Справа № 495/4944/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

25 серпня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/4944/15-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

21.07.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (а.с.2-4).

Так, позивач просить суд:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 19.07.2005 року ВК Випасненської СР Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис № 20;

- стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред ?явлення позову і до повноліття дітей, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку.

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с.14).

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, згідно з якою з позовними вимогами ОСОБА_1 згоден у повному обсязі, претензій не має та просить розглянути справу за його відсутністю (а.с.18).

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є правомірними, обґрунтованими та законними, а тому підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 19.07.2005 року між позивачем ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Шульга) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та відповідачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 20, що підтверджується виданим 19.07.2005 року свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 005619 (а.с.5).

Від шлюбу у сторін народилися діти:

- донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується виданим 03.01.2006 року Виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 029505, актовий запис за № 01 (а.с.8);

- донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується виданим 18.07.2008 року Виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 142539, актовий запис за № 67 (а.с.9).

Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

За твердженням позивачки, шлюбні відносини припинені в травні 2015 року. Спільне шлюбне життя з відповідачем не склалося з тієї причини, що сторони не зійшлися характерами, мають різні погляди на життя та сім ?ю. Фактично родина розпалась та носить формальний характер, відповідач мешкає окремо.

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (частина третя статті 105 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із змінами та доповненнями), проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін та їх дітей, а також з огляду на те, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, від сумісного шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися діти, донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За твердженням позивачки, усі обов ?язки щодо утримання та виховання дітей вона несе самостійно, діти проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Можливості самостійно утримувати доньок позивачка не має, оскільки діти постійно мають потребу в додаткових витратах на розвиток, навчання, що призводить до створення скрутного становища, а рідні позивачки не мають можливості надавати їй постійну матеріальну допомогу.

У свою чергу, як зазначає позивачка, відповідач являється працюючим, має постійний заробіток, однак допомоги не надає та ухиляється від покладеного на нього обов ?язку щодо утримання дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов'язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання.

У випадку невиконання батьками від обов'язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України).

Так, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров'я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.

Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову.

На вимоги щодо стягнення аліментів у судовому порядку не поширюється позовна давність. Позов може бути пред'явлено у будь-який час, поки існує право на аліменти. Право на аліменти виникає у дитини з моменту її народження. Якщо один із батьків (або батьки) не виконує свого обов'язку щодо утримання дитини, до нього може бути пред'явлено позов про стягнення аліментів на утримання дитини. У цьому випадку, заінтересована особа, яка має право на одержання аліментів на дитину, вправі вимагати їх виплати у судовому порядку незалежно від строку, що минув з моменту виникнення у неї цього права, а також незалежно від причин, у зв'язку з якими вона раніше не зверталася до суду з позовом. Аліменти звичайно присуджуються на майбутнє. Водночас, як виняток із загального правила, відповідно до частини 1 даної статті, стягнення аліментів відбувається не з моменту (дня) набрання чинності рішенням суду, а з моменту (дня) пред'явлення позову. Причому дане правило діє незалежно від того, наскільки багато часу пройшло від того як було пред'явлено позов до його задоволення судом.

Згідно із положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» (із змінами та доповненнями), з 01.01.2015 року по 30.11.2015 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений в розмірі 1 032 грн. (30 % = 309,60 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років 1 286 грн. (30 % = 385,80 грн.).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню шляхом стягнення щомісячно з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дітей.

В свою чергу, сторони не позбавлені права звернутись до суду з позовом про зміну (збільшення/зменшення) розміру аліментів.

Так, відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них.

У зв'язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров'я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов'язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення. Крім того, зменшення розміру аліментів за наявності передбачених законом причин не виключає можливості взагалі звільнення від їх сплати. Якщо розмір аліментів було визначено за рішенням суду, заінтересована особа вправі звернутися з позовом до суду про його збільшення або зменшення. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви:

- в частині розірвання шлюбу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача;

- в частині стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 56. 104, 105, 110, 112, 180, 182-184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 157, 169, 174, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Шульга) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 19.07.2005 року Виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис № 20, свідоцтво про шлюб серії 1-ЖД № 005619 від 19.07.2005 року.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 21.07.2015 року до повноліття ОСОБА_3, тобто до 25.12.2023 року та до повноліття ОСОБА_4, тобто до 08.07.2026 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко