Справа 574/738/15-ц
Провадження 2/574/220/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Міщенко В. М.

при секретарі Ключник О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Буринь справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

На обгрунтування своїх вимог вказала, що ОСОБА_1, належить житловий будинок № 94 по вул. Пар комуни в м. Буринь Сумської області, який вона прийняла у спадок від своєї бабусі ОСОБА_3 на підставі складеного нею заповіту від 08.10.2009 року.

Вказаний будинок належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 19 травня 1992 року.

Крім того, земельна ділянка на якій розташований будинок, передана у приватну власність ОСОБА_3 на підставі рішення Буринської міської ради Сумської області від 22 грудня 1993 року № 197.

Ще за життя, ОСОБА_3, маючи намір отримати допомогу від ОСОБА_2 - відповідача, впустила останнього на проживання до свого будинку, в якому його згодом і приписала.

ОСОБА_2, будучи прописаним в даному будинку як квартирант, став проживати в ньому.

Через деякий час, відносини у них не склалися і ОСОБА_2 у 2009 році забрав свої документи та всі речі і поїхав проживати до своєї матері .

З того часу в житловому будинку ОСОБА_3, який згодом став належати ОСОБА_1 ОСОБА_2 не зявлявся, але залишається прописаним, що вбачається із довідки депутата міської ради, довідки міської ради та будинкової книги.

Вказана прописка відповідача позбавляє позивачку можливості в повній мірі користуватися та розпоряджатися власним майном, в тому числі і вирішити питання щодо оформлення субсидії.

Відповідач не є членом її сімї. Між ними не укладались жодні цивільно-правові угоди про користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права корисування та розпорядження своїм майном. Добровільно знятись з реєстрації з місця проживання та виселетись з належного йому будинку відповідачка відмовляється.

Просить усунути перешкоду у користуванні належним їй майном, а саме: визнати ОСОБА_2 таким що втратив право користуватися житловим будинком.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був сповіщений про день, час та місце розгляду справи в суді, заяви про причину неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Оскільки відповідач був належним чином сповіщена про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (позивач проти цього не заперечує).

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, належить житловий будинок № 94 по вул. Пар комуни в м. Буринь Сумської області, який вона прийняла у спадок від своєї бабусі ОСОБА_3 на підставі складеного нею заповіту від 08.10.2009 року.

Вказаний будинок належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 19 травня 1992 року.

Крім того, земельна ділянка на якій розташований будинок, передана у приватну власність ОСОБА_3 на підставі рішення Бурятської міської ради Сумської області від 22 грудня 1993 року № 197.

Ще за життя, ОСОБА_3, маючи намір отримати допомогу від ОСОБА_2 - відповідача, впустила останнього на проживання до свого будинку, в якому його згодом і приписала.

ОСОБА_2, будучи прописаним в даному будинку як квартирант, став проживати в ньому.

Через деякий час, відносини у них не склалися і ОСОБА_2 у 2009 році забрав свої документи та всі речі і поїхав проживати до своєї матері .

З того часу в житловому будинку ОСОБА_3, який згодом став належати ОСОБА_1 ОСОБА_2 не зявлявся, але залишається прописаним, що вбачається із довідки депутата міської ради, довідки міської ради та будинкової книги.

Вказана прописка відповідача позбавляє позивачку можливості в повній мірі користуватися та розпоряджатися власним майном, в тому числі і вирішити питання щодо оформлення субсидії.

Відповідач не є членом її сімї. Між ними не укладались жодні цивільно-правові угоди про користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Тому, суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 88, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком № 94 по вул.. Пар. Комуни в м. Буринь Сумської області

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60 гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: