АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц/791/630/15 Головуючий в суді І інстанції: Венглєвська Н.Б.
Категорія: 27 Доповідач: Чиркова К.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 24 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 21.10.2005 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48%, на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Оскільки ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 09.09.2014 року має заборгованість у сумі 23008,92 грн., з якої вирахувана сума 3651,93 грн. що стягнута за рішенням суду від 04.12.2007 року.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 20824 грн. 84 коп. за кредитним договором від 21.10.2005 року та судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначав, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що строк дії кредитного договору обумовлений повним виконанням зобов'язання, тому наслідки спливу строку позовної давності до даних правовідносин застосовані бути не можуть.

Письмові заперечення на подану апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України.

Такий висновок суду є правильним.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 21.10.2005 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48%, на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Із змісту заяви позичальника вбачається, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної карти (а.с. 7 зворот).

Рішенням місцевого суду Генічеського району від 04 грудня 2007 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 3651 грн. 93 коп., що утворилася станом на 15.07.2007 року (а.с. 4).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 21.10.2005 року, сума заборгованості становить 20824 грн. 84 коп., що вирахувана шляхом віднімання суми заборгованості нарахованої станом на 09.09.2014 року від суми, що стягнута за рішенням суду від 04.12.2007 року (а.с. 5-6).

Відповідно до п. 3.1 Умов надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид і строк дії визначений у заяві і у пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою визначено, строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна катка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Із наданої позичальником у ході апеляційного розгляду справи платіжної картки №448494, строк її дії сторонами обумовлено липень 2008 року.

Докази про те, що після закінчення строку дії платіжної картки відповідач продовжував нею користуватися, або він отримував у публічному акціонерному товаристві комерційного банку «ПриватБанк» нову кредитну картку у матеріалах справи відсутні, не надано таких доказів представником банку і у ході розгляду справи в апеляційному порядку.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

ОСОБА_3 у ході судового розгляду справи у суді першої інстанції заявила клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с. 24).

Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, позовна давність за домовленістю сторін збільшена не була, а тому до даних правовідносин має застосовуватися загальна позовна давність передбачена ст. 257 ЦК України.

Останній платіж позичальник здійснила 07.08.2007 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, та наданими нею квитанціями про сплату кредитної заборгованості.

Згідно рішення суду від 04.12.2007 року, заборгованість за кредитним договором станом на 15.07.2007 року стягнута достроково з ОСОБА_3, яке останньою виконано у повному обсязі, про що свідчать надані нею у ході розгляду справи в апеляційному порядку копії квитанцій про сплату заборгованості.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 14.10.2014 року, тобто за межами встановленого законом строку позовної давності, і поважності причин такого пропуску строку ним не наведено.

Із заяви позичальника, яка є складовою частиною кредитного договору, вбачається, що заборгованість за кредитним договором погашається щомісячними платежами в розмірі 7% від суми витрат (а.с. 7 зворот).

Таким чином, повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись із моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року, що відповідно до ст. 360 -1 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи спір по суті повно і всебічно з'ясував обставини справи, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, що підлягає застосуванню, тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги, не ґрунтуються на законі, доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Посилання апелянта на те, що суд не звернув уваги на положення п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого строк дії договору було автоматично пролонговано, у зв'язку з тим, що жодна зі сторін не заявила про свій намір його розірвати, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці.

Окрім того, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року, що відповідно до ст. 360 -1 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи апелянта про те, що банк має право на стягнення заборгованості за кредитним договором за період з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із матеріалів справи, останній платіж позичальник здійснила 07.08.2007 року, рішенням суду від 04.12.2007 року стягнута заборгованість за кредитним договором станом на 15.07.2007 року, строк дії кредитної картки сторонами обумовлено липень 2008 року, однак публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості 14.10.2014 року, тобто за межами встановленого законом трирічного строку позовної давності і поважних причин такого пропуску банком не наведено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: