АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/3690/15
Провадження №22ц/790/6507/15
Головуючий1 інстанції: Скляренко С.О.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Пилипчик Н.П.,

за участю секретарів - Литвин О.Б., Гребенщикової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 07 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», про стягнення майнової та моральної шкоди, завданою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом. Просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 заподіяну внаслідок дорожньо транспортної пригоди (далі ДТП) майнову шкоду в розмірі 5428,25 гривень та моральну шкоду в розмірі 15000 гривень.

Посилався на те, що 25 квітня 2014 року сталася ДТП - зіткнення автомобіля «Шевролет», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням позивача та автомобіля «Рено-19» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2. Особою винною в ДТП визнано водія ОСОБА_2.

Внаслідок ДТП автомобіль позивача - «Шевролет», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був пошкоджений. Загальна вартість витрат, понесених ним на ремонт автомобіля склала 20548,78 гривень. Товариство з додатковою відповідальністю (далі ТДВ) «Експрес Страхування» відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту відшкодувало частину збитків, за виключенням франшизи в розмірі 5428,25 гривень, що на твердження позивача, і складає майнову шкоду.

Відповідач, в особі свого представника, позов не визнала. Третя особа надала письмові пояснення по справі та просила проводи розгляд справи без участі представника ТДВ «Експрес Страхування».

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 07 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково - стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача майнову шкоду в розмірі 5428,25 гривень, у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач в особі свого представника, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог про стягнення майнової шкоди. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які брали участь у справі, рішення суду не оскаржували.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, судова колегія перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, рішення суду першої інстанції не оскаржується і судом апеляційної інстанції не переглядається.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечував.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 25 квітня 2014 року по вул.Полтавський Шлях сталася ДТП - зіткнення автомобіля «Шевролет», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_4 та автомобіля «Рено-19» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Власником автомобіля «Шевролет», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є позивач ОСОБА_4. Особою винною в ДТП визнано водія ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» .

Між ОСОБА_4 та ТДВ «Експрес Страхування» 10 жовтня 2012 року було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №202.12.2141021, згідно якого було застраховано автомобіль «Шевролет», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно вищевказаного договору добровільного страхування та калькуляції ПАТ «Харків-Авто» №КА-0000990 від 14 травня 2014 року ТДВ «Експрес Страхування» виплатило ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 15476,21 гривень.

04 червня 2015 року ТДВ «Експрес Страхування» отримало від ПрАТ «СК «ПЗУ України» (в якій застосована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2) в порядку регресу 15476,21 гривень.

Задовольняючи позов в частині стягнення на користь ОСОБА_4 майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до наряду-замовлення №ЗН-0004012 від 01 липня 2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача дорівнює 20548,78 гривень, з яких 15 476,21 гривня було відшкодовано позивачу ТДВ «Експрес Страхування», а різниця, що за розрахунками суду склала 5428,25 гривень, відповідно до ст..ст.1166,1187.1188 та 1194 ЦК України, підлягає стягненню зі завдавача шкоди на користь позивача.

Проте погодитись із таким висновком суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч. 2 ст.1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом роз'яснень, що містяться у Постанові №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Розмір реального збитку в результаті ушкодження автомобіля визначається з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Предмет та підставу позову визначає позивач.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_4 надав постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина водія ОСОБА_2 у скоєнні ДТП і ця постанова є обов'язковою при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій винної у ДТП особи (ч.4 ст.61 ЦПК України). Доказів, які б встановлювали підстави для звільнення відповідача від обов'язку відшкодувати шкоду, остання суду не надав.

Отже доводи позивача та висновок суду першої інстанції стосовно того, що саме відповідач є завдавачем шкоди відповідають встановленим обставинам та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

На підтвердження розміру завданої шкоди ОСОБА_4 у своєму позові та в суді апеляційної інстанції посилався на акт виконаних робіт №ЗА-0003955 від 18 липня 2014 року, складений ПАТ Харків-Авто та на квітанцію від 18 липня 2014 року, що підтверджує факт сплати ОСОБА_4 на користь виконавця робіт Харків-Авто 5428,25 гривень.

Проте такі докази не можна визнати достатніми для підтвердження заявленого позивачем розміру майнової шкоди. Розрахунки наведені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні є помилковими та не відповідають фактичним обставинам.

У позові ОСОБА_4 зазначав, що спірна сума - 5428,25 гривень є франшизою за договором добровільного страхування.

Таке твердження позивача спростовується наявними у матеріалах письмовими доказами, зокрема, страховим актом та змістом договору добровільного страхуванняназемного транспорту №202.12.2141021 від 10 жовтня 2012 року розмір, де зазначено, що розмір франшизи складає 2733,14 гривень.

Відповідно до цих же документів вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 18209,35 гривень. За договором добровільного страхування було виплачено страхове відшкодування 15476,21 гривні (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 18209,35 - 2733.14 франшизи).

Доводи апеляційної скарги в цій частини заслуговують на увагу.

Зазначена в акті виконаних робіт №ЗА-0003955 від 18 липня 2014 року вартість ремонту автомобіля в сумі 20548,78 гривень, не є реальними збитками.

Звіту про оцінку пошкодженого транспортного засобу, виконаного суб'єктом оціночної діяльності матеріали справи не містять. Не надано такого доказу і суду апеляційної інстанції.

Доказів того, що розмір реальних збитків складає 5428,25 гривень позивач суду не надав.

За таких обставин, судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції, в частині визначення розміру майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 2 733,14 гривень - суму, яка дорівнює розміру франшизи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Доказів, які б спростовували такий розмір, відповідач суду не надала.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розмір франшизи за Полісом №АС/38899897 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14 жовтня 2013 року (а.с.26) складає 510 гривень, на правильність висновків суду не впливають, оскільки даним Полісом застрахована цивільно-правова відповідальність позивача ОСОБА_4 за завдану ним шкоду третім особам. У даному ж випадку винною особою є ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 303, 304,п.3ч.1 ст.307, п. 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314ст.ст. 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 07 липня 2015 року змінити в частині розміру майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в сумі 2 733 (дві тисячі сімсот тридцять три) гривні 14 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді