АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2164/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

представника позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про усунення перешкод в землекористуванні, зобовязання вчинити дії та відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про усунення перешкод в землекористуванні, зобовязання вчинити дії та відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.11.2014 р. між ним та головним управлінням держземагенства у Черкаській області було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 17,9842 га, який був зареєстрований 10.12.2014 р. Крім того, 23.02.2015 р. між позивачем та головним управлінням держземагенства у Черкаській області було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 95,1704 га, який був зареєстрований 05.03.2015 р. ОСОБА_1 земельні ділянки розташовані в адмінмежах Глибочківської сільської ради. 06.03.2015 р. було підписано акт приймання-передачі обєкта оренди та оглянуто орендовані земельні ділянки. Під час огляду отриманих земельних ділянок позивачем було виявлено, що вони незаконно виорані та частково засіяні.

Позивач стверджує, що такі незаконні дії вчинив відповідач ОСОБА_8 та просив суд зобовязати ОСОБА_8 усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками, які передані позивачу в оренду площею 17,9842 га., та 95,1704 га. шляхом відновлення стану земельних ділянок, який існував до порушення його прав, як орендаря, та приведення захоплених земель у стан, придатний для їх використання. Зобовязати відповідача запобігати вчиненню будь-яких дій, що порушують права позивача. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 139 200,24 грн.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, вважаючи що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 липня 2015 року і прийняти нове рішення, яким заявлені ним позовні вимоги задовольни повністю та стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 139 200,24 грн.

Відповідач ОСОБА_8 повторно не зявився в судове засідання, повторно повідомивши суд, що він як голова фермерського господарства «Відродження» в цей же день представляє інтереси ФГ в Київському апеляційному господарському суді, просив розгляд справи перенести на іншу дату. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість слуханння справи у відсутність відповідача ОСОБА_8

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про усунення перешкод в землекористуванні, зобовязання вчинити дії та відшкодування шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог щодо порушення його прав користування земельними ділянками саме відповідачем ОСОБА_8

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 04.11.2014 р. між фізичною особою ОСОБА_7 та головним управлінням держземагенства у Черкаській області було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 17,9842 га.. 10 грудня 2014 року даний договір оренди було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. 11.12.2014 р. між орендарем та орендодавцем було підписано акт приймання-передачі обєкта оренди.

23.02.2015 р. між ОСОБА_7 та головним управлінням держземагенства у Черкаській області було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 95,1704 га, який був зареєстрований в державному реєстрі 05.03.2015 р. ОСОБА_1 земельні ділянки розташовані в адмінмежах Глибочківської сільської ради. 06.03.2015 р. було підписано акт приймання-передачі обєкта оренди та оглянуто орендовані земельні ділянки. Під час огляду земельних ділянок було виявлено, що орендовані ОСОБА_7 земельні ділянки частково виорані та засіяні озимою пшеницею.

Під час проведення перевірки заяви ОСОБА_7 про порушення його прав як орендаря земельних ділянок, проведеної Тальнівським РВ УМВС України в Черкаській області, відповідач ОСОБА_8 пояснив, що в вересні 2014 року, коли ОСОБА_7 ще не був орендарем земельних ділянок, він частково виорав земельні ділянки та засіяв їх озимим ріпаком та озимою пшеницею. Після набуття ОСОБА_7 прав на оренду земельних ділянок, він ніяких дій не вчиняв.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про оренду землі» об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Приймаючи в оренду земельні ділянки 11.12.2014 року та 06.03.2015 року, ОСОБА_7 бачив, що орендовані ним земельні ділянки вже були частково оброблені та засіяні озимими культурами, але ОСОБА_7 прийняв їх в оренду (а.с. 29, 35), не зазначивши в актах приймання-передачі обєктів оренди ніяких зауважень.

25.03.2015 року ОСОБА_7 уклав договір з ПП «Охорона-Люкс» на охорону отриманих ним в оренду земельних ділянок. За період здійснення охорони ПП «Охорона-Люкс» даних земельних ділянок ніяких перешкод в землекористуванні орендованих земельних ділянок ОСОБА_8 не здійснювалось.

Право на захист своїх прав в ОСОБА_7 виникли лише після набуття ним права на оренду землі, або ж після реєстрації договорів оренди. Так як ОСОБА_8 частково виорав та засіяв озимими культурами частину земельних ділянок, які вже після вчинення ОСОБА_8 даних сільськогосподарських робіт були надані в оренду ОСОБА_7, то відповідач ОСОБА_8 не вчинив ніяких перешкод в землекористуванні орендованих земельних ділянок ОСОБА_7, так як на момент проведення осінніх сільськогосподарських робіт ОСОБА_8, ОСОБА_7 ще не був орендарем земельних ділянок, а тому його право не порушено.

Належних та допустимих доказів вини ОСОБА_8 в перешкоджанні землекористування орендованих земельних ділянок ОСОБА_7 після 06.03.2015 року позивачем суду не надано. Такі докази не надано і в суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі на його неодноразові звернення до правоохоронних органів з приводу порушення відповідачем ОСОБА_8 його права, як орендаря земельних ділянок, на їх використання за призначенням не може бути доказом вини відповідача в перешкоджанні в землекористуванні, так як відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відсутність вини ОСОБА_8 в перешкоджанні в землекористуванні орендованими земельними ділянками є підставою відповідно до ст. 1166 ЦК України і до відмови в задоволенні позову про відшкодування шкоди.

Вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановивши рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення, яким відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни правильного рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 липня 2015 року відхилити, а рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу її проголошення.

Головуючий :

Судді :