Справа № 369/9452/14-ц Головуючий у І інстанції Волчко А.Я.
Провадження № 22-ц/780/958/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 29 24.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Альткомтрансмеханізація» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альткомтрансмеханізація», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізінг», Акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 01 липня 2014 року на автодорозі Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участі належного йому автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який є працівником ТОВ «Альткомтрансмеханізація». Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 липня 2014 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно висновку авто товарознавчого дослідження № 0176 від 14 липня 2014 року, складеного ТОВ «Агенція «Експертиза та оцінка», матеріальний збиток, завданий йому, складає 219037,13 грн. 22 серпня 2014 року страхова компанія АТ «СК «АХА Страхування» відшкодувала йому 50000 грн. Крім того, пошкодженням автомобіля йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 грн. і яка полягає у зміні його звичайного способу життя через позбавлення можливості тривалий час користуватись автомобілем. Просив стягнути із ТОВ «Альткомтрансмеханізація» на його користь 169037,13 грн. та моральну шкоду 10000 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Альткомтрансмеханізація» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 169037,13 грн., моральну шкоду 2000 грн. та судові витрати.

Відповідач ТОВ «Альткомтрансмеханізація», не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 01 липня 2014 року близько 17 год. 10 хв. на 19 км. а/д Київ-Одеса водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_3, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки і не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, належного на праві власності ОСОБА_1 під керуванням ОСОБА_2 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 липня 2014 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та підданий адміністративному стягненню.

Згідно висновку авто товарознавчого дослідження № 0176 від 14 липня 2014 року, складеного ТОВ «Агенція «Експертиза та оцінка», матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля в результаті його пошкодження складає 219037,13 грн.

Згідно листа ТОВ «ОТП Лізинг», автомобіль НОМЕР_5 дійсно належить товариству, але переданий у фінансовий лізинг ТОВ «Альткомтрансмеханізація» відповідно до договору фінансового лізингу № 150-L від 05 квітня 2011 року, та, посилаючись на до ч. 2 ст. 1187 ЦК України запропоновано звернутися до даного товариства із питань відшкодування заподіяної шкоди (а. с. 24).

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 05 квітня 2011 року між ТОВ «ОТП Лізинг» та ТОВ «Альткомтрансмеханізація» було укладено договір фінансового лізингу № 150-L, за умовами п. 1.5 якого відповідальність за втрати, упущену вигоду, збитки, що виникають у лізингоодержувача ТОВ «Альткомтрансмеханізація» або третіх осіб, несе лізингоодержувач, а згідно п. 3.14 договору фінансового лізингу лізингоодержувач зобов?язався взяти на себе всю відповідальність за будь-яку шкоду фізичним, юридичним особам, будь-яким іншим установам внаслідок використання, зберігання, володіння або інших операцій з предметом лізингу (а. с. 115, 116).

Сторонами не заперечувалося, що позивач отримав страхове відшкодування за страховий випадок, що виник внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди 01 липня 2014 року, внаслідок якої його майно було пошкоджено.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно встановив, що оскільки транспортним засобом, яким автомобілю позивача заподіяно пошкоджень в дорожньо-транспортній пригоді, володів відповідач ТОВ «Альткомтрансмеханізація» на підставі договору фінансового лізингу, укладеного останнім із ТОВ «ОТП Лізинг», за умовами якого ризик заподіяння шкоди третім особам покладено на лізингоотримувача, із відповідача на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди 219037,13 грн. та сплаченим страховим відшкодуванням 50000 грн., а саме 169037,13 грн.

Заперечуючи проти встановлених судом обставин, апелянт вказував на те, що водій ОСОБА_3 ніколи не перебував у трудових відносинах із відповідачем і є працівником ТОВ «ДАЕМ», а тому згідно ст. 1172 ЦК України не є особою, яка має відповідати за шкоду, заподіяну даною особою.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно трудової книжки ОСОБА_3 і довідки ТОВ «ДАЕМ», останній прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів у ТОВ «ДАЕМ» 21 серпня 2007 року на підставі наказу № 133к, де працює по теперішній час (а. с. 97, 98).

Обставини наявності трудових правовідносин між даними особами також підтверджується податковою звітністю, зокрема, у липні 2014 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із ТОВ «ДАЕМ» 31 день (а. с. 108).

Разом із тим, апелянтом не надано доказів виконання ОСОБА_3 трудових (службових) обов'язків перед ТОВ «ДАЕМ» (маршрутних листів тощо) саме на час дорожньо-транспортної пригоди, а також не доведено будь-якої правової підстави керування даною особою автомобілем, яка перебуває у користуванні іншої юридичної особи ТОВ «Альткомтрансмеханізація», та не надано доказів неправомірного заволодіння автомобілем водієм ОСОБА_3, а тому саме відповідач є особою, на якого покладається відшкодування завданої шкоди відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України.

Помилковість обставин, які вважалися встановленими судом першої інстанції на підставі ст. 61 ЦПК України щодо місця роботи ОСОБА_3 у ТОВ «Альтком-Трансмеханізація», не впливають на висновки суду першої інстанції щодо покладення відповідальності за заподіяну позивачу шкоди на відповідача, оскільки судом правомірно покладено таку відповідальність саме на особу, у правомірному володінні якої перебував транспортний засіб, тобто на ТОВ «Альткомтрансмеханізація», яке ним володіло на підставі договору фінансового лізингу.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо оспорення висновку автотоварознавчого дослідження, на підставі якого судом визначено розмір реальних збитків, спричинених позивачу.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

П. п. 14, 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду циільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 0176 від 14 липня 2014 року, матеріальний збиток визначено як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових колісно-транспортного засобу та величини втрати товарної вартості за умови доцільності відновлювального ремонту. В даному випадку сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значень коефіцієнта фізичного зносу 200493,33 грн. і втрати товарної вартості 18543,80 грн. менша ринкової вартості - 370085,09 грн., і встановлено факт можливості відновлення транспортного засобу відповідно до технічних вимог виробника. Таким чином, матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, складає 219037,13 грн.

Висновок автотоварознавчого дослідження відповідає вимогам закону, інших доказів щодо розміру матеріального збитку відповідачем не надано, доводами апеляційної скарги висновки суду щодо його правильності не спростовані.

Колегія суддів враховує, що із клопотаннями про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідач під час розгляду справи по суті та при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції не звертався.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не досліджено правову підставу та правомірність керування ОСОБА_2 транспортним засобом, належним позивачу, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Крім того, із позовом про відшкодування шкоди вже звернувся сам власник транспортного засобу, а тому доводи апелянта не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом не було досліджено наявність чи відсутність вини іншого водія ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що не виключає можливості наявності обопільної вини обох учасників та притягнення до адміністративної відповідальності другого водія, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про складання відносно нього протоколу про скоєння адміністративного правопорушення та відповідно притягнення його судом до адміністративної відповідальності, а відповідач із клопотанням про витребування таких відомостей до суду не звертався.

Крім того, дані обставини не є предметом даного позову, що не позбавляє відповідача можливості звернутися із самостійним позовом в разі наявності таких підстав.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альткомтрансмеханізація» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.