У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

17 липня 2015 року м. Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, ознайомившись з позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та здійснення ліквідації ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та здійснення ліквідації ОСОБА_2 звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованість за кредитним договором в розмірі 262 175,39 грн.

Вивчивши позов та додані матеріали, вважаю необхідним залишити позов без руху, оскільки він поданий з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, у звязку з наступним.

Частиною 5 ст. 119 ЦПК України визначено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

В порушення зазначеної норми такий документ до позову не додано.

Позивач в позовній заяві зазначає, що звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим, п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Пунктами 6 та 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені поняття:

ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства, та

тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується

Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим законом.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено випадки, коли окремі органи, здійснюючи надані їм законодавством повноваження, звільняються від сплати судового збору. Якщо ж згадані органи звертаються до суду не у зв'язку з виконанням своїх повноважень, або з вимогами, які не пов'язані з поданням позовів, щодо яких їх звільнено від сплати судового збору, то вони зобов'язані сплачувати судовий збір у загальному порядку.

Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, зокрема, випадки, коли деякі органи влади, здійснюючи надані їм законодавством повноваження, звільняються від сплати судового збору як позивачі.

Якщо ж згадані органи звертаються до суду не у зв'язку з виконанням своїх повноважень або з вимогами, не пов'язаними з тими, за подання позовів щодо яких їх звільнено від сплати судового збору, або якщо їх звільнено від такої сплати лише як позивачів, а вони беруть участь у справі не як позивачі, то вони зобов'язані сплачувати судовий збір на загальних підставах.

Предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відтак, дана справа не пов'язана зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», а тому позивачу слід сплатити судовий збір у загальному порядку.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 27.05.2015 року по справі № 3-197гс15.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-120 ЦПК України або не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, ст. 121 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та здійснення ліквідації ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без руху.

Надати позивачу строк пять днів, з дня отримання копії ухвали для усунення вказаних недоліків шляхом сплати судового збору за вимоги майнового характеру на розрахунковий рахунок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області

У разі невиконання ухвали в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачеві.

Суддя: Ікорська Є.С.