ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/777/15-ц
Провадження № 2/362/991/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ковбеля М.М.,

при секретарі Сілецькій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за позовом ННЦ "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстрації ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_1, який з 21 січня 2005 року по 08 листопада 2013 року працював в Національному науковому центрі "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" Національної академії аграрних наук України, було надано в тимчасове користування койко-місце в гуртожитку №13 по вул. Вокзальна, смт. Глеваха, Васильківського району, Київської області. Як стверджує позивач, після того, як відповідач був звільнений за власним бажанням, останній мав би добровільно виселитися з гуртожитку, про що ОСОБА_1 було повідомлено.

Як стверджує позивач, ОСОБА_1 протягом тривалого часу не проживає за вищевказаною адресою, при цьому існує потреба у наданні тимчасового місця проживання дл деяких категорій людей, а тому позивач просить суд виселити відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, щодо їх задоволення заперечував.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до довідки №51 від 03 лютого 2015 року, на балансі Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" Національної академії аграрних наук України обліковується приміщення гуртожитку, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Вокзальна - 13 (а.с. 4).

З 21 січня 2005 року по 11 листопада 2013 року ОСОБА_1 працював в Національному науковому центрі "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" Національної академії аграрних наук України, що підтверджується довідкою №03 від 03 лютого 2015 року (а.с. 5).

Відповідно до розпорядження по Національному науковому центрі "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" Національної академії аграрних наук України №38 від 28 грудня 2006 року, ОСОБА_1 надано койко-місце в гуртожитку інституту №13, кім. 9 (а.с. 7).

Відповідно до акту від 25 лютого 2015 року, складеного комісією в складі в.о. завідувача відділенням з науково-виробничих та господарських питань ННЦ "ІМЕСГ" ОСОБА_2, коменданта ННЦ "ІМЕСГ" ОСОБА_3, провідного бухгалтера ННЦ "ІМЕСГ" ОСОБА_4 та провідного юристконсультанта ННЦ "ІМЕСГ" ОСОБА_5, в ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_1, який мав мешкати в кім. 12 в гуртожитку, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Вокзальна - 13, в даний час відсутній та зі слів сусідів з жовтня 2014 року по 25 лютого 2015 року не проживає і не з'являється (а.с. 19).

Відповідно до акту від 22 квітня 2015 року, складеного комісією в складі в.о. завідувача відділенням з науково-виробничих та господарських питань ННЦ "ІМЕСГ" ОСОБА_2, провідного бухгалтера ННЦ "ІМЕСГ" ОСОБА_4 та провідного юристконсультанта ННЦ "ІМЕСГ" ОСОБА_5, в кім. 12 в гуртожитку, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Вокзальна - 13, з показів свідків, ніхто не проживає (а.с. 20).

Суд критично ставиться до вищезазначених актів, оскільки складені вони щодо кімнати № 12 гуртожитку, при цьому представник позивача не надає суду жодних доказів та підтверджуючих документів щодо перереєстрації відповідача.

При цьому, за квитанціями (а.с. 31-32), наданими відповідачем, останній сплачує комунальні послуги та за проживання у гуртожитку, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Вокзальна - 13.

Відповідно до посвідчення № серії ААБ №655828, виданого 26 березня 2008 року, ОСОБА_1 є пенсіонером, крім того відповідно копії посвідчення № 488736 серії АВ, виданого 12 травня 2008 року УПСЗН Васильківської РДА на безтерміновий термін, відповідач також є ветераном праці України. (а.с. 33-34)

З виписки з історії хвороби №2906, ОСОБА_1знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні ХОКД з 04 жовтня по 16 жовтня 2013 року.

Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України „Про міжнародні договори України є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положенням ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час (не менш як п'ять років) проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених шляхом корпоратизації чи приватизації колишніх державних підприємств, крім тих організацій, які створено органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, у разі, коли такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання в таких гуртожитках до розв'язання їх житлової проблеми.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканці гуртожитків, без попереднього надання їм іншого житла, придатного для постійного проживання людей.

Відповідно до вимог ст. 124 ЖК України, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Вимогами ст. 125 ЖК Ураїни передбачено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім'ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; інвалідів праці I і II груп, інвалідів I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України;

Таким чином, оцінуючи в сукупності зібрані по справі докази, враховуючи, що відповідач з 2006 року проживає у гуртожитку, зареєстрований за вказаною адресою, сплачує за проживання в гуртожитку комунальні послуги, іншого житла для проживання він немає, при цьому ОСОБА_1 є пенсіонером по старості з 2008 року, який продовжував працювати по 08 листопада 2013 року в Національному науковому центрі "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства" Національної академії аграрних наук України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем належними доказами не підтверджено заявлені до суду вимоги.

На підставі наведеного та керуючись ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст. 321, 328, 330, 334, 391, 405 ЦК України, ст. 109, 150 ЖК України,ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212- 215, 218, 223, 224-233,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М. Ковбель