Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , при секретарі Степаненко Є.О., за участю прокурора Соклакова М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року позивачка звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла її дочка ОСОБА_3, після смерті якої залишилась малолітня дитина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач. Після смерті дочки онук проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач вихованням сина не займається, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, матеріально його не утримує. Крім того, отриману від держави соціальну допомогу на утримання дитини відповідач витрачає не в інтересах сина, а звертає її на свою користь. Онук навчається в школі та його вихованням займається лише позивачка. Батько не приймає участі в навчанні дитини. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2014 року позовні вимоги були задоволені, позбавлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.Маріуполя Донецької області батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

02 липня 2015 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 17.12.2014 року.

13 липня 2015 року ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя заочне рішення по справі було скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Під час розгляду справи в загальному порядку позивач ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали та пояснили , що в січні 2008 року померла її дочка ОСОБА_3 Після смерті дочки відповідач в 2009 році поїхав на заробітки за кордон та перебував там по травень 2014 року. Весь цей час позивач самостійно займалася вихованням дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На початку 2013 року відповідач приїжджав до Маріуполя та надав 500 гривень допомоги. Більше відповідач допомоги не надав та життям дитини не цікавився. Вихованням та навчанням в школі займалася виключно позивач. Відповідач отримав грошові кошти, які були виплачені як допомога на дитину, та забрав їх собі, не витративши на сина. В останнє відповідач бачився із сином в січні 2015 року та на весні 2015 року.

Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що з 2003 року по 2008 рік він перебував у шлюбі з дочкою позивачки. Після смерті дружини в 2008 році по травень 2009 року син проживав разом із відповідачем. В травні 2009 року відповідач поїхав за кордон на заробітки та передав сина позивачу. За весь час перебування за кордоном пересилав кошти 2 рази по 300-400 Євро, всього вислав близько 700 Євро. Чеків при цьому не зберіг. Через 2 роки в 2011 році приїхав у відпустку на 1 місяць та бачився з дитиною, а потім знову відбув за кордон. В травні 2014 року відповідач остаточно повернувся до м.Маріуполя. З вересня 2014 року влаштувався на роботу. За весь час надав допомогу дитині в розмірі 500 грн. та одяг. Більше допомоги не надавав, оскільки позивач не давала спілкуватися із дитиною. Приходив до дитини, навідувався до школи на останній дзвінок. Зазначає, що позивач заважає йому в спілкуванні з дитиною, чинить перешкоди для побачень з дитиною, на дзвінки не відповідає, двері не відчиняє. Відповідач має бажання забрати дитину до себе. До служби у справах дітей або до суду із заявою про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною не звертався. Зараз відповідач проживає один. В 2014 році відповідач отримав державну допомогу на дитину близько 5000,00 гривень, але на дитину вказані гроші не витратив. Відповідач працює неофіційно та отримує заробітну плату в розмірі 1000,00 грн. в місяць. Сплатив аліменти на дитину в розмірі 244 грн. за один місяць. В подальшому планує змінити місце роботи. Вказує, що після роботи не встигає з дитиною спілкуватися.

Прокурор позовні вимоги підтримав, просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4

Представник Служби у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала висновок комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 31.03.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, актовий запис № 60.

Згідно свідоцтва про смерть виданого 28 січня 2008 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 мешкає однією сім'єю зі своїм онуком ОСОБА_4, 2005 року народження, за адресою: АДРЕСА_2, про що свідчать довідки Комітету самоорганізації населення «Мирний» № 997 від 22.05.2013 року та № 19 від 14.01.2014 року.

Відповідно до акту № 2 від 14.01.2014 року Комітету самоорганізації населення «Мирний», відповідач з 2009 року по теперішній час знаходиться за кордоном, а його син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно з 2008 року по теперішній час проживає разом із бабусею ОСОБА_1, яка займається вихованням дитини.

Згідно довідки Комунального закладу Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Маріуполя» від 13.01.2014 року дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на прийом до лікаря з'являється разом із бабусею, яка виконує всі медичні призначення та обстеження. Батько дитини на прийом до лікаря не з'являвся. Крім того, дитина перебуває на «Д» обліку у кардіолога.

Крім того, факт тривалого ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків щодо сина підтверджується характеристикою, наданою директором ЗОШ № 50 Тарасовою Ю.Ф. та класним керівником ОСОБА_7, згідно якої ОСОБА_4 навчається у ЗОШ №50 м. Маріуполя з 01.09.2011 року, за час навчання хлопчик зарекомендував себе сильним учнем. Вихованням та навчанням ОСОБА_4 займається бабуся ОСОБА_1, яка приділяє дуже багато уваги своєму онуку, вона піклується про дитину, допомагає у навчанні, цікавиться успіхами дитини, підтримує постійний зв'язок із класним керівником. Батько вихованням сина не займається, про дитину не піклується, матеріально та морально не підтримує.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, пояснила, що вона працює в школі №50 та була чотири роки класним керівником ОСОБА_4. У весь цей час за дитиною приходила лише бабуся та прабабуся, позивач займалася вихованням дитини. Батька дитини вона бачила лише три рази, по одному разу в перших трьох роках навчання, під час навчання дитини в четвертому класі батька не бачила жодного разу. Коли приходив батько до шкоди дитина не мала бажання спілкуватися з ним.

За представленою з місця роботи характеристики на позивача, ОСОБА_1 працює на посаді продавця магазину «Мирний», за час роботи зарекомендувала себе дисциплінованим, відповідальним, професійним робітником, яка добре виконує покладені на неї трудові обов'язки.

Відповідно до листа компанії HADJIPAPAS LTD від 19.05.2014 року ОСОБА_2 працював на вказаному підприємстві на Кіпрі з квітня 2009 року та мав звільнитися наприкінці травня 2014 року.

На переконання суду постійне перебування батька, як єдиного з батьків, за межами України протягом п'яти років, незалежно від можливих обсягів надання матеріальної допомоги свідчить про неналежне виконання ним батьківських обов'язків, оскільки згідно вимог статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

На думку суду наведені положення Сімейного кодексу України в першу чергу спрямовані на спонукання батьків до безпосереднього виховання дитини саме батьками, а не іншими особами, зокрема близькими родичами (бабусями). Передача на виховання батьками своєї дитини до інших осіб може бути виправданим лише у невідкладних випадках за виняткових обставин та лише на період існування таких обставин. Але і в цьому випадку відповідач не звільняється від виконання своїх обов'язків та піклуванню про дитини згідно вимог ч.5 ст.150 СК України.

Встановлення між батьками та дитиною тісного психоемоційного зв'язку за допомогою якого дитина почуватиметься захищеною, отримає необхідні навички та навчання від дорослого батька, зможе висловити свою думку та в будь-який момент звернутися за допомогою до батька є основним змістом суті виконання обов'язку по вихованню дитини.

Крім того, за період тривалого перебування ОСОБА_2 за кордоном відповідач так і не зміг пояснити та довести яке позитивне значення саме для дитини мала триваюча робота батька за межами України. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо придбання ним для сина за зароблені кошти квартири в АДРЕСА_1, оскільки відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.01.2015 року відповідач та його малолітній син ОСОБА_4 є співвласниками вказаної квартири по 1/2 частини кожному. При цьому підставою набуття права власності на вказану частку квартири у дитини та відповідача було свідоцтво про право власності, виданого Управлінням міського майна Маріупольської міської ради, тобто квартира була придбана внаслідок безоплатної приватизації особами, які в ній були зареєстровані. Отже доводи відповідача щодо його витрат для придбання квартири для дитини є неспроможними.

Також суд враховує той факт, що відповідач ОСОБА_2 в 2014 році отримав державну допомогу на дитину близько 5000,00 гривень, але на дитину вказані гроші не витратив, що свідчить про небажання батька брати активну участь у матеріальному утримані його сина.

Відповідно до розписки позивач передавав ОСОБА_1 грошові кошти на утримання сина в грудні 2011 року в розмірі 500,00 грн., при цьому доказів передачі 700 Євро для утримання сина відповідач не зберіг.

Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що відповідач ОСОБА_2 близько 6-7 років назад поїхав на заробітки за кордон, з дитиною не спілкувався, після приїзду в 2012 році подарував сину велосипед. Весь цей час дитина проживає із своєю бабусею та прабабусею.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка проживає по сусідству із позивачем, пояснила, що бачить як дитина ходить до школи №50, окрім бабусі вона з дитиною нікого не бачила. За весь період проживання дитини у бабусі лише вона займається його вихованням. Батька поруч із дитиною ніколи не бачила.

08 жовтня 2014 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, на якому був присутній відповідач ОСОБА_2, з метою збереження біологічної родини батькові було рекомендовано налагодити взаємовідносини із сином, а також рекомендовано батькові звернутися за допомогою к психологу Іллічівського районного центру соціальних служб, для сім'ї, дітей та молоді з питання налагодження стосунків з сином, виконувати свої батьківські обов'язки у повному обсязі. У зв'язку із чим на той час комісія вважала недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте відповідач не виконав надані йому рекомендації та в судовому засіданні підтвердив, що не звертався за допомогою к психологу з питання налагодження стосунків з сином, батьківські обов'язки не виконує, оскільки позивачка не дає йому можливості бачитися з дитиною, але при цьому не звертався ні до служби у справах дітей, ні до суду для усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, що на переконання суду свідчить про пасивну поведінку відповідача у виховані дитини та відношенні до своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до рішення Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 28.01.2015 року №14/2 малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 25.02.2015 року №34 було призначено ОСОБА_1 опікуном над малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

12 серпня 2015 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради з метою соціального захисту малолітньої дитини було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі цього надано висновок Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 17.08.2015 року, за яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Таким чином, за існуючих доказів в справі судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від безпосереднього виконання обов'язків по вихованню дитини та не проявляє батьківської турботи до неї, не надає достатньої матеріальної допомоги дитині, не намагається налагодити стосунки та встановити тісний зв'язок із сином, не виконав попередні рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, не передав раніше отримані грошові кошти державної допомоги для утримання сина, а так само не витратив їх в інтересах свого сина, не проявляє інтересу до життя та виховання дитини, не забезпечує здобуття дитиною загальної середньої освіти, не цікавиться успіхами сина в школі та не відвідує його в школі. Внаслідок таких пасивних дій весь обсяг батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина покладається на бабусю дитини.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини.

З урахуванням всіх наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та необхідним в інтересах дитини позбавити батьківських прав відповідача.

Одночасно з цим суд роз'яснює відповідачу його право в будь-який момент в разі зміни обставин та ставлення до сина, фактичного поновлення стосунків та досягнення порозуміння з ним, зміни матеріально-побутових умов життя відповідача звернутися до суду із позовом про поновлення його батьківських прав.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а нею при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 122,50 грн., то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 88, 197, 209, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 164, 165 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.Маріуполя Донецької області батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 122 (сто двадцять дві) гривні 50 копійок.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов