Справа № 583/1924/15-ц
"04" вересня 2015 р. м. Охтирка
Охтирський міськрайонний суд Сумської області в м. Охтирка Сумської області в складі:
головуючого-судді Білера П.П.
при секретарі Дяченко Ю.М.
за участю представника третьої особи
служби у справах дітей Охтирської міської
ради Сумської області ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, про залишення неповнолітньої дитини на утриманні та самостійному вихованні батька дитини, суд
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, про розірвання шлюбу подружжя, яке має спільну неповнолітню дитину, та визначення місця проживання неповнолітньої дитини були задоволені, а саме: розірвано шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 26 липня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області, про що було зроблено відповідний актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів за № 86; встановлено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за місцем постійного проживання та реєстрації батька дитини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1; стягнуто з відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

25 серпня 2015 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області звернувся представник позивача ОСОБА_5 з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо залишення неповнолітньої дитини на утриманні та самостійному вихованні батька дитини ОСОБА_2.

У судовому засіданні представник третьої особи служби у справах дітей Охтирської міської ради Сумської області ОСОБА_1 підтримала вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення частково, пояснивши суду, що залишення неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на самостійному вихованні батька дитини ОСОБА_2, суперечитиме законним інтересам самої неповнолітньої дитини та її матері ОСОБА_3, так як мати буде фактично позбавлена батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, але до початку розгляду справи по суті 02 вересня 2015 року надали суду заяву, у якій просять суд провести судове засідання без їх участі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, але 01 вересня 2015 року надала суду заяву, у якій просить суд розглядати дану цивільну справу без її участі; вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню. Крім того, у заяві ОСОБА_3 вказує, що будь яких претензій з даного приводу вона не має.

Згідно ч. 3 Ст. 220 Цивільного процесуального кодексу України присутність сторін в судовому засіданні при розгляді питання про ухвалення додаткового рішення не є обовязковою.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вислухавши думку представника третьої особи, дійшов обґрунтованих висновків щодо часткового задоволення позовних вимог позивача та ухвалення додаткового судового рішення по даній цивільній справі.

Судом було встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1 БП № 036575, видане 26 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області, про що було зроблено відповідний актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 86. Матірю дитини записана ОСОБА_3.

Відповідно до Ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Крім того, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч.1 Ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону, як це передбачено ч.6 Ст.12 Закону України "Про охорону дитинства".

Відповідно до Ст.164 Смейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до пп. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовної вимоги щодо залишення неповнолітньої дитини ОСОБА_4 на утриманні батька дитини ОСОБА_2. Щодо позовної вимоги про залишення неповнолітньої дитини ОСОБА_4 на самостійному вихованні батька дитини ОСОБА_2 вважає за доцільне відмовити, так як це означатиме фактичне позбавлення матері дитини ОСОБА_3 батьківських прав відносно своєї неповнолітньої доньки, що грубо суперечить правам та законним інтересам самої неповнолітньої дитини та матері. Крім того, слід зазначити, що заборона матері дитини брати участь у вихованні своєї дитини є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Позивач ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів того, що матір неповнолітньої дитини ОСОБА_3 вчиняє будь яких протиправних дій, передбачених у Ст.164 Сімейного кодексу України, відносно своєї доньки ОСОБА_4. А тому суд не знайшов достатніх підстав для залишення неповнолітньої дитини ОСОБА_4 на самостійному вихованні батька дитини ОСОБА_2.

Згідно п. 4 ч. 1 Ст. 220 Цивільного процесуального Кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо:

1) стосовно якої небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають Ст. ст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України.

При винесені рішення суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній взаємозвязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні в

На підставі вищевикладеного, керуючись Ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 79, 86, 212-215, 220 Цивільного процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

По цивільній справі за № 583/1924/15 ц, провадження № 2 /583/801/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, про розірвання шлюбу подружжя, яке має спільну неповнолітню дитину, та визначення місця проживання неповнолітньої дитини ухвалити додаткове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, про залишення неповнолітньої дитини на утриманні та самостійному вихованні батька дитини задовольнити частково.

Залишити неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утриманні батька дитини ОСОБА_2.

У позовній вимозі щодо залишення неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на самостійному вихованні батька дитини ОСОБА_2, відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Апеляційна скарга на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційна скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_6