Справа № 182/1285/15-ц
Провадження № 2/0182/1537/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.10.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шестакової З.С.

при секретарі Пометій Є.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольської територіальної громади в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги мотивує тим, що 07 листопада 1998 року померла його мати ОСОБА_2, яка до дня смерті проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний житловий будинок належав їй на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 1978 року за реєстраційним № 2-2062.

На випадок своєї смерті вона розпорядилась спадковим майном та 03 листопада 1997 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3, за реєстровим № 4441, згідно якого все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось і все що буде їй належати вона заповідала ОСОБА_1.

Після її смерті відкрилась спадщина на домоволодіння № 18 по вул. Загребельного в м. Нікополі Дніпропетровської області, та грошові внески, що знаходилися у філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний Ощадний банк України» ТВБВ № 10003/0461.

Позивач прийняв спадщину після смерті матері відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка була чинна на час відкриття спадщини) та в установлений законом строк подав Другій Нікопольській державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом 14 грудня 1999 року, зареєстроване в реєстрі за № 2621 та 26 грудня 2000 року, зареєстроване в реєстрі за № 12, щодо його 2/3 частин житлового будинку та 2/3 частин грошових внесків, що знаходилися у філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний Ощадний банк України» ТВБВ № 10003/0461.

Також, листом № 2109/02-14 від 01.09.2014 завідуюча Другої Нікопольської державної нотаріальної контори повідомила позивача про неможливість видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на 1/3 частину житлового будинку та 1/3 частину грошових внесків, у звязку з тим, що нотаріусу не надавалося свідоцтво про смерть брата позивача ОСОБА_4, який має право на обовязкову частку.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 належним чином не прийняв спадщину після смерті матері та не подав заяву про прийняття спадщини, позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги та визнати за ним право власності на 1/3 частину домоволодіння № 18 по вул. Загребельного в м. Нікополі Дніпропетровської області, та 1/3 частину грошових внесків, що знаходилися у філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний Ощадний банк України» ТВБВ № 10003/0461, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, про що надав письмову заяву.

Представник відповідача з позовом ознайомлений, про день та час слухання справи належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився та надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги позивача визнав та не заперечив проти задоволення позову.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, оскільки спірні правовідносини стосовно спадщини після смерті ОСОБА_2 виникли у період дії цього кодексу) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим організаціям.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Загребельного, № 18, належав ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 1978 року за реєстраційним № 2-2062 (а.с.26-28).

Також, ОСОБА_2 належали грошові вклади на підставі ощадних книжок у Нікопольському відділенні Ощадного банку № 3077 на рахунку № 038167 та у філії № 3077/02 Нікопольському відділенні Ощадного банку на рахунку № 28951.

07 листопада 1998 року ОСОБА_2 померла (а.с.4).

Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Загребельного, № 18 та грошові внески, що знаходилися у філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний Ощадний банк України» ТВБВ № 10003/0461.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) на випадок своєї смерті ОСОБА_2 розпорядиласьспадщиною та останній заповіт був складений 03 листопада 1997 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3, за реєстровим № 4441, згідно якого все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось і все що буде їй належати вона заповідала ОСОБА_1 (а.с.5,17,18).

Згідно ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори, що підтверджується спадковою справою № 75/1999 після смерті ОСОБА_2 (а.с.15-40).

Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом 14 грудня 1999 року, зареєстроване в реєстрі за № 2621 та 26 грудня 2000 року, зареєстроване в реєстрі за № 12, щодо його 2/3 частин житлового будинку та 2/3 частин грошових внесків, що знаходилися у філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний Ощадний банк України» ТВБВ № 10003/0461 (а.с.33,35).

В той же час, листом № 2109/02-14 від 01.09.2014 завідуюча Другої Нікопольської державної нотаріальної контори повідомила позивача про неможливість видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на 1/3 частину житлового будинку та 1/3 частину грошових внесків, у звязку з тим, що нотаріусу не надавалося свідоцтво про смерть брата позивача ОСОБА_4, який має право на обовязкову частку (а.с.8).

У суду не викликає сумніву факт складання ОСОБА_2 заповіту на користь ОСОБА_1 від 03 листопада 1997 року, реєстраційний № 4441, який був складений пізніше, та відповідно до вимог ст. 544 ч. 2 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) скасовує попередній заповіт, який був складений нею 23 серпня 1990 року, реєстраційний № 2-3394 (а.с.17,18).

ОСОБА_4, який доводиться рідним братом позивача та сином ОСОБА_2, дійсно відповідно до вимог ст. 535 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) має право на обовязкову частку в спадщині після смерті матері, однак, в строки, передбачені ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) він не подав відповідну заяву до державної нотаріальної контори, хоча був належним чином повідомлений державним нотаріусом про свої права та обовязки щодо прийняття спадщини.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_4 не прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_2.

До того ж, згідно листа Міністерства абсорбції Служби розшуку родичів Держави Ізраїлю від 03 січня 2014 року, ОСОБА_4 помер 03 березня 2000 року.

Враховуючи те, що позивач заявив про свою згоду прийняти спадщину після смерті матері у випадку неприйняття спадщини іншою особою в строки, передбачені ст. 549 ч. 3 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд вважає, що його позовні вимоги обґрунтовані та за ним повинно бути визнано право власності на 1/3 частину домоволодіння № 18 по вул. Загребельного в м. Нікополі Дніпропетровської області, та 1/3 частину грошових внесків, що знаходилися у філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний Ощадний банк України» ТВБВ № 10003/0461, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 74, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, 534, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями № 18 по вул. Загребельного в м. Нікополі Дніпропетровської області, що складається з: житлового будинку «А» житловою площею 39,8 кв. м, сараю «Б», вбиральні «В», гаражу «Г», підвалу «Б», паркану № 1-4,6, водопроводу № 5, замощення І, які розташовані на земельній ділянці 400 кв. м, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 07 листопада 1998 року в м. Нікополі Дніпропетровській області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину грошових внесків, що знаходилися у філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний Ощадний банк України» ТВБВ № 10003/0461, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 07 листопада 1998 року в м. Нікополі Дніпропетровській області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6