Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Монич О.В.

при секретарі Пассер М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Грессток», Приватного підприємства «Фінвесткор» та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» про визнання недійсними договорів та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Грессток», Приватного підприємства «Фінвесткор» та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» про визнання недійсними двох договорів №100518, укладених 02.09.2014 року між ним та ПП «Грессток» і ПП«Фінвесткор», а також договору добровільного страхування від нещасних випадків №010387, укладеного 08.09.2014 року між ним та ТзДВ «Страхова компанія «Традо». Водночас, позивач просив стягнути з ПП «Грессток» і ТзДВ «Страхова компанія «Традо» на скою користь 2 500,00 грн. і 1 200,00 грн. відповідно, сплачених ним за вказаними договорами.

Такі вимоги позивач мотивував тим, що через наявні у нього фінансові складнощі він мав намір отримати кредит. Побачивши рекламу про можливість отримання кредиту на вигідних умовах, позивач звернувся за вказаною у ній адресою до представника трьох відповідачів, який запевнив позивача про можливість швидкого отримання такого кредиту за умови підписання кількох документів та сплати невеликої суми грошових коштів. Підписавши надані представником відповідачів документи та сплативши кошти в загальній сумі 3 700,00 грн., позивач, тим самим, уклав з відповідачами оспорювані правочини, але кошти так і не отримав. Вважав, що підписані них договори слід визнати недійсними з підстав ч.1 ст.203 ЦК України з дня їх укладення. Водночас позивач просив суд застосувати реституцію шляхом стягнення з двох відповідачів сплачених ним коштів за недійсними договорами.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились. Проте, представник позивача подав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав й просив їх задовольнити в повному обсязі.

Приватні підприємства «Грессток» та «Фінвесткор», будучи належним чином повідомленим повідомлені про час і місце слухання справи, участь уповноважених представників у ньому не забезпечили.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо», було належним чином повідомлене про час і місце слухання справи, участь уповноваженого представника у ньому не забезпечило, однак, надало до суду письмові заперечення відповідно до яких при укладені оспорюваного договору страхування були дотримані всі вимоги закону, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Будь-яких фактів, які б свідчили про введення позивача в оману у позові не вказано. Безпідставними вважає доводи позивача про здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики. Стверджує, що предметом оспорюваного договору страхування є смерть внаслідок нещасного випадку, а не страхування життя позивача. З наведених підстав просив відмовити у задоволенні згаданого позову в частині вимог до нього.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Стверджуються належними доказами і не були спростовані у судовому засіданні наступні обставини справи.

На початку вересня 2014 року позивач через фінансові складнощі мав намір отримати кредит. З цією метою, побачивши відповідну рекламу, він звернувся до особи, яка одночасно представляла інтереси ПП «Грессток», ПП «Фінвесткор» та ТзДВ «Страхова компанія «Традо». Даний представник запевнив позивача про можливість швидкого отримання безвідсоткової позики на вигідних умовах, для чого необхідно лише підписати кілька документів та сплатити невелику суму коштів.

Підписавши такі документи, позивач, тим самим, 02 вересня 2014 року уклав з ПП «Грессток» договір №100518, за умовами якого, дане Підприємство зобовязалося за плату в розмірі 2 500,00 грн. надати йому інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації.

Після внесення позивачем на банківський рахунок ПП «Грессток» 2 500,00 грн. (згідно з квитанцією від 02.09.14 №90540356), згаданий представник від імені ПП «Фінвесткор» уклав з ним договір від 02.09.14 №100518 (реквізити повністю збігаються з раніше укладеним договором між позивачем та ПП «Грессток») з додатками: №1 паспорті дані учасника програми «City Credit» та розмір платежу, які позивач повинен здійснити до фонду учасників цієї Програми (п.п.2.1.1. Договору), №2 умови програми «City Credit» та №4 з тією самою інформацією, що й додаток №1 (за виключенням розміру платежу і суми кредиту).

Водночас, представник відповідачів запевнив, що сплачена позивачем сума коштів є вступним внеском до програми та обовязковим платежем до фонду, не давши можливості належним чином прочитати і вивчити згадані договори.

Такі примірники договорів були надані позивачу тільки після сплати ним коштів та предявлення відповідної квитанції.

Враховуючи відсутність будь-яких заперечень ПП «Грессток» та ПП «Фінвесткор» щодо наведених обставин, суд визнає ці обставини належним чином обґрунтованими.

Через деякий час вказаний вище представник повідомив позивача, що для швидкого отримання кредиту йому також необхідно укласти з ТзДВ «Страхова компанія «Традо» договір добровільного страхування від нещасних випадків від 08.09.14 №010387 (далі за текстом ОСОБА_2 страхування), надавши для підпису два примірники останнього, та сплатити відповідний страховий платіж у сумі 1 200,00 грн.

При цьому, даний представник переконав позивача, що після підписання даного Договору страхування і сплати вказаного платежу, позивач отримає кошти.

Бажаючи досягнення зазначеного результату, позивач підписав такий ОСОБА_2 страхування і квитанцією від 08.09.14 №92915339 сплатив на користь ТзДВ «Страхова компанія «Традо» 1 200,00 грн.

Проте, жодних коштів позивач так і не отримав.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання недійсними всіх трьох оспорюваних договорів, суд зазначає наступне.

За приписами ст.ст.901-905 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) за завданням другої сторони (замовника) зобов'язується надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не передбачено договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно з ст.203 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визначається судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Частиною 2 ст.19 Закону встановлено, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману, зокрема, стосовно характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, у тому числі, інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії і права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди.

Враховуючи те, що в укладених договорах від 02.09.2014 року №100518 не визначено ні виду послуг, ні строку їх виконання, а позивачеві була надана нечітка, неправдива інформація стосовно укладених ним договорів, дії представника відповідачів є забороненими та підпадають під ч.2 ст.19 Закону.

Між тим, представник позивача у позовній заяві пояснив, що довіряючи професіоналізму і спеціалізації представника відповідачів під час укладання таких договорів, позивач повністю покладався на його роз'яснення, як фахівця з даного виду правовідносин, який не роз'яснив усіх положень укладених угод, не повідомив йому обставин настання права отримання позики, порядку отримання позики та інших обставин, що випливають із умов даних договорів, чим сприяв неправильному сприйняттю цих угод.

В той же час, якби позивачеві було роз'яснено усі умови і наслідки укладення даних правочинів, він би ні в якому разі не погодився на підписання подібних угод та сплату грошових коштів.

При цьому, суд визнає, що одноманітність паперу (жовтого кольору), на якому міститься текст оспорюваних договорів, представництво інтересів всіх трьох відповідачів однією і тією ж особою, наявність у неї довіреності від 28.07.14 №21 (з однаковими реквізитами) на представництво інтересів ПП «Грессток» і ПП «Фінвесткор», єдині реквізити договорів, зміст призначення здійсненого позивачем платежу на користь ПП «Грессток» згідно з квитанцією від 02.09.14 №90540356 (страховий платіж) і заплутаність умов отримання безвідсоткової позики зумовили позивача підписати оспорювані договори та сплатити кошти за ними.

Суд не приймає до уваги доводів представника ТзДВ «Страхова компанія «Традо» про те, що позивач, підписуючи ОСОБА_2 страхування, був обізнаним з усіма його умовами та міг не погодитися на укладення такого Договору.

Скрутне матеріальне становище, необхідність отримання швидкого кредиту на вигідних умовах, дата підписання всіх трьох оспорюваних договорів і представництво інтересів трьох відповідачів однією особою, свідчить про відсутність у позивача дійсного наміру на укладення Договору страхування і сплати будь-яких коштів за ним.

Лише вимоги, що містилися в п.п.2.1.5. укладеного з ПП «Фінвесткор» договору та усні пояснення представника відповідачів ОСОБА_3 щодо обов'язковості укладання з ТзДВ «Страхова компанія «Традо» Договору страхування, надання цим представником самого тексту договору з підписом заступника генерального директора та печаткою вказаного Товариства, необхідність отримання безвідсоткової позики спонукали позивача підписати даний ОСОБА_2 страхування та сплатити в цей же день страховий платіж у сумі 1 200,00 грн.

Додатковим свідченням відсутності у позивача свідомого бажання укладати з ТзДВ «Страхова компанія «Традо» Договору страхування є відсутність у цією юридичної особи відокремлених підрозділів на території Закарпатській області і неможливість спілкування позивача з належним уповноваженим представником Товариства щодо умов укладення і виконання Договору страхування, а також відсутності офіційного інтернет-сайту та наявність мінімальної інформації про діяльність цього страховика у всесвітній мережі інтернет.

Таким чином, всі наведені вище три оспорювані договори повязані між собою та випливають з одних правовідносин.

Доводи представника ТзДВ «Страхова компанія «Традо» про наявність у позивача наміру укласти ОСОБА_2 страхування через подання ним попередньої заяви на укладення Договору страхування не мають ніякого значення для вирішення спірних правовідносин, оскільки така заява подана 08 вересня 2014 року (згідно з текстом самої заяви), тобто у день укладення Договору страхування, а не до укладення позивачем договорів з ПП «Грессток» і ПП «Фінвесткор».

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити даному Кодексу, інших актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Під час укладення позивачем та відповідачами згаданих договорів суд визнає, що були порушені загальні засади цивільного законодавства щодо свободи договору, вимоги розумності та справедливості у відношеннях зі споживачем (ст.ст.3, 6, 627 ЦК України) та принцип добровільного страхування, закріплений ст.6 Закону України «Про страхування».

При цьому, в діяльності відповідачів наявні ознаки нечесної підприємницької практики, що також суперечить приписам законодавства.

Тому, відповідно до ч.6 ст.19 Закону правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики є недійсним.

Згідно з ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У ст.216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Частиною 1 ст.22 Закону встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Більше того, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців слідує, що єдиним видом діяльності ТзДВ «Страхова компанія «Традо» є інші види страхування, крім страхування життя.

Таким чином, ТзДВ «Страхова компанія «Традо» не вправі укладати договори страхування життя, тобто на випадок смерті застрахованої особи внаслідок нещасного випадку.

Статтею 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов'язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи.

Проте, на порушення умов своєї діяльності, ТзДВ «Страхова компанія «Традо» уклало з позивачем ОСОБА_2 страхування (життя), предметом якого є смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, що стався під час дії такого Договору.

Отже, суд приходить до висновку про порушення прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку захисту шляхом визнання укладених з відповідачами договорів з додатками недійсними з моменту їх укладення та стягнення з ПП «Грессток» і з ТзДВ «Страхова компанія «Традо» на користь позивача 2 500,00 грн. і 1 200,00 грн. відповідно.

Згідно з ст.79 ЦПК України до судових витрат належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.88 цього ж Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Факт оплати позивачкою витрат на правову допомогу адвоката стверджується договором з адвокатом від 17.02.2015 року №05/с, розрахунком вартості правової допомоги згідно з Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та квитанцією від 18.02.2015 року №03.

З урахуванням наведеного, ці судові витрати суд вважає також обґрунтованими і такими, що підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись згаданими норами законодавства та ст.ст.3, 10, 11, 60, 79, 84, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним укладений 02 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Грессток» договір №100518, з моменту укладення цього договору.

Визнати недійсним укладений 02 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Фінвесткор» договір №100518 з додатками до нього, з моменту укладення цього договору.

Визнати недійсним укладений 08 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» договір добровільного страхування від нещасних випадків №010387, з моменту укладення цього договору.

Стягнути з Приватного підприємства «Грессток» на користь ОСОБА_1 сплачені ним 2 500,00 грн. (дві тисячі пятсот грн. 00 коп.).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» на користь ОСОБА_1 сплачені ним 1 200,00 грн. (одну тисячу двісті грн. 00 коп.) страхового платежу.

Стягнути з Приватного підприємства «Грессток», Приватного підприємства «Фінвесткор» та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 6 000,00 грн. (шість тисяч грн. 00 коп.) витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Стягнути з Приватного підприємства «Грессток» на користь держави 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.) судового збору.

Стягнути з Приватного підприємства «Фінвесткор» на користь держави 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.) судового збору.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» на користь держави 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.) судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4