22-ц/775/915/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Гальченко І.В.
Доповідач Пономарьова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Лоленко А.В.,

при секретарях Грасимовій Г.Є., Зливка І.І.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника апелянта ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 сільської Ради Волноваського району Донецької області про визнання угоди недійсною за апеляційною скаргою прокурора Волноваського району Донецької області на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 26 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача та зазначав, що йому на праві приватної власності належала земельна ділянка розміром 4,59 га на території ОСОБА_5 сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В січні 2008 року він отримав пропозицію від відповідача на укладення договору про передачу права власності на вказану земельну ділянку з добровільною відмовою від неї тимчасово та формально, у зв'язку з потребами сільської ради, при цьому відповідач пообіцяв, що він продовжить користуватися землею, як і раніше, на що він погодився і 14 січня 2008 року між ним і відповідачем - ОСОБА_5 сільською радою укладено договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв'язку з добровільною відмовою від неї власника земельної ділянки. Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 З вказаного часу він продовжував користуватися своєю земельною ділянкою, а весною 2014 року виявив, що його земельна ділянка йому не належить. Він звернувся до відповідача, але той розірвати договір добровільно відмовився. Просив суд визнати договір, укладений між ним і відповідачем, про передачу права власності на земельну ділянку, недійсним з підстав ст. 229 ч. 1 ЦК України, оскільки він помилився, бо вважав, що не втрачає право власності, як його завірив відповідач, та визнати право власності на вказану земельну ділянку за ним.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 26 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 сільської ради про визнання угоди недійсної задоволені. Визнаний недійсним договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв'язку з добровільною відмовою від нього власника земельної ділянки, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 сільською радою Волноваського району Донецької області від 14 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 відносно земельної ділянки розміром 4,59 га (дві ділянки розміром 4,44 га і 0,15 га, кадастрові номери 040000364 і 040000365) на території ОСОБА_5 сільської ради Волноваського району Донецької області, зареєстрований в Державному реєстрі договорів.

Визнано право власності за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на земельну ділянку розміром 4,59 га (дві ділянки розміром відповідно 4,44 га і 0,15 га, кадастрові номери 040000364 і 040000365) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території ОСОБА_5 сільською ради Волноваського району Донецької області.

Не погодившись з рішенням суду, прокурор Волноваського району Донецької області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що судом не встановлено, в чому саме здійснив помилку позивач, який правочин він мав намір укласти замість спірного договору, та невірно застосував положення ст. 229 ч. 1 ЦК Укрїни.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності, в судовому засідання апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради ОСОБА_2 просила залишити рішення суду без змін, оскільки позивач користувався земельною ділянкою та сплачував податки.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, відповідача, апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено що позивач на праві приватної власності мав земельну ділянку розміром 4,59 га (дві ділянки розміром 4,44га і 0,15га, кадастрові номери 040000364 і 040000365) на території ОСОБА_5 сільської ради Волноваського району Донецької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЕ №701035, виданого Волноваською райдержадміністрацією Донецької області 14 грудня 2007 року, на підставі розпорядження Волноваської райдержадміністраії від 10 грудня 2007 року № 1026, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №23.

14 січня 2008 року між ОСОБА_7, якій діяв на підставі довіреності, посвідченої 21 грудня 2007 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, від імені ОСОБА_4 Тимофіойвича, та ОСОБА_5 сільською радою Волноваського району Донецької області, в особі сільського голови ОСОБА_9 укладено договір про добровільну відмову від права приватної власності на земельну ділянку розміром 4,59 га кадастровий номер :04:000:0364 з переданням права власності на цю земельну ділянку територіальній громаді ОСОБА_5 сільської ради Волноваського району Донецької області (а.с.5-6).

Приймаючи рішення про визнання недійсним договору про добровільну відмову від права приватної власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки позивачу у власність, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при укладанні вказаної угоди помилявся щодо обставин, які мають істотне значення (ст.229 ч.1 ЦК України), оскільки вважав, що укладання вказаної угоди лише формальність, не знав, що втрачає свою власність.

Проте з вказаним рішенням суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Встановлено, що 14 січня 2008 року між ОСОБА_7, якій діяв на підставі довіреності, посвідченої 21 грудня 2007 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 від імені позивача ОСОБА_4, та ОСОБА_5 сільською радою Волноваського району Донецької області, в особі сільського голови ОСОБА_9, укладено договір про добровільну відмову від права приватної власності на земельну ділянку розміром 4,59 га кадастровий номер :04:000:0364 з переданням права власності на цю земельну ділянку територіальній громаді ОСОБА_5 сільської ради Волноваського району Донецької області.

Звертаючись до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним, позивач посилався на положення ст. 229 ч.1 ЦК України та зазначав, що зрозумів, що помилявся в момент укладання угоди, оскільки втратив свої права на земельну ділянку та можливість її використання за своїм розсудом.

Проте з матеріалів справи вбачається, що всі дії ОСОБА_4, які передували укладанню оспорюваного договору, свідчать про його наміри, направлені саме на добровільну відмову від права приватної власності на земельну ділянку

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

З роз'яснень, викладених в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Суд першої інстанції, визнаючи недійсним договір на підставі ст. 229 ЦК України, як укладеним внаслідок помилки, не врахував, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом та не встановив: щодо яких обставини помилився позивач; чи існували ці обставини саме на момент вчинення правочину; чи має помилка істотне значення та якими доказами це підтверджується.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції з наданих відповідачем документів 15 листопада 2007 року відбувся схід громадян, які мешкають на території Новоадріївської сільської ради з приводу закладки відкритого карєру з добичі первинних каолінів ОСОБА_5 родовища, а 16 листопада 2007 року між ОСОБА_5 сільською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Новоадріївські каоліни» укладений договір про сумісну співпрацю.

З пояснень в суді апеляційної інстанції представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1, який є сином позивача, вбачається, що розробка відкритого карєру з добичі первинних каолінів повинна була відбуватися на території, де розташовані їх земельні ділянки, і представники товариства з обмеженою відповідальністю «Новоадріївські каоліни» обіцяли робочі місця для мешканців села, і йому в томі числі, що стало підставою для укладення оспорюваного договору.

Відповідно до ст. 142 ЗК України, в редакції, яка діяла на час укладання договору, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Поза увагою суду першої інстанцїї залишилося те, що 21 грудня 2007 року ОСОБА_4 звернувся до голови Новоадріївської сільської ради ОСОБА_9 з письмовою заявою про добровільну відмову від права власності на земельну ділянку загальною площею 4,59 га, що розташована на території Новоадрійвської сільської ради Волноваського району Донецької області, на користь територіальної громади Новоадрійвської сільської ради, де зазначив, що така відмова відповідає його інтересам, не є фіктивною та є дійсним наміром створити для себе правові наслідки передбачені цією відмовою, і така відмова відповідає його волевиявленню. Вкаазна заява підписана позивачем, що не оспорювалось в судовому засіданні, і справжність підпису ОСОБА_4 посвідчена приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с.78).

В цей же день позивач ОСОБА_4 видав довіреність ОСОБА_7, якому надав право бути його представником з усіма необхідними повноваженнями по добровільній відмові від права власності на земельні ділянки, що розташовані на території Новоадріївської сільради Волноваського району Донецкої області, в тому числі з правом самостійного визначення місця укладання вказаного договору, а саме: земельні ділянки загальним розміром 4,59 га, які призначенні для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належать йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЕ №701035, виданого Волноваською райдержадміністрацією Донецької області 14 грудня 2007 року, на підставі розпорядження Волноваської райдержадміністраії від 10 грудня 2007 року № 1026, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №23 (а.с. 63).

14 січня 2008 року між ОСОБА_7, якій діяв на підставі вищевказаної довіреності, посвідченої 21 грудня 2007 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 від імені позивача ОСОБА_4, та ОСОБА_5 сільською радою Волноваського району Донецької області, в особі сільського голови ОСОБА_9 укладено договір про добровільну відмову від права приватної власності на земельну ділянку розміром 4,59 га кадастровий номер :04:000:0364 з переданням права власності на цю земельну ділянку територіальній громаді ОСОБА_5 сільської ради Волноваського району Донецької області.

На підставі вищезазначеного договору 08 лютого 2008 року Новоадріївській сільській територіальній громаді в особі Новоадріївської сільської ради в комунальну власність виданий Державний акт серія ЯЕ № 701362 на право власності на земельну ділянку 4,59 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02 (а.с. 7).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про передачу права власності на земельну ділянку у звязку з добровільною відмовою від нього власника земельної ділянки, суд першої інстанції, розглянувши справу у відсутність сторін, не перевірив обставини, викладені позивачем, не звернув уваги на те, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 229 ЦК України позивачем не надано переконливих доказів про наявність помилки - неправильного сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, хоча відповідно до положень закону позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинен довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про його помилку щодо істотних обставин правочину, які мають існувати саме на момент вчинення правочину, та не врахував, що не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто в причинах, які спонукали до його вчинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про передачу права власності на земельну ділянку у звязку з добровільною відмовою від нього власника земельної ділянки від 14 січня 2008 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Волноваського району Донецької області задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 26 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 сільської Ради Волноваського району Донецької області про визнання недійсним договору про передачу права власності на земельну ділянку у звязку з добровільною відмовою від нього власника земельної ділянки від 14 січня 2008 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: С.А. Зайцева

ОСОБА_10