Єдиний унікальний номер: 378/674/15-ц
Провадження № 2/378/228/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2015 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря : Соколової О.А.,

позивача: ОСОБА_1,

третьої особи: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1 до Ставищенського житлово-комунального підприємства, третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1, посилаючись на те, що він працював у Ставищенському ЖКП головним інженером - інженером з підготовки виробництва з 12 грудня 2003 року. 3 вересня 2013 року був переведений на новостворену посаду головного інженера - інженера з підготовки виробництва Ставищенського ЖКП і з ним було укладено строковий трудовий договір № 91 від 3 вересня 2013 року. Вказаний строковий трудовий договір згодом неодноразово продовжувався на підставі наказів начальника Ставищенського ЖКП ОСОБА_2. Наказом начальника Ставищенського ЖКП № 93 від 30 червня 2015 року його було звільнено з посади головного інженера - інженера з підготовки виробництва Ставищенського ЖКП у зв'язку із закінченням строку трудового договору за п.2 ст. 36 КЗпП (останній день його роботи був 30 червня 2015 р.) у той час коли трудового договору підписаного між ним та Ставищенським ЖКП в особі начальника ОСОБА_2, у якому було б обумовлено його строк, і який би спливав 30 червня 2015 року, не існує.

Вважає своє звільнення незаконним, тому що після спливу 31грудня 2013 року терміну дії трудового договору № 91 від 4 вересня 2013 року до звільнення його 30 червня 2015 року він працював на вказаній посаді у Ставищенському ЖКП і з ним жодного разу не було підписано нового договору та не підписувалися додаткові угоди до вищевказаного строкового трудового договору № 91, якими б встановлювалися новий термін дії договору. Таким чином, термін даного договору спливав 30 червня 2015 року, але не дивлячись на це, він продовжував працювати після 31 грудня 2013 року і жодна з сторін договору не вимагала його припинення, що у відповідності до положень ст. 39-1 КЗпП України дає підстави вважати трудовий договір № 91 після 31 грудня 2013 року таким, що продовжений на невизначений строк. Тому начальник Ставищенського ЖКП не мав права розривати даний договір та звільнити його на підставі спливу терміну його дії.

Позивач просить суд поновити його на посаді головного інженера - інженера з підготовки виробництва Ставищенського ЖКП; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 липня 2015 по 31 липня 2015 року в розмірі 4499,43 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позов, підтвердив обставини, на які посилається в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Ставищенське ЖКП направило до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі його представника та письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову, оскільки 3 вересня 2013 року ОСОБА_1 відповідно до наказу № 89 від 3 вересня 2013 року було переведено на новостворену посаду - інженера з підготовки виробництва. Після чого, на підставі письмової заяви позивача було укладено стоковий трудовий договір за № 91 від 4 вересня 2013 року. Згідно п.7.1 даного договору його дія з 4 вересня 2013 року до 31 грудня 2013 року. Наказами по підприємству № 149 від 30 грудня 2013 року, № 76 від 27 червня 2014 року, №122 від 30 вересня 2014 року, №160 від 30 грудня 2014року за згодою сторін, ОСОБА_1 було продовжено термін дії договору № 91 від 4 вересня 2013 року до 30 червня 2015 року. Підтвердженням вказаного є його особистий підпис у вказаних наказах та в додаткових угодах № 1 від 31грудня 2013 року, № 2 від 27 червня 2014 року, № 3 від 30 вересня 2014 року та № 4 від 31грудня 2014 року, які були укладені за його письмовими заявами з власними підписами. До даного часу жодна укладена з ОСОБА_1 додаткова угода на продовження терміну дії договору № 91 від 4 вересня 2013 року ним в передбаченому законодавством строк не оскаржувалася. Тобто, ОСОБА_1 підписувавши вказані додаткові угоди за його згодою згідно письмових заяв про продовження дії строкового трудового договору визнавав їх та зобов'язувався виконувати. Згідно п. 2.1 та п. 6.2 Колективного договору погодженого на загальних зборах трудового колективу Ставищенського ЖКП від 28 березня 2014 року трудовий договір на підприємстві укладається у письмовій формі на визначений строк, встановлений за погодженням сторін та є строковим, оскільки трудові відносини не можуть бути встановлені на визначений строк, враховуючи характер роботи підприємства. Зміни та доповнення до трудових договорів вносять у встановленому законодавством порядку шляхом підписання відповідно змін чи укладення додаткових угод. При прийому на роботу з працівником підприємства укладається трудовий договір: у письмовій формі, який є строковим, на визначений строк або виконання певної роботи (ст. 23 КЗпПУ). За період перебування ОСОБА_1 на посаді інженера з підготовки виробництва, ним жодного разу не було оскаржено в передбаченому законом порядку, як укладеного строкового трудового договору, так і додатків до нього, а тому позивач визнавав його, на підтвердження чого ним особисто підписувалися відповідні документи на продовження терміну дії договору.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, третьої особи та дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч.6 ст. 130 ЦПК України судом визначено, що кожною із сторін визнано слідуючі обставини:

Позивач 12 грудня 2003 року прийнятий на посаду головного інженера Ставищенського ЖКП, а 4 вересня 2013 року переведений на посаду головного інженера інженера з підготовки виробництва; 4 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та начальником Ставищенського ЖКП був укладений строковий трудовий договір, який діяв з 4 вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року; 16 грудня 2013 року, 17 червня 2014 року, 19 вересня 2014 року та 18 грудня 2014 року позивач звертався з заявами до начальника Ставищенського ЖКП про продовження дії вищевказаного строкового трудового договору.

В судовому засіданні встановлено, що термін дії договору № 91 від 4 вересня 2013 року укладеного між ОСОБА_1 та начальником ЖКП було продовжено до 30 червня 2015 року, що підтверджується додатковими угодами № 1 від 31грудня 2013 року, № 2 від 27 червня 2014 року, № 3 від 30 вересня 2014 року та № 4 від 31грудня 2014 року, які були укладені за письмовими заявами позивача та особисто підписані останнім (а.с. 77 - 80).

Крім того, у своїй заяві від 4 вересня 2013 року позивач просить укласти з ним саме строковий трудовий договір - з 04 вересня 2013 року (а.с. 58).

Згідно копії п. 2.1 та п. 6.2 Колективного договору, погодженого на загальних зборах трудового колективу Ставищенського ЖКП 28 березня 2014 року трудовий договір на підприємстві укладається у письмовій формі на визначений строк, встановлений за погодженням сторін та є строковим, оскільки трудові відносини не можуть бути встановлені на визначений строк, враховуючи характер роботи підприємства. Зміни та доповнення до трудових договорів вносять у встановленому законодавством порядку шляхом підписання відповідно змін чи укладення додаткових угод. При прийому на роботу з працівником підприємства укладається трудовий договір: у письмовій формі, який є строковим, на визначений строк або виконання певної роботи (ст. 23 КЗпПУ) (а.с. 59-62).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КЗпП України визначені випадки, коли трудовий договір може бути укладений на відповідний строк, який може бути окреслений певними датами за погодженням сторін (п.2 ч.1 ст.23 КЗпП), або обумовлений часом виконання певної роботи без визначення конкретної дати ( п.3 ч.1 ст.23 КЗпП). Такі трудові договори називаються строковими. Їх можна укладати під час прийняття на роботу, так і переукладати згодом. При цьому закон не обмежує права сторін трудового договору на визначення строку його дії.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини тривають і жодна із сторін не поставила вимоги про їх припинення.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви працівника. Роботодавець також не зобов'язаний попереджати або в іншій спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Звільнити працівника у звязку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, без попередньої згоди профспілкової організації.

Частиною першою статті 39-1 КЗпП України передбачено, що коли після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Тобто діє принцип мовчазної згоди.

30 червня 2015 року, в останній день роботи ОСОБА_1, був виданий наказ начальника Ставищенського ЖКП про звільнення позивача 30 червня 2015 року у звязку із закінченням строку трудового договору п.2 ст.36 КЗпП (останнім днем роботи вважати 30 червня 2015 року) (а.с.13).

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст.39-1 КЗпП України не можна вважати дію цього договору продовженим на невизначений строк. Наказ про звільнення позивача і є вимогою роботодавця припинити дію строкового договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України передбачається обовязкове працевлаштування окремої категорії осіб (вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів, якщо є дитина віком до 14 років або дитина-інвалід), у випадках звільнення їх після закінчення строкового трудового договору. Позивач до цієї категорії не відноситься.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Крім того, недійсним з вищевказаних підстав може бути визнаний трудовий договір, який триває, оскільки такий спосіб захисту прав позивача в досліджуваній ситуації спрямований на припинення порушення та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Отже, оскаржуваний трудовий договір вичерпав свою дію, трудові відносини з позивачем припинені у звязку з закінченням погодженого сторонами строку, на який він укладався. Позивач, виконуючи трудові обовязки за строковим трудовим договором, достовірно знаючи дату його закінчення не звернувся до суду в тримісячний строк, як передбачено ст. 233 КЗпП України, за захистом своїх прав та інтересів, які він вважав порушеними.

В позовній заяві позивач зазначив, що начальник Ставищенського ЖКП здійснював тиск на нього щодо написання заяви про укладенні строкового трудового договору. Проте, як пояснив ОСОБА_1 в судовому засіданні, начальник йому особисто нічого не казав і не вчиняв відносно нього будь-які дії, але він вважав, що вразі не написання даної заяви він міг бути звільнений з інших підстав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки строковий трудовий договір укладений із ОСОБА_1 без примусу та обману з боку відповідача, за бажанням позивача та з метою офіційного працевлаштування, права позивача при укладанні цього договору та при звільненні порушені не були, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Ухвалою Ставищенського районного суду від 10 серпня 2015 року (а.с. 65) позовну заяву ОСОБА_1 до Ставищенського житлово-комунального підприємства, третя особа: ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Позовні вимоги про стягнення сум при наданні правової допомоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

У матеріалах справи (а.с. 26-28) є тільки копія договору про надання юридичних послуг (без числа), укладений між позивачем та ТОВ „Тріумф в особі директора ОСОБА_3, проте, розрахунків про надання правової допомоги та документів, які б підтверджували сплату юридичних послуг з боку позивача, в матеріалах справи не має, а позивач пояснив у судовому засіданні, що він не здійснював дану сплату, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 23, 36, 233 КЗпП України, ст .ст. 10, 11, 60, 130 ч. 6 п. 3, 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ставищенського житлово-комунального підприємства, третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 3 вересня 2015 року.

Суддя Т. Н. Скороход