Єдиний унікальний номер 242/2582/15-ц Номер провадження 22-ц/775/595/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 вересня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Постолової В.Г., Космачевської Т.В.

при секретарі Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 липня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та звільнення від сплати аліментів , -

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та звільнення від сплати аліментів.

Він посилався на те, що з відповідачем перебував у юридичному шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3. Дитина після розірвання шлюбу проживає з ним і знаходиться на його утриманні. Відповідач вихованням сина не займається, проживає окремо. У нього створені необхідні умови для проживання, виховання та життєдіяльності сина. Він має постійний дохід, постійне місце проживання. Тому просив визначити місцем проживання дитини з ним з 9 березня 2015 року, звільнити його від сплати аліментів на утримання сина, що стягуються на користь відповідача і стягнути аліменти, які відповідач отримала безпідставно.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 липня 2015 року з урахуванням виправлень, внесених ухвалою того ж суду від 30 липня 2015 року, позовні вимоги задоволені. Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 за місцем проживання батька. ОСОБА_2 звільнений від сплати аліментів на утримання сина на користь ОСОБА_1, що стягнуті постановою Димитрівського міського суду Донецької області від 7 березня 2002 року та розмір яких зменшений рішенням Димитрівського міського суду Донецької області від 04 грудня 2007 року.

Встановлений факт, що дитина сторін ОСОБА_4 з 09 березня 2015 року проживає разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та з цього часу перебуває на його утриманні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані аліменти за березень-травень 2015 року у розмірі 6064 грн. 89 коп. Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду і відмову у позові про стягнення аліментів на період з березня по травень 2015 року. Вважає, що рішення в наведеній частині не відповідає вимогам закону.

В засідання апеляційного суду сторони не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином телефонограмами. Про причини неявки в суд не повідомили.

Представник виконавчого комітету Димитрівської міської ради просив справу розглянути у його відсутність.

Відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню в частині спору про стягнення безпідставно отриманих аліментів за березень-травень 2015 року, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 вересня 2000 року сторони вступили в юридичний шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 (а.с.6,8).

Рішенням Димитрівського міського суду від 10 червня 2002 року шлюб між подружжям ОСОБА_2 розірваний. Дружина після розлучення отримала прізвище ОСОБА_1

Постановою Димитрівського міського суду від 7 березня 2002 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше ? частини неоподаткованого податком мінімуму доходів громадян, починаючи з 26 лютого 2002 року.

Звертаючись в суд з позовом про визначення місця проживання сина з батьком, ОСОБА_2 посилався на те, що син з березня 2015 року проживає з ним. У нього для сина створені необхідні умови для розвитку і навчання дитини.

Задовольняючи ці позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з вказаних обставин і зробив висновок про те, що такий спосіб вирішення справи відповідає інтересам дитини.

Рішення суду в наведеній частині не оскаржується сторонами.

Не оскаржується рішення суду і в частині звільнення позивача від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Задовольняючи позовні вимоги в наведеній частині, суд першої інстанції виходив з того, що син сторін з березня 2015 року проживає з батьком і суд своїм рішенням визначає його місцем проживання місце проживання ОСОБА_2

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6064.89 грн., суд першої інстанції виходив з того, що син сторін з березня 2015 року по травень 2015 року проживав з батьком, з якого на користь ОСОБА_1 на утримання сина стягувались аліменти безпідставно.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можливо через те, що він не ґрунтується на законі.

Відповідно до статті 188 ЦПК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 своєї постанови від 15.05.2006, № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, що за рішенням суду батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо її дохід набагато перевищує дохід кожного з них і повністю забезпечує її потреби (ст. 188 СК). Батьки мають право з дозволу органу опіки та піклування укласти між собою договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо), який підлягає нотаріальному посвідченню й державній реєстрації (ст. 190 СК). Укладення такого договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від дитини, від обов'язку брати участь у додаткових витратах на неї, викликаних особливими обставинами (ст. 185 СК).

Вирішуючи спір в наведеній частині, суд першої інстанції на порушення вимог статті 214 ЦПК України, взагалі не послався на норму закону, яку має бути застосовано у даному випадку.

Питання ж про стягнення безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим листом вирішуються за правилами статті 369 ЦПК України. Зокрема, відповідно до приведеної норми закону суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Отже, безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом може бути стягнуто у випадку визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Судом встановлено, що аліменти за період з березня по травень 2015 року ОСОБА_1 отримувала на підставі виконавчого листа, виданого Димитрівським міським судом у відповідності до його постанови від 7 березня 2002 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 (а.с.9).

Питання про визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції не вирішував. У всякому випадку, в матеріалах справи відсутнє судове рішення з цього приводу.

Тому у суду першої інстанції не було законних підстав для висновку про безпідставність отримання стягувачем ОСОБА_1 аліментів на утримання сина за період з березня по травень 2015 року і стягнення з неї суми у 6064. 89грн. на користь боржника ОСОБА_2

Розглядаючи справу в частині спору про стягнення 6064.89 грн., суд першої інстанції не застосував норми закону,що мали бути застосовані, неправильно вирішив спір, що відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому апеляційний суд скасовує рішення суду в приведеній частині і ухвалює рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 304, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 липня 2015 року з урахуванням виправлень, внесених ухвалою того ж суду від 30 липня 2015 року, в частині спору про стягнення безпідставно отриманих аліментів за березень-травень 2015 року- скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих аліментів за березень-травень 2015 року - відмовити.

В іншій частині це ж рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних прав протягом двадцяти днів з дня його проголошення .

Судді: