Справа № 199/6068/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

04 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 364», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після його батька ОСОБА_3, який помер 09 вересня 2011 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що нотаріус відмовився видати позивачу свідоцтво про право на спадщину, оскільки батько позивача пайовий внесок за вказану кооперативну квартиру сплатив, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину та не зареєстрував своє право власності.

Сторони та треті особи, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Позивач ОСОБА_1 через свого представника надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить справу розглянути за його відсутності та відсутності його представника. Відповідачі ОСОБА_2 та Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 364» також надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дніпропетровська міська рада повідомила суд про причини неявки свого представника до суду, які визнані судом неповажними. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін та третіх осіб в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с. 7), 09 вересня 2011 року помер ОСОБА_3.

Вирішуючи питання щодо майна, яке увійшло до складу спадщини після його смерті, суд враховує наступне.

За довідкою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 364» (а.с. 10), повна вартість кооперативної квартири АДРЕСА_2 була сплачена членом кооперативу ОСОБА_3 у вересні 1992 року.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 84) вбачається, що на момент виплати пайового внеску ОСОБА_3 перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2.

Як передбачено ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю, яка діяла на момент виплати пайового внеску, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

За наведених обставин ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як такі, що в період шлюбу сплатили пайовий внесок на квартиру, на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 і квартира згідно ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю є їх спільною сумісною власністю.

Суд, керуючись вимогами ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54 цс 12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, за яким відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Також суд враховує розяснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у п. 8 своєї постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за якими у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

За довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 91), ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за життя право власності на квартиру не зареєстрували.

Разом з тим, оскільки право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшла належна померлому 1/2 частка квартири АДРЕСА_1.

Відповідні доводи позивача про те, що складу спадщини увійшла вся квартира, ґрунтуються на хибному тлумачення приписів цивільного законодавства та судом відхиляються.

За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори» (а.с. 86) вбачається, що ОСОБА_3 заповіту після себе не залишив.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З наявної у справі копії свідоцтва про народження (а.с. 89) вбачається, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_3

Як встановлено судом вище, відповідачка ОСОБА_2 була дружиною спадкоємця.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3

Інші спадкоємці ОСОБА_3 дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_2 06 березня 2012 року подала до нотаріальної контори заяву (а.с. 82), за якою відмовилася від своєї частки спадщини на користь позивача ОСОБА_1

З довідки ЖБК № 364 (а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_3 постійно мешкав разом з останнім за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Донецьке шосе, б. 108, кв. 68, отже згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину після смерті батька.

14 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину (а.с. 93).

За вказаною заявою в той же день нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 90), якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, оскільки за спадкоємцем не було зареєстроване право власності на квартиру.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири, яка належала померлому, суд виходить з того, що на цей час наявні обєктивні перешкоди для реалізації спадкових прав позивача.

За ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Визнання права є способом захисту права, передбаченим п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За наведених обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в іншій частині задоволенню не підлягають, оскільки, як встановлено судом, власником решти 1/2 частки квартири є відповідачка ОСОБА_2, отже правові підстави для визнання за позивачем права власності на зазначену частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 224 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 364», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, який помер 09 вересня 2011 року на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 70,8 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., яка складається з приміщення 1 коридору площею 7,3 кв.м., приміщення 2 житлової кімнати житловою площею 15,5 кв.м., приміщення 3 шафи площею 1,7 кв.м., приміщення 4 житлової кімнати житловою площею 17,4 кв.м, приміщення 5 житлової кімнати житловою площею 12,9 кв.м., приміщення 6 кухні площею 9,7 кв.м., приміщення 7 туалету площею 1,2 кв.м., приміщення 8 - ванної площею 2,0 кв.м., приміщення І балкону площею 0,8 кв.м., приміщення ІІ лоджії площею 2,3 кв.м.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На рішення позивачем та третьою особою може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий :