АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представників позивача ОСОБА_1., ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 та отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов'язання по їх оплаті, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість, яку позивач з урахуванням уточненої позовної заяви, просив стягнути з відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду м". Києва від 01 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Справа №753/15167/2014
№ апеляційного провадження:22-ц-796/1081/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Стягнуто з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Анни Ахматової, З, ) суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 7 226, 83 гривні, яка складається з суми основної заборгованості у розмірі 6 006, 43 гривні, суми інфляційних витрат у розмірі 1 105, 83 гривні та 3 % річних у сумі 114. 56 гривень, а також судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу в якій вона просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від

01 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ТОВ «Рада» відмовити повністю.

Зокрема посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття не правильного рішення суду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_1., ОСОБА_2., що діють на підставі довіреностей в інтересах ТОВ «Рада», проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам в повній мірі судове рішення не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 29 січня 2004 року (а.с.12).

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Пунктом 1 частиною 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Згідно п.2.1 Статуту ТОВ «Рада» підприємство створено з метою забезпечення управління житловим фондом, ефективної експлуатації житлових і нежитлових приміщень, будинків та споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд, для задоволення потреб споживачів щодо надання житлово - комунальних послуг (а.с.129).

Наявний у справі акт введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, затверджений розпорядженням Дарницької районної державної адміністрації № 110 від 11 квітня 2003 року, в якому в розділі «експлуатуюча організація» визначено ТОВ «Рада» (а.с. 56), листів Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації від 06 травня 2011 року, ТОВ «Рада» від 01 березня 2006 року (а.с.59, 60) дають підстави стверджувати, що ТОВ «Рада» в період з жовтня 2013 року по липень 2014 року включно надавало послуги з обслуговування й експлуатації будинку АДРЕСА_1

Отже, позивач у цій справі є організацією, яка за розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації уповноважена надавати послуги, зокрема, з утримання будинку та прибудинкової території, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 організації та задоволення потреб мешканців будинку в житлово-комунальних та інших послугах, укладання договорів з суб'єктами господарювання для забезпечення житлового фонду комунальними послугами, нарахування, обліку та збору плати за надані споживачу послуги, а тому має право вимагати від відповідача оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, виконавцем яких позивач є, а також плати за інші надані житлово-комунальні послуги.

08 серпня 2002 року між сторонами по справі було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкових територій, а 30 грудня 2003 року - додаток до нього та предметом яких відповідно до додатку є забезпечення позивачем обслуговування та поточного ремонту житлового-будинку та прибудинкової території де знаходиться належна позивачу на праві власності квартира. Крім того, сторони домовилися за вказаним договором про надання позивачем та оплату відповідачем за нормативно встановленими тарифами визначених у договорі про надання послуг.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки за п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», підпунктом 1 пункту 30 Правил надання послуг - з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, оскільки такі висновки узгоджуються із вимогами закону та практикою Верховного Суду України (постанови від 10 жовтня 2012 року № 6-110 цс12 та від 30 жовтня 2013 року №6-59цс 13).

Споживання ОСОБА_3 житлово-комунальних послуг та наявність у неї заборгованості лише за період з жовтня 2013 року по вересень 2014 року, підтверджується розрахунком заборгованості.

Таким чином, вчиняючи дії щодо оплати отриманих та спожитих житлово - комунальних послуг до жовтня 2013 року, ОСОБА_3 фактично визнавала наявність договірних зобов'язань з ТОВ «Рада».

Позивач як житлово-експлуатаційна організація відповідно до Статуту, яка обслуговує будинок АДРЕСА_1, надає його мешканцям житлово-комунальні послуги. Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо сплати за отримані житлово-комунальні послуги належним чином не виконувала, у зв'язку з чим у неї перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2013 року по вересень 2014 року.

Враховуючи викладене, доводи щодо неналежності особи позивача та повноважень ТОВ «Рада» щодо нарахування квартирної плати є не обґрунтованими.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості в повній мірі відображає перелік наданих відповідачу житлово - комунальних послуг та застосовані при цьому тарифи, встановлені для ТОВ «Рада» Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 11 грудня 2012 року №2216 «Затвердження змін до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються виконавцями цих послуг».

Разом з тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог ст. ст. 60, 212, 213, 214 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три труни: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціпи/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом (ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно п.п. 9,10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установленням засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Як убачається з матеріалів справи, 24 вересня 2013 року було складено акт опломбування засобу обліку, відповідно до якого, за адресою АДРЕСА_1 на вузлі теплопостачання встановлено засіб обліку теплопостачання та опломбовано пломбою №2364187 (а.с.38).

Як пояснили в судовому засіданні представники ТОВ «Рада», саме з 24 вересня 2013 року вказаний засіб обліку взято на абонентський облік, тобто нарахування за використання теплової енергії повинні проводитися з урахуванням показань засобу обліку.

Згідно акту звірки показників засобу обліку теплової енергії, затвердженого начальником ЖЕД ТОВ «Рада», станом на 11 липня 2014 року, показники тепло лічильника складають 0,322 Гкал. (а.с.104).

Суд першої інстанції вказані обставини не з'ясував та прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача Приходько З.М. заборгованості за опалення, яка нараховувалась виходячи з площі квартири.

Отже, колегія суддів приходить до висновку що до стягнення за опалення підлягає 66 гривень 18 копійок (0,322 Гкал х 205 гривень 50 копійок - вартість 1 Гкал, яка діяла в опалювальному сезоні 2013-2014р.р. відповідно до Постанови НКРЕ №1729 від 14 грудня 2010 року).

Крім того, до стягнення підлягає заборгованість за експлуатаційні витрати в сумі 3243 гривні 61 копійку, які нараховані відповідно до тарифів, встановлених для ТОВ «Рада» Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 11 грудня 2012 року №2216 «Затвердження змін до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються виконавцями цих послуг».

Враховуючи те, що правовідносини, які передбачають обов'язок споживача оплатити фактично надані житлово-комунальні послуги та право замовника послуг вимагати відповідної оплати, є за своєю правовою природою грошовим зобов'язанням, тому за прострочення його виконання підлягають застосуванню наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних від простроченої суми (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати, що складають 39 гривень 72 копійки, з урахуванням індексу інфляції, що складає за період з жовтня 2013 року по вересень включно 2014 року - 1,2 та 3% річних у сумі 99 гривень 30 копійок.

Щодо позовних вимог ТОВ «Рада» про стягнення з відповідача витрат на опломбування лічильника в сумі 38 гривень, то в задоволенні цієї частини позовних вимог колегія суддів вважає необхідним відмовити, оскільки відповідно до матеріалів справи, відповідачем 25 вересня 2013 року вказану суму було сплачено на рахунок ТОВ «Рада» (а.с.64), на що суд першої інстанції увагу не звернув.

Враховуючи, що судом першої інстанції рішення було постановлено, порушенням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення районного суду, відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Анни Ахматової, З, ) суму заборгованості за житлово-комунальні послуги, а саме: 3243 гривні 61 копійку - експлуатаційні витрати, 66 гривень 18 копійок - опалення, суми інфляційних витрат у розмірі 39 гривень 72 копійки та 3 % річних у сумі 99 гривень 30 копійок, судовий збір у розмірі 243,60 гривень, а всього 3692 гривні 41 копійку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: