Справа № 495/5845/15-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

31 серпня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

- від скаржника - ОСОБА_1 (довіреність № 3-256 від 05.04.2013 року)

- від ВДВС - Федорчук С.Г. (довіреність № 03-47123 від 24.12.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському скаргу ОСОБА_3 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області

В С Т А Н О В И В :

17.08.2015 року ОСОБА_3 (далі по тексту - заявник) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області.

Так, заявник просить суд:

- визнати постанову старшого державного виконавця Моц В.В. від 16.07.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 495/6768/13-ц від 30.06.2015 року, реєстраційний номер 48132033 - незаконною;

- визнати постанову в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції С.Г. Федорчука від 04.08.2015 року про визнання дій старшого державного виконавця Моц В.В. такими, що відповідають вимогам чинного законодавства - незаконною;

- зобов'язати відділ державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 495/6 768/13-ц від 30.06.2015 року, Реєстраційний номер 48132033;

- зобов'язати відділ державної виконавчої служби після відкриття виконавчого провадження призупинити виробництво виконавчих дій за виконавчим листом № 495/6 768/13-ц від 30.06.2015 року з метою заміни порядку і способу виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 28.11.2013 року по справі №495/6768/13-ц.

У судовому засіданні представник заявника - ОСОБА_1, вимоги ОСОБА_3 підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник Білгород-Дністровського ВДВС МУЮ - Федорчук С.Г., в судовому засіданні проти задоволення вимог ОСОБА_3 заперечував, у задоволенні скарги ОСОБА_3 просив суд відмовити у повному обсязі та надав до суду письмові заперечення з обгрунтуванням своїх доводів та вимог.

Розглянувши скаргу, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ в порядку передбаченому законом.

Статтею 385 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла скарга на постанову державного виконавця Моц В.В. від 16.07.2015 року та постанову в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області Федорчука С.Г. від 04.08.2015 року, при виконанні вимог виконавчого листа № 495/6768/13-ц, виданого 30.06.2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про роз'яснення, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.11.2013 року по справі № 495/6768/13-ц позов ОСОБА_3 до Затоківської селищної ради про встановлення в натурі (на місцевості) меж та розмірів земельної ділянки, визначення інвентаризаційного номеру земельної ділянки визначено в натурі (на місцевості) місце розташування земельної ділянки, межі та розмір земельної ділянки, інвентаризаційний номер земельної ділянки, яка є приватною власністю ОСОБА_3 згідно з рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2012 року у наступній формі: « земельна ділянка НОМЕР_1 для індивідуального дачного будівництва площею 0,0492 га., розташована в Лиманському курортному районі смт. Затока, в смузі відчуження Одеської залізниці від 54 км+750 м до 54 км+850 м, біля садових ділянок НОМЕР_2 СК «Буревісник».

16.07.2015 року у порядку п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», старшим державним виконавцем Моц В.В. винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), а саме виконавчого листа № 495/6768/13-ц, виданого 30.06.2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про роз'яснення, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.11.2013року по справі № 495/6768/13-ц позов ОСОБА_3 до Затоківської селищної ради про встановлення в натурі (на місцевості) меж та розмірів земельної ділянки, визначення інвентаризаційного номеру земельної ділянки визначено в натурі (на місцевості) місце розташування земельної ділянки, межі та розмір земельної ділянки, інвентаризаційний номер земельної ділянки, яка є приватною власністю ОСОБА_3 згідно з рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2012 року у наступній формі: « земельна ділянка НОМЕР_1 для індивідуального дачного будівництва площею 0,0492 га., розташована в Лиманському курортному районі смт. Затока, в смузі відчуження Одеської залізниці від 54 км+750 м до 54 км+850 м, біля садових ділянок НОМЕР_2 СК «Буревісник», у зв'язку з відсутністю заходів примусового виконання, які передбачені ст.32 Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 32 Закону України «Про виконавче провадження» визначає заходи примусового виконання рішень, а саме: заходами примусового виконання рішень є:

- звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

- звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

- вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

- інші заходи, передбачені рішенням.

Тобто, процесуальний порядок примусового звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника врегульовані главами 4 і 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Процесуальний порядок примусового стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника визначено главою 6 Закону України «Про виконавче провадження».

Примусовий порядок вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні, врегульований ст.61 Закону України «Про виконавче провадження».

Застосування інших заходів передбачених рішенням, за якими боржник зобов'язаний особисто виконати певні дії або утриматися від їх вчинення (про поновлення на роботі, відібранні дитини, виселення і вселення) врегульовано главою 7 Закону України «Про виконавче провадження».

Вибір заходів залежить від змісту спірних правовідносин між сторонами та складу і суті фактичних обставин у справі.

Беручи до уваги, що в спірних правовідносинах вказаних у резолютивній частині поданого на виконання виконавчого листа відсутні заходи примусового виконання рішення, передбачені ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», тобто жодним пунктом вищевказаної статті не передбачено, примусове виконання рішення суду, резолютивна частина якого носить роз'яснювальний характер, тому державним виконавцем, було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, про що винесена відповідна постанова, копія якої направлена заявнику.

27.07.2015 року на адресу Відділу від громадянки ОСОБА_3 надійшла скарга на постанову старшого державного виконавця Моц В.В. від 16.07.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 495/6768/13-ц, виданого 30.06.2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про роз'яснення, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.11.2013 року по справі № 495/6768/13-ц позов ОСОБА_3 до Затоківської селищної ради про встановлення в натурі (на місцевості) меж та розмірів земельної ділянки, визначення інвентаризаційного номеру земельної ділянки визначено в натурі (на місцевості) місце розташування земельної ділянки, межі та розмір земельної ділянки, інвентаризаційний номер земельної ділянки, яка є приватною власністю ОСОБА_3 згідно з рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2012 року у наступній формі: «земельна ділянка НОМЕР_1 для індивідуального дачного будівництва площею 0,0492 га., розташована в Лиманському курортному районі смт. Затока, в смузі відчуження Одеської залізниці від 54 км+750 м до 54 км+850 м, біля садових ділянок НОМЕР_2 СК «Буревісник».

При розгляді скарги 08.04.2015року, в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області Федорчуком С.Г. було відмовлені у задоволенні вимог вказаних у скарзі, про що винесена відповідна постанова.

Отже, з огляду на вищевикладене вбачається, що старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області Моц В.В. при прийнятті рішення щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 16.07.2015 року ВП №48132033, не порушуються вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet у. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.82 Закону, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно із ст.387 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003 року, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи скаржника.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши скаргу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про недоведеність, безпідставність та необґрунтованість вимог ОСОБА_3, у зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 26, 32, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 10, 57-60, 197, 209-210, 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя В.В. Мишко