Справа № 212/5668/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Колочко О.В.,

секретарі судового засідання Зіміної К.О.,

за участі сторін:

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, стягнення грошової компенсації,

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, стягнення грошової компенсації.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що шлюб з відповідачем було розірвано 09 грудня 1998 року, від якого сторони мають сина ОСОБА_4, 20 травня 1994 року, який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачем. На підставі виконавчого листа № 2-934, виданого 12.05.2006 Уманським міськрайонним судом Черкаської області, відповідач був зобовязаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Однак відповідач ніде не працює і матеріальної допомоги на утримання сина не надає, в звязку з чим станом на час досягнення сином повноліття, тобто на 20 травня 2012 року, утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 29310,69 грн. Вважає, що відповідач повинен сплатити на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2006 по 20.05.2012 в сумі 8000,58 грн. Крім того, вважає, що з відповідача підлягає стягненню компенсація тих витрат, які вона понесла не тільки за себе, а й за відповідача, утримуючи їх спільного сина, і сума компенсації повинна бути в розмірі еквівалентному розміру заборгованості за сплати аліментів 29310,69 грн. Просила стягнути зазначені суми з відповідача, а також судові витрати.

Позивач в судове засідання не зявилася, в надісланій суду телеграмі просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, пояснили, що відповідач не був обізнаний про рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, не отримував ні рішення суду, ні постанови про відкриття виконавчого провадження, ніяких повідомлень від державного виконавця про необхідність виконання рішення суду, з 2010 року мешкає в м. Кривому Розі, не працює в звязку з отриманою травмою хребта у 1996 році, яка почала прогресувати і потребує лікування, відповідач має іншу сімю, у нього на утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, 2004 та ІНФОРМАЦІЯ_1, батьки відповідача та його дружини допомагають матеріально. Крім того, відповідач зазначив, що йому стало відомо в 2014 році про стягнення з нього аліментів на повнолітнього сина, який навчається, в звязку з чим він перераховував грошові кошти на імя позивача, не ухилявся від сплати аліментів. Просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові доказі у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 447 від 09 грудня 1998 року (а.с. 14).

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Із розрахунку відділу державної виконавчої служби Христинівського районного управління юстиції видно, що у цьому відділі державної виконавчої служби перебуває виконавчий лист № 2-934 від 12.05.2006, виданий Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.04.2006 року й до досягнення дитиною повноліття. Згідно попереднього розрахунку заборгованості, станом на 01.06.2006 борг зі сплати аліментів становив 2808,20 грн. (виконавчий лист № 2-1337 від 13.10.2000). З 01.06.2006 ОСОБА_1 нарахована сума заборгованості 29 310 грн. 69 коп. (а.с. 12-13).

Згідно із частинами першою, третьою статті 181, статтею 183 того ж СК України способи виконання обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 визначено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

За змістом частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

У судовому засіданні встановлено, що вина відповідача ОСОБА_1 у виникненні заборгованості по сплаті аліментів відсутня. Відповідач не був обізнаний про свій обовязок сплачувати аліменти на підставі судового рішення, оскільки в матеріалах справи, окрім іншого, відсутні дані про те, що його було повідомлено про існування рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області, як і сама копія рішення, а також про те, що на підставі цього судового рішення відкрите виконавче провадження, що має істотне значення.

Наданий позивачем ОСОБА_3 розрахунок державного виконавця про заборгованість не містить жодних даних на підставі яких можна було б стверджувати про те, що відповідач ОСОБА_1 із 2006 року по 2012 рік був повідомлений про існування цього виконавчого провадження.

Позивачем не надано доказів існування рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист № 2-1337 від 13.10.2000, про який йдеться в розрахунку, і на підставі якого утворилася заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.06.2006 в сумі 2808,20 грн. і з яких підстав саме ця заборгованість не врахована державним виконавцем в загальну суму заборгованості.

При цьому суд виходить з вимог змагальності сторін та обовязків доказування і подання доказів, передбачених ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачка не надала будь-яких переконливих та належних доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача.

При цьому суд також не може взяти до уваги пояснення відповідача та надані ним квитанції (а.с. 107-115), щодо перерахування сум позивачу, оскільки сам ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що це грошові коштів в рахунок аліментів на утримання повнолітньої дитини, що навчається, що не є предметом розгляду даної цивільної справи.

З урахуванням того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, надані відповідачем вище вказані квитанції, не приймаються судом, як належні та допустимі докази у справі.

Із урахуванням всіх обставин даної цивільної справи, дослідивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та грошової компенсації задоволенню не підлягає через недоведеність заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 183, 196, 197 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, стягнення грошової компенсації, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 12 жовтня 2015 року.

Суддя: О. В. Колочко