АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Легбанк» Коваленка Олександра Володимировича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Легбанк» Коваленка Олександра Володимировича до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталія Володимирівна, про застосування наслідків нікчемності правочину,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року позивач Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Легбанк» Коваленко О.В. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемності трьох іпотечних договорів, укладених 17.09.2014 року між ПАТ «Легбанк» та ОСОБА_4 на виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2014 року, за якими ПАТ «Легбанк» передав ОСОБА_4 в іпотеку нерухоме майно, мотивуючи тим, що укладення мирової угоди та договорів іпотеки були здійснені з численними порушеннями. Зокрема, було порушено абзац сьомий п. 2 Постанови Правління Національного банку України № 478/БТ від 08 серпня 2014 року «Про віднесення ПАТ «Легбанк» до категорії проблемних», а саме «банку забороняється передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам ПАТ «Легбанк», третім особам майно або активи банку без погодження з НБУ»; на момент посвідчення договорів іпотеки з нерухомого майна - предмету іпотеки - не було знято арешт; договори іпотеки були укладені та посвідченні до укладення мирової угоди; за всіма депозитними договорами, укладеними між позивачем та відповідачем по справі, термін повернення коштів - друга половина 2021 року, тому на момент затвердження мирової угоди судом, борг у позивача перед відповідачем був відсутній; при укладенні договорів іпотеки порушено ч.2 ст.1058 ЦК України.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, представник позивача не погоджується з висновками суду, вказує на необхідність відкрити банківську таємницю відносно змісту Постанови НБУ №478/БТ від 28.08.2014 року. Також зазначає, що іпотечні договори повинні були укладатися після, а не до визнання судом мирової угоди. Також вважає, що при укладенні спірних іпотечних договорів було допущено грубе порушення п.5 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідача та 3-ї особи просили відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 вересня 2014 року Голосіївським районним судом міста Києва було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ПАТ «Легбанк» у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Легбанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення коштів вкладу, процентів, пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, відшкодування моральної шкоди.

В якості забезпечення виконання вимог даної мирової угоди 17 вересня 2014 року між ПАТ «Легбанк» та ОСОБА_4 було укладено іпотечні договори, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 2913, № 2917, № 2914.

Іпотечні договори укладалися на забезпечення виконання існуючого зобов'язання між сторонами, зокрема, договорами банківських вкладів, а саме Договір банківського вкладу від 05.09.2013 року за № 1575-ДД-13-Класичний плюс, Договір банківського вкладу від 05.09.2013 року за № 1576-ДД-13-Класичний плюс, Договір банківського вкладу від 05.09.2013 року за № 1577-ДД-13-Класичний плюс, Договір банківського вкладу від 29.11.2013 року за № 2169-ДД-13-Класичний плюс, Договір банківського вкладу від 05.12.2013р. за № 2191-ДД-13-Гарантований-УІР, Договір банківського вкладу від 30.12.2013р. за № 2262-ДД-13-Класичний плюс, про що вказано у п. 1.3. таких іпотечних договорів, кошти за якими ОСОБА_4 не повернуті, а тому підстав вважати, що банк не мав зобов'язань перед вкладником , немає.

Станом на 17.09.2014 року до ЄДРПОУ не було внесено відомості про обмеження представника банку в особі Голови правління Скотар М.Я., тому суд прийшов до правильного висновку про те, що арешт або заборону на відчуження спірного майна накладено не було.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо застосування наслідків нікчемності правочинів щляхом припинення іпотеки на об'єкти нерухомості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що договори іпотеки не є нікчемними, а тому не можуть бути припиненими.

Відповідно до ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст.. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин) У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Як вбачається із матеріалів справи договори іпотеки між сторонами були укладені 17 вересня 2014 року, а тимчасова адміністрація в ПАТ «Легбанк» була запроваджена на підставі постанови Правління Національного Банку України від 27.11.2014 року № 744, тобто договори іпотеки були укладені до запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ « Легбанк» , а тому підстав вважати їх нікчемними у суду немає.

Посилання представника апелянта на ту обставину, що ще в серпні 2014 року ПАТ «Легбанк» був визнаний проблемним, не може бути прийнято до уваги, оскільки визнання банку проблемним ще не дає підстав вважати всі укладені ним договори нікчемними.

Колегія суддів не погоджується також із доводами апелянта в тій частині, що спірні договори іпотеки повинні бути визнані нікчемними із тих підстав, що вони ніби-то укладені на виконання мирової угоди між сторонами, однак, мирова угода була укладена та визнана судом 25 вересня 2014 року, а договори іпотеки укладені до мирової угоди - 17 вересня 2014 року.

Судом встановлено, що іпотечні договори були укладені сторонами на забезпечення існуючих зобов'язань банку перед ОСОБА_4. Та обставина, що суд визнав мирову угоду, яка фактично відбулася між сторонами ще 17 .09.2014 року, лише 25.09.2014 року не свідчить про нікчемність договорів іпотеки, так як вони є самостійними правочинами, які укладені з дотриманням всіх вимог закону , а визнана судом мирова угода між сторонами також є самостійним процесуальним документом, яка ніяким чином не свідчить про нікчемність укладених сторонами правочинів.

Апелянт також посилався в своїй апеляційній скарзі на те, що договори банківського вкладу є публічними договорами і тому укладення договорів іпотеки за публічними договорами є грубим порушенням ст..ст. 1058, 633 ЦК України.

Відповідно до ст.. 663 ЦК України підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.. 1058 ч.2 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Колегія суддів вважає, що публічним договором законодавець визнає лише договір банківського вкладу.

Договір іпотеки є похідним договором від договору банківського вкладу, який укладається на забезпечення основного публічного договору, а тому він не віднесений до кола публічних договорів, а відповідно не може бути визнаний із цих підстав нікчемним.

Крім того, як вбачається із договорів іпотеки, вони були укладені на період до 1 грудня 2014 року( а.с.12), а тому на час розгляду справи дія цих договорів закінчилася, в відповідно підстав для застосування нікчемності цих правочинів немає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Легбанк» Коваленка ОлександраВолодимировича відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :