Провадження №2/521/1387/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року місто ОСОБА_1

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «АДМ Іллічівськ» про стягнення заборгованості по середній заробітній платі за весь час прострочення і невиплачених лікарняних по момент звільнення, третя особа ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «АДМ Іллічівськ» про стягнення заборгованості по середній заробітній платі за весь час прострочення і невиплачених лікарняних по момент звільнення, третя особа ОСОБА_3.

В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, позивач ОСОБА_2 вказував, що він працював в структурі ПрАТ «АДМ Іллічівськ». ОСОБА_2 неодноразово звільнявся з роботи, однак в подальшому в судовому порядку був поновлений на роботі. Як зазначав позивач, неправомірними діями адміністрації ПрАТ «АДМ Іллічівськ» постійно порушувались його права, не зважаючи на неодноразові заяви про звільнення за власним бажанням, на підставі наказу від 31 жовтня 2013 року ОСОБА_2 було звільнено в звязку із скороченням штату.

ОСОБА_2 свідчив, що при звільнені з ним не було здійснено повного розрахунку, зокрема, по заробітній платі та лікарняним. У звязку з викладеним, позивач звернувся з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про визнання недійсними наказів про накладення дисциплінарного стягнення №526-о від 17 грудня 2012 року, №41-о від 11 лютого 2013 року, стягнення заборгованості по середній заробітній платі за весь період прострочення і невиплачених лікарняних по момент звільнення, витребування запиту на лікарняні листки, які не були здані на підприємство за січень-лютий місяці 2013 року, виплату заробітної плати за вересень-жовтень місяці 2011 року і оплату медичного обстеження, витребування підроблених документів (графіки робіт, заяву від імені ОСОБА_2О.), стягнення матеріальних витрат на судове засідання, витребування документів та лікарняних листків за 2009 рік, перекваліфікацію випадку у виробничу травму, стягнення моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання зявився, заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представники ПрАТ «АДМ Іллічівськ» у судове засідання зявились, заявлені вимоги не визнали, просили суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі пояснення сторін, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даного позову в повному обсязі виходячи з наступного.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідно до дублікату трудової книжки серії АХ №695819, наказом №66-к від 26 березня 2007 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду транспортувальника елеватору шроту за сумісництвом в структурі ЗАТ «Іллічівський маслоекстракційний завод» (в теперішній час ПрАТ «АДМ Іллічівськ»). Наказом №162-к від 08 квітня 2008 року ОСОБА_2 було переведено на постійне місце роботи.

Як вбачається із матеріалів справи, до звільнення ОСОБА_2 31 жовтня 2013 року, позивача двічі було звільнено з посади у звязку із прогулом без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України 22 вересня 2010 року та 19 березня 2012 року.

28 листопада 2012 року наказом №97-Ш ОСОБА_2 було поновлено на посаді транспортувальника елеватору шроту.

Згідно наказу керівника ПрАТ «АДМ Іллічівськ» №46-Ш від 20 серпня 2013 року «Про реорганізацію на елеваторі насіння та елеваторі шроту, скорочення штату» на підприємстві було обєднано підрозділи Елеватору насіння, Елеватору шроту та Елеваторне господарство в один підрозділ Елеваторне господарство, а також затверджено нову редакцію штатного розпису, виключивши з нього посаду транспортувальника Елеватору шроту (1 штатна одиниця) та слюсаря ремонтника Елеватору насіння (2 штатні одиниці). Тим же наказом було прийнято рішення попередити працівників, які обіймають посади, що підлягають скороченню, не менше ніж за два місяця про їх звільнення 31 жовтня 2013 року згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до наказу керівника ПрАТ «АДМ Іллічівськ» від 31 жовтня 2013 року трудовий договір з ОСОБА_2 було припинено на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

13 грудня 2013 року наказом керівника ПрАТ «АДМ Іллічівськ» №71-Ш до наказу №64-Ш від 31 жовтня 2013 року «Про припинення трудового договору» було внесено зміни в частині дати звільнення ОСОБА_2 на 08 листопада 2013 року.

За час роботи на підприємстві до позивача застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді усних попереджень і доган, зокрема, згідно наказу №526-О від 17 грудня 2012 року, наказу №1-О від 03 січня 2013 року та наказ №41-О від 11лютого 2013 року.

Наказом № 834-К від 29 листопада 2012 року позивачу була надана додаткова відпустка 30 листопада і 3-4 грудня 2012 року для проходження медичної комісії. Позивач медичну комісію не пройшов та не повідомив адміністрацію ПрАТ «АДМ Іллічівськ». 14 грудня 2012 року був винесений наказ №525-О «Про надання пояснень» щодо не проходження медичної комісії, але позивач відмовився надати відповідні пояснення. У звязку з цим ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу № 526-О від 17 грудня 2012 року.

Перевірка знань з питань охорони праці є обовязковою, та не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з питань охорони праці (ст. 46 КЗпП України, п.п. 3.17 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26 січня 2005 року, №15). Однак в порушення відповідних норм, позивач відмовився від проходження перевірки знань з питань охорони праці 25 грудня 2012 року, що підтверджується Протоколом №11/2012 перевірки знань з питань охорони праці ОСОБА_2 від 25 грудня 2012 року. Виходячи з викладеного, ОСОБА_2 було відсторонено від роботи згідно наказу №1-О від 03 січня 2013 року до дати повторної перевірки знань з питань охорони праці.

Однак, в січні 2013 року, в тому числі 25 січня 2013 року, ОСОБА_2 на роботі не зявлявся, що підтверджено табелем обліку використання робочого часу за січень, актами, доповідними записками про його відсутність, листками непрацездатності серії АВМ №637406, АВМ №719583.

11 лютого 2013 року ОСОБА_2О вийшов на роботу та був ознайомлений з наказом №43-О від 11 лютого 2013 року про проведення повторної перевірки знань, яка була призначена на 12 лютого 2013 року. Але починаючи з 12 лютого 2013 року ОСОБА_2 на роботу більше не виходив і перевірку знань з питань охорони праці не пройшов.

При цьому 05 лютого 2013 року позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин, що підтверджується доповідною запискою начальника елеватора насіння і елеватора шроту ОСОБА_4 від 05 лютого 2013 року, актом про відсутність на робочому місці ОСОБА_2 05 лютого 2013, доповідною запискою секретаря Півкопи Ю. про відвідування ОСОБА_2 офісу бізнес-центру 05 лютого 2013 року з 16:00 до 17:00, випискою з табеля обліку робочого часу елеватора шроту за лютий місяць 2013 року. У звязку з цим, ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу №41-О від 11 лютого 2013 року.

Згідно наказу від 28 січня 2014 року № 14 та направлення на перевірку від 03 лютого 2014 року №0644/013/01-17 Територіальною державною інспекцією з питань праці у Одеській області було проведено позапланову перевірку додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування з 20 по 25 лютого 2014 року.

19 лютого 2014 року позивачу була надана відповідь від ТДІзПП на заяви ОСОБА_2 від 17 січня 2014 року та 27 січня 2014 року до ТДІзПП щодо проведеної перевірки на підприємстві, з якої випливає, що порушень щодо винесення зазначених наказів виявлено не було.

Стосовно вимог ОСОБА_2 про стягнення з ПрАТ «АДМ Іллічівськ» заборгованості по заробітній платі, суд звернув увагу на наступне.

Як свідчать матеріали справи, в період з 02 січня 2013 року по 28 лютого 2013 року та з 26 березня 2013 року по 31 жовтня 2013 року з 192 робочих днів позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин 182 дня. Викладене випливає з даних табелів обліку використання робочого часу та актів про відсутність на робочому місці за кожний день за підписами посадових осіб ПрАТ «АДМ Іллічівськ», що також знайшло своє відображення у відповіді ТДІзПП.

Згідно ст. 94 ч.1 КЗпП України, ст. 1 ч.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Суд погоджується з висновками ТДІзПП та позицією сторони відповідача, що оскільки ОСОБА_2 продовж відповідного періоду не виконував будь-яку робота, у адміністрації товариства були відсутні правові підстави для нарахування заробітної плати.

Доводи ОСОБА_2 про невиплату з боку ПрАТ «АДМ Іллічівськ» лікарняних по момент звільнення перевірялись ТДІзПП. Згідно листа інспекції від 19 лютого 2014 року, в ході проведення перевірки зясовано, що у лютому 2013 року позивачу нарахована та виплачена сума допомоги у звязку із тимчасовою непрацездатністю за період хвороби з 12 січня 2013 року по 16 сіяня 2013 року, з 22 січня 2013 року по 01 лютого 2013 року (листки непрацездатності серія АВМ № 637406, серія АВММ 719583). При цьому з пояснень бухгалтера ОСОБА_1 інспекцією зясовано, що інші листки непрацездатності позивачем впродовж 2013 року до адміністрації товариства не надавались, про що свідчить зокрема особиста заява ОСОБА_2 до ПрАТ «АДМ Іллічівськ» від 25 листопада 2013 року.

З огляду на свідчення ОСОБА_2 про втрату листків тимчасової непрацездатності та витребування у цьому звязку запиту на листки, які не були здані на підприємство за січень-лютий місяці 2013 року з ПрАТ «АДМ Іллічівськ», суд зазначає, що порядок відновлення таких документів чітко регламентований. Так, згідно п.1.1., п.1.14. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України №455 від 13 листопада 2001 року, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. У разі втрати листка непрацездатності за рішенням ЛКК лікувально-профілактичного закладу, в якому його видано, видається новий листок непрацездатності з позначкою «дублікат» на підставі довідки з місця роботи про те, що за період тимчасової непрацездатності виплата допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю не здійснювалась. Якщо до моменту чергової виплати заробітної плати непрацездатність ще продовжується, громадянину на його бажання видається листок непрацездатності, з зазначенням у графі «Заключні висновки», що він продовжує хворіти, та подальшим оформленням продовження листка непрацездатності.

Звернення підприємства із запитом до лікувального закладу щодо втрачених листів не передбачено нормативним документом та не є необхідним для відновлення документів у разі необхідності. В матеріалах справи відсутні відомості, що б вказували на звернення ОСОБА_2 до медичного закладу за відновленням втрачених листків.

Згідно рішення апеляційного суду Одеської області від 23 вересня 2011 року по цивільній справі між за позовом ОСОБА_2 та ЗАТ «Іллічівський маслоекстракційний завод» про поновлення на роботі, відшкодування коштів за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати та компенсацію моральних збитків, вимоги позивача було задоволено. Суд поновив ОСОБА_2 на посаді транспортерщика елеватора шроту ЗАТ «Іллічівський маслоекстракційний завод» та стягнув з ЗАТ «Іллічівський маслоекстракційний завод» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу в розмірі 48060,60 гривень з відрахуванням податків та інших обовязкових платежів, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000,00 гривень.

У рішенні наведений розрахунок суми 48060,60 гривень, за яким дана сума складається з середньомісячної заробітної плати ОСОБА_2, яка складає 4005,05 гривень (23,49 x 170,5 год.) за весь період вимушеного прогулу, тобто за 12 місяців, з 22 вересня 2010 року до 23 вересня 2011 року (4005,05 х 12 місяців = 48060,60 гривень).

Виплата заробітної плати у розмірі 48060,60 гривень за період з 22 вересня 2010 року по 23 вересня 2011 року була нарахована підприємством, що підтверджується розрахунковим листком за листопад 2011 року.

Суд погоджується з позицією сторони відповідача, що оскільки ОСОБА_2 був звільнений 22 вересня 2010 року та поновлений на роботі з 01 листопада 2011 року, а рішенням суду апеляційної інстанції стягнуто на користь ОСОБА_2 середній заробіток за 12 місяців з 22 вересня 2010 року до 23 вересня 2011 року, то за жовтень 2011 року заробітна плата нараховуватись та виплачуватись не повинна.

Звертаючись до суду з вимогою про оплату медичного обстеження, позивач не наводить розрахунків та будь-яких доказів, що б свідчили про проходження таких обстежень та вказували на витрати, що ймовірно були понесені.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 звертався з заявою №365 від 16 липня 2014 року до ПрАТ «АДМ Іллічівськ» щодо надання підроблених, на переконання заявника, документів (графіків робіт, заяви від імені ОСОБА_2А.). Листом №1324 від 08 серпня 2014 року ПрАТ «АДМ Іллічівськ» повідомило позивача про відсутність відомостей про дані документи.

Як випливає з листка непрацездатності серії АБЮ № 929579, виданого КУ «Міська поліклініка №16», позивач хворів та знаходився на амбулаторному лікуванні з 12 травня 2009 року по 20 травня 2009 року, з діагнозом «пошкодження мязового апарату правої ступні», причина непрацездатності «невиробничі травми». Звертаючись до суду із відповідною вимогою, позивач не наводить обставин отримання травми, що на переконання ОСОБА_2 відбулось під час виконання трудових обовязків. Відомості про дані обставини не знайшли свого відображення і в матеріалах перевірки ТДІзПП.

Як регламентують п. 7 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 30 листопада 2011 року «Про деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обовязків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоровю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обовязків.

Згідно п.п. 8, 9 Порядку, про кожний нещасний випадок потерпілий або працівник, який його виявив, чи інша особа свідок нещасного випадку повинні негайно повідомити керівника робіт, який безпосередньо здійснює контроль за станом охорони праці на робочому місці, чи іншу уповноважену особу підприємства і вжити заходів до надання необхідної допомоги потерпілому. Лікувально-профілактичний заклад повинен передати протягом доби з використанням засобів звязку та на паперовому носії екстрене повідомлення про звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок на виробництві за формою згідно з додатком 1, зокрема, підприємству, де працює потерпілий.

Однак відомостей, що б вказували на отримання ПрАТ «АДМ Іллічівськ» повідомлень безпосередньо від ОСОБА_2 або інших осіб про нещасний випадок на виробництві, так само як і повідомлень від лікувального закладу про звернення потерпілого з посиланнями на нещасний випадок на виробництві, судом не виявлено.

Сторони у цивільному процесі користуються процесуальними правами на власний розсуд. Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене та з огляду на встановлені судом фактичні обставини, суд не може погодитись із обґрунтованістю базових вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними наказів про накладення дисциплінарних стягнень, стягнення заборгованості по середній заробітній платі за весь період прострочення і невиплачених лікарняних по момент звільнення, витребування низки документів та зобовязання ПрАТ «АДМ Іллічівськ» вчинити певні дії. Оскільки при розгляді справи суд не виявив порушень закону в діях ПрАТ «АДМ Іллічівськ», викладене, в свою чергу, обумовлює відсутність підстав для задоволення похідних вимог особи про відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача.

При цьому суд зазначає, що у звязку із відмовою у задоволенні позову в повному обсязі, стягнення понесених та документально підтверджених судових витрат позивача ОСОБА_2 присудженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ «АДМ Іллічівськ» про стягнення заборгованості по середній заробітній платі за весь час прострочення і невиплачених лікарняних по момент звільнення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: