"31" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
за участі секретаря - Бурлай О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі її законних представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
17.06.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, які діють в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дитини, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 10.09.2013 року №513 до складу службових приміщень Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві включено однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до п. 4 наказу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві №283 від 15.10.2013 року про надання службових житлових приміщень працівникам управління, вказану квартиру було надано працівнику районного управління ОСОБА_1 як службове житло, що підтверджується відповідним наказом. ОСОБА_1 зареєструвався разом з членами сім'ї в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою форми 3. Наказом Головного управління МВС України в м. Києві від 16.06.2014 року ОСОБА_1 був звільнений з ОВС. З часу надання квартири відповідач та члени його сім'ї у вказану квартиру не засилилися і не проживають у ній, що підтверджується актами від 30.10.2014 року, 19.12.2014 року, 11.02.2015 року та 14.04.2015 року. За змістом вказаних актів, відповідачі не заселялись та не проживали у квартирі з листопада 2013 року. Позивач зазначає, що за таких умов відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, оскільки більше шести місяців не проживають у службовій квартирі. Відповідач ОСОБА_1 не є працівником районного управління, і не зважаючи на те, що службова квартира не заселена, вона не можу бути використана за цільовим призначенням для надання житла працівникам районного управління, оскільки у даній квартирі зареєстровані відповідачі, тож, на думку позивача, є підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Службова квартира відповідачами не приватизована і залишається службовим житлом Дніпровського районного управління.
До початку судового розгляду представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів та їх неповнолітньої доньки судом було направлено судову повістку про виклик до суду, однак поштове відправлення повернулось з відміткою про закінчення терміну зберігання.
Враховуючи положення ч. 5 ст. 74 ЦПК України, за наведених вище обставин, суд визнає повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи належним.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява третьої особи про розгляд справи за відсутності представника. При цьому, третя особа виступає проти задоволення позову, оскільки в даному випадку дитина втратить своє право користування житловим приміщенням.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
За змістом наказу начальника Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві №283 від 15.10.2013 року, квартира АДРЕСА_2, яка розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 10.09.2013 року №513 включена до числа службових житлових приміщень Дніпровського районного управління, надана старшому слідчому слідчого відділу капітану міліції ОСОБА_1.
Згідно наявного в матеріалах справи витягу з наказу Головного управління МВС України в м. Києві №497 від 16.06.2014 року, ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням.
Згідно наявної в матеріалах справи довідки форми 3-А №948 від 21.08.2014 року виданої ЖРЕО-411, квартира за адресою: АДРЕСА_3 є службовою і в ній зареєстровано три особи: відповідач - ОСОБА_1 з 01.11.2013 року, відповідачка - ОСОБА_2 (дружина) з 01.11.2013 року, відповідачка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (донька) з 01.11.2013 року (а.с. 17).
Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом актів затверджених начальником ЖРЕО-411 від 19.12.2014 року, 14.04.2015 року та 11.02.2015 року, відповідачі не заселялись у квартиру АДРЕСА_2 та не проживають у ній з листопада 2013 року (а.с. 14-16).
За змістом акту затвердженого начальником ЖРЕО-411 від 30.10.2014 року «Про обстеження квартири», встановлено нежитловий стан квартири АДРЕСА_2 та факт не заселення і не проживання у ній відповідачів (а.с. 6-7).
Нежитловий стан квартири підтверджується також доданими до зазначеного вище акту обстеження, світлокопіями приміщень квартири (а.с. 8-13).
Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.
Таким чином, як вбачається з позовної заяви та зібраних по справі доказів, відповідачі зі своєю неповнолітньою дитиною не проживають в квартирі понад встановлений ст. 71 ЖК УРСР термін. Незважаючи на те, що відповідачі не проживають в квартирі, вони з реєстраційного обліку не знімаються, квартири не доглядають, не ремонтують та не прибирають, тому суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -
Позов Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі її законних представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування квартирою №196 в будинку №17 по вул. А. Малишка в м. Києві.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -