Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6187/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

Головуючого судді: Михальченко Ю.В.

При секретарі: Терезюк С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Придніпровського районного суду м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.12.2013 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.12.2013 року. В подальшому позивачем в справу також вступила ОСОБА_2. Позов мотивований наступним, 17 січня 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт на ОСОБА_3, відповідно до якого заповідав йому все майно, яке буде належати йому на день смерті.

15 травня 2009 року ОСОБА_5 склав заповіт на ОСОБА_1, відповідно до якого заповідав останній все майно, яке буде належати йому на день смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5. До його смерті ОСОБА_1 проживала разом зі своїми батьками, матір'ю ОСОБА_6 та батьком ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1.

Через те, що нотаріус ОСОБА_8, яка посвідчувала заповіт, здійснила нотаріальну дію за межами нотаріального округу, керуючись ч.1 ст.1257 ЦК України «Недійсність заповіту» ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.07.2013 року заповіт на ім'я позивача ОСОБА_1 від 15.05.2009 року визнано - нікчемним.

При цьому, положення ст.1257 «Недійсність заповіту» ЦК України, яка відповідає загальним засадам цивільного законодавства прямо передбачає та визначає і в цілому вказує коли заповіт вважається - недійсним.

Саме, ст.1257 ЦК України має назву "Недійсність заповіту", а у її ч.1 йдеться про нікчемність заповіту, доцільно зупинитися на аналізі поняття "нікчемність" правочину, яке застосовується у статті 215 ЦК, адже заповіт є одностороннім правочином.

Окрім того, ст.215 ЦК встановлює зв'язок між поняттями "нікчемний" та "недійсний" правочин. Дана стаття визначає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У разі недотримання законодавчо визначених вимог до форми заповіту та процедури його посвідчення такий заповіт не повинен виконуватися і спадкування має здійснюватися за законом.

Натомість, 06.12.2013 року ОСОБА_3 як спадкоємець із порушенням закону отримав в другій нотаріальній конторі м. Черкаси свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

При цьому, умови та порядок спадкування регламентуються рядом цивільно- правових норм, що в своїй сукупності складають окремий цивільно-правовий інститут -спадкове право. Норми, що регламентують умови та порядок спадкування, містяться в Цивільному кодексі України (книга 6. ст.ст. 1216-1308).

Просять суд врахувати той факт, що 15 травня 2009 року ОСОБА_5 був складений заповіт, при цьому, волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його внутрішній волі, а на підставі ст.1254 ЦК України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав попередньо.

Крім того, законодавчими актами передбачено наступне: якщо новий заповіт, складений заповідачем, було визнано недійсним (ч.1 ст.1257 «Недійсність заповіту», чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 ЦК.)

Таким чином, положення ч.4 ст.1254 ЦК встановлює неможливість відновлення попередньо складеного заповіту в разі визнання останнього заповіту недійсним, крім двох випадків, коли:

заповіт складено дієздатною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати (ст. 225 ЦК);

заповіт складено під впливом насильства (ст. 231 ЦК).

Наведений перелік є вичерпним, а тому в разі визнання заповіту від 15 травня 2009 року недійсним, чинність попереднього заповіту від 17 січня 2008 року не відновлюється.

Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», листом №24-753/0/4-13 ВССУ з розгляду Цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ст.ст. 1254, 1247, 1301 ЦК України, просять постановити рішення, яким визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.12.2013 року на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, грошові вклади та акції ЗАТ «Юрія», які видані на ім'я ОСОБА_3. На підставі того факту, що при складанні свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВТО № 890015 порушені вимоги ч.4 ст.1254 ЦПК України. Судові витрати покласти на відповідача.

В подальшому, 02.10.2014 року та 03.10.2014 року, подали уточнюючий позов відповідно до якого просять постановити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.12.2013 року на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, грошові вклади та акції ЗАТ «Юрія», які видані на ім'я ОСОБА_3. На підставі того факту, що при складанні свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВТО № 890015 від 06.12.2013 р. порушені вимоги права України.

В судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 позов підтримали та просили задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним в позові.

Прокурор в інтересах ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_10 позов не визнали та просили в задоволенні відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що оскільки заповіт визнано нікчемним, в даному випадку дія попереднього заповіту відновлюється, а тому нотаріус правомірно видав свідоцтво про право на спадщину по заповіту.

Вислухавши сторони та їх представників, прокурора, дослідивши письмові докази по справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Як передбачено ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950р., ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК).

За змістом ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено, 17 січня 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт на ОСОБА_3, відповідно до якого заповідав йому все майно, яке буде належати йому на день смерті.

15 травня 2009 року ОСОБА_5 склав заповіт на ОСОБА_1, відповідно до якого заповідав останній все майно, яке буде належати йому на день смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.07.2013 року заповіт на ім'я позивача ОСОБА_1 від 15.05.2009 року визнано - нікчемним.

Другою черкаською державною нотарільною конторою, 06.12.2013 року ОСОБА_11 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.01.2008 року на ? частину житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, грошові вклади та акції ЗАТ «Юрія», які видані на ім'я ОСОБА_3.

При відмові в задоволенні позову суд зазначає наступне, Цивільним кодексом України встановлено спеціальні наслідки недійсності нового заповіту. Залежно від підстав визнання нового заповіту недійсним чинність попереднього заповіту може відновлюватись або ж не відновлюватись. Якщо новий заповіт в судовому порядку визнано недійсним через дефект волі заповідача на підставі статті 225 ЦК (заповідач, будучи цілком дієздатним, у момент вчинення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та(або) не міг керувати ними), статті 231 ЦК (заповіт вчинено під впливом насильства), дія попереднього заповіту відновлюється. У всіх інших випадках визнання заповіту недійсним, зокрема, внаслідок вчинення його під впливом помилки (стаття 229 ЦК), тяжкої обставини (стаття 233 ЦК), з інших підстав, дія попереднього заповіту не відновлюється. Якщо буде встановлено, що новий заповіт є нікчемним (наприклад, за заповідача його склала і підписала інша особа або ж заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми і посвідчення), попередній заповіт є чинним.

Відповідно до ст.1257 ч.1 ЦК України заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Крім того в п.17 згаданої постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року зазначено, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до вимог ст.216 ЦК України, нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний заповіт, складений з порушенням вимог щодо його посвідчення, не скасовує попередній заповіт, як це передбачено ст.1254 ЦК України, оскільки дана норма надає право на скасування заповіту лише заповідачу.

Оскільки Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17.07.2013 року заповіт на ім»я позивача ОСОБА_1 від 15.05.2009 року визнано - нікчемним, з мотивів порушеня нотаріусом ОСОБА_8, яка посвідчувала заповіт, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки здійснила нотаріальну дію за межами нотаріального округу, суд вважає, що попередній заповіт є чинним, а тому нотаріусом правомірно видано оспорюване свідоцтво про право на спадщину по заповіту.

На підставі ст.88 ЦПК України, не підлягає відшкодуванню позивачеві сплачений судовий збір.

На підставі ст.ст.215, 216, 1241,1247,1254,1257, 1268,1301 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Керуючись ст.ст.10,11,60,61,212-215,223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.12.2013 року - відмовити в повному обсязі

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до вимог ст.209 п.3 ЦПК України повний текст виготовлено 02 березня 2015 року.

Головуючий Ю.В.Михальченко