач не зобов'язана доводити зазначені фактичні обставини при розгляді даної справи. Вважає, що судом першої інстанції також необґрунтовано поновлено позивачу строк позовної давності звернення до суду з даним позовом.

Колегією суддів витребувані матеріали зазначеної цивільної справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини.

Преюдиційність фактів, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, ґрунтується на судовому рішенні, яке набрало законної сили, і визначається його межами (ті самі особи, предмет спору, предмет доказування), за якими сторони не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом у рішенні в такій справі факти.

Як вбачається із матеріалів витребуваної колегією суддів цивільної справи, ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на спірне нежиле приміщення, не обґрунтовувала його сплатою грошових коштів за нерухоме майно. Підставою позову було лише укладення договору купівлі-продажу від 18 квітня 2008 року. Саме наявністю правочину обґрунтовувались позовні вимоги. Матеріали справи не містять доказів сплати коштів. Отже, при вирішення спору, суд першої інстанції не досліджував зазначених обставин, відтак сплата коштів не була предметом доказування. Не були сплачені кошти і під час укладення договору купівлі-продажу, оскільки згідно п. 3 договору грошові кошти в сумі 792 000 грн. покупець зобов'язувався перерахувати на поточний рахунок продавця протягом 30 календарних днів, наступних після підписання цього договору.

Таким чином, відсутні підстави для висновку про те, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2009 року має преюдиційне значення при розгляді даної справи.

Із виписки по особовому рахунку позивача вбачається, що за період з 01.01.2008 року по 07.07.2008 року кошти в розмірі 792 000 грн. до Фонду не надходили.

Відповідачем та її представником на порушення ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України не доведено будь-якими допустимими засобами доказування сплату грошових коштів в сумі 792 000 грн. 00 коп.

Правильно встановивши фактичні обставини справи та давши належну оцінку представленим доказам, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідачем не сплачені грошові кошти за придбане спірне нежиле приміщення, відтак обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про їх стягнення на користь позивача.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано поновлено строк позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки про порушене право позивач дізнався лише після зміни керівництва Фонду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 18 грудня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Болотов Є.В.

Судді: Желепа О.В.

Іванченко М.М.

Справа № 760/24813/13

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3338/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Волокітіна Н.Б.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Болотов Є.В.