ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/299/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ЦИМБАЛ І.К.

при секретарях - ЧЕРЛЕНЮК В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,ОСОБА_4, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, штрафних санкцій, збитків, зобов'язання вчинити дії, зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, про стягнення збитків -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, штрафних санкцій, збитків, зобов'язання вчинити дії, посилаючись на те, що сторони уклали попередній договір уступки права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання у майбутньому укласти із

ТОВ фірма «Консоль ЛТД» додатковий договір до договору про пайову участь у будівництві, укладеного між товариством та ним, або договір уступки права вимоги відповідно до якого передати ОСОБА_2 належне ОСОБА_3 право вимоги щодо об'єкту будівництва, згідно договору про пайову участь у будівництві. На виконання вказаного договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 242100 грн. та 10000 доларів США. У попередньому договорі укладеному сторонами був визначений строк до якого останні мають укласти один з вище вказаних договорів щодо передачі прав вимоги на об'єкт будівництва, проте у визначений попереднім договором строк основний договір укладений не був. Разом з тим, ОСОБА_5 також на виконання попереднього договору передав ОСОБА_3 33000 доларів США та 165440 грн., на підставі розписок, проте право на об'єкт будівництва ОСОБА_2 ОСОБА_3 не передав.В подальшому після закінчення будівництва та введення об'єкту в експлуатацію, останній був зареєстрований за дружиною ОСОБА_3 ОСОБА_4 Враховуючи наведене, ОСОБА_2 вважає, що грошові кошти передані ним ОСОБА_3 набуті останнім без достатньої правової підстави та продовжують ним утримуватися, а за таких обставин маються бути витребувані у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та повернуті ОСОБА_6 На вимогу ОСОБА_2 повернути грошові кошти ОСОБА_3 не відреагував, у зв'язку з чим ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно штрафні санкції в розмірі 3% річних від неповернутої суми, яку останні безпідставно набули та продовжують утримувати та інфляційні витрати. Крім того, ОСОБА_2 просив витребувати у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належне йому майно, яке залишилось у об'єкті будівництва - квартирі, відшкодувати витрати на проведення ремонту та стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові витрати пов'язані з оплатою судового збору та витрат пов'язаних із явкою ОСОБА_2 до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позов підтримав, просив задовольнити.

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимоги ОСОБА_2 не визнав, просив відмовити у задоволенні останніх та пояснив, що грошові кошти в розмірі 10000 доларів США сплачені на виконання попереднього договору, а отже набуті не без відповідної правової підстави. Крім того, враховуючи, що основний договір не був укладений з вини ОСОБА_2, грошові кошти в розмірі 10000 доларів США підлягають залишенню у ОСОБА_3 Також, представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначив, що інші грошові кошти зокрема 242100 грн. та 33000 доларів США та 165440 грн. ОСОБА_3 не передавалися, останній будь яких розписок не писав, у зв'язку з чим не підлягають поверненню. Щодо майна, ОСОБА_2 не надав доказів на підтвердження наявності останнього у квартирі, а також, що останнє знаходиться у володінні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Крім того, представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначив, що ремонті роботи у квартирі, проводились ОСОБА_2 без достатньої правової підстави, останній не був власником об'єкту будівництва і здійснив відповідні дії без відповідного дозволу власника майна, або особи в якої останнє перебувало у володінні, тим більш, що вселення ОСОБА_2 до квартири було незаконним, внаслідок чого останнього було виселено на підставі судового рішення.

В свою чергу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до ОСОБА_2 із зустрічним позовом, про стягнення упущеної вигоди, посилаючись на те, що внаслідок ухилення ОСОБА_2 від виконання умов попереднього договору та як наслідок не укладення основного договору, через фінансову неспроможність, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було завдано збитків, які виразились в упущеній вигоді та необхідних витратах не відновлювальний ремонт. Так, ОСОБА_2 не сплативши частину коштів, про які мала місце домовленість у попередньому договорі, незаконно вселився у квартиру, де проживав, робив ремонт, звідки в подальшому був виселений рішенням суду, внаслідок чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не могли здавати квартиру в оренду та будуть нести витрати на переробку ремонту, який ОСОБА_2 зробив у об'єкті будівництва - квартирі не будучи власником, без будь якої правової підстави та згоди власника квартири.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зустрічні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

ОСОБА_2 проти задоволення зустрічних вимог заперечував, посилаючись на те, що на підтвердження останніх позивачі за зустрічним позовом не надали належних та допустимих доказів.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

01.02.2008 року між ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_3 було укладено договір пайової участі у будівництві на проектування, будівництво та введення у експлуатацію готельного комплексу в пгтПартеніт /Т.І а.с. 5 - 6/.

03.03.2009 року між ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір до договору пайової участі у будівництві на проектування, будівництво та введення у експлуатацію готельного комплексу в пгтПартеніт щодо зміни дати виділення в натурі долі об'єкту будівництва та конкретизація об'єкту у вигляді двох кімнатних апартаментів НОМЕР_2 на 5-му поверсі, загальною площею 75,7 кв.м. у корпусі НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 /Т.І а.с. 7/.

16.06.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір відповідно до якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання у майбутньому укласти із ТОВ фірма «Консоль ЛТД» додатковий договір до договору про пайову участь у будівництві, укладеного між товариством та ним, або договір уступки права вимоги відповідно до якого передати ОСОБА_2 належне ОСОБА_3 право вимоги щодо об'єкту будівництва, згідно договору про пайову участь у будівництві /Т.І. а.с. 10/.

На виконання вказаного договору 07.06.2012 року ОСОБА_2 було передано ОСОБА_3 10000 доларів США, що було оформлено розпискою та зазначено у попередньому договорі/Т.І а.с. 9, 10/, а також 242100 грн., які були передані в момент укладення попереднього договору, тобто 16.06.2012 року, про що зазначено у п. 2 останнього. Строк дії попереднього договору був встановлений у п. 7 до 01.08.2012 року.

Таким чином вбачається, що грошові кошти в сумі 10000 доларів США та 242100 грн. були передані ОСОБА_2 ОСОБА_3 не без відповідної правової підстави, а під час дії попереднього договору.

Суд вважає доводи представника ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в частині того. що 242100 грн. не були передані такими, неспроможними, оскільки факт передачі таких коштів безпосередньо визначений у п. 2 попереднього договору, який підписаний сторонами останнього.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна євідносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном ємайно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням єправовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, ОСОБА_3 набув грошові кошти в розмірі 10000 доларів США та 242100 грн. за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою подальшого укладення основного договору.

Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору.

Правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Отже,повернення грошових коштів у вище вказаних сумахне може мати місце на підставі ст. 1212 ЦК України, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В свою чергу, у п. 7 попереднього договору /Т.І. а.с. 10/ визначено, що кожна із сторін попереднього договору може продовжити строк дії цього договору до 15 серпня 2012 року, попередивши іншу сторону не пізніше ніж за 5 днів до 01.08.2012 року.

Так, до 01.08.2012 року основний договір сторонами укладений не був, і останніми не було вчинено жодної дії для його продовження, які визначені у п. 7 попереднього договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Враховуючи наведене, строк дії договору сплинув 01.08.2012 року.

Разом з тим, 08.08.2012 року ОСОБА_2 було передано ОСОБА_3 8000 доларів США, 04.11.2012 року 25000 доларів США та 165440 грн. /а.с. 11, 12/. Отже, враховуючи те, що дія попереднього договору була припинена підстава для передачі відповідних грошових сум була відсутня, а за таких обставин вказані кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України, у зв'язку з чим суд задовольняє вимоги в цій частині, проте в частині стягнення грошових коштів із ОСОБА_3, оскільки саме останній отримував грошові кошти.

Станом на 15.05.2015 року за офіційним курсом Національного банку України 33000 доларів США становить 678480 грн., що відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню.

Суд вважає неспроможними доводи представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 не отримував вказаних грошових коштів, оскільки останній не надав доказів на те, що дослідженні розписки про отримання ОСОБА_3 вказаних сум, складалася не останнім.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_2 у стягненні 3% річних та інфляційних витрат згідно ст. 625 ЦК України, виходячи з наступного.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що між сторонами були відсутні грошові зобов'язання, дана норма не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536цього Кодексу).

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

ОСОБА_2 не вірно визначив правову позицію, а саме щодо застосування правових норм для визначення процентів, оскільки ст. 536 ЦК України та ст. 625 ЦК України мають різну правову природу і нарахування по них здійснюються окремо і не залежать один від одного.

Крім того, не підлягають і задоволенню вимоги ОСОБА_2 про відшкодування витрат на проведення ремонту виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Так, ОСОБА_2 було проведено ремонті роботи згідно договору на ремонтно - планувальні і оздоблювальні роботи із ФОП ОСОБА_8 /Т.І а.с. 155-157/, які виконані згідно акту /Т.І а.с. 158/, за які ОСОБА_2 сплачено /Т.І а.с.159/.

Проте, як вбачається з матеріалів справи у ОСОБА_2 були відсутні правові підстави для вселення до об'єкту будівництва, а саме апартаментів НОМЕР_2 на 5-му поверсі, загальною площею 75,7 кв.м. у корпусі НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 та здійснення будівельних робіт, оскільки ОСОБА_2 не був власником такого майна. Вперше право власності на вказане майно було зареєстровано за ОСОБА_4 02.04.2013 року /Т.ІІ а.с. 4/. Крім того, факт незаконного проживання та вселення до об'єкту будівництва підтверджується рішенням Алуштинського міського суду АР Крим від 24.12.2013 року /Т.І а.с. 89 - 91/.

Крім того, ОСОБА_2 не наведено правової підстави для відшкодування здійснених ним на власний розсуд та всупереч вимог закону відповідних витрат на ремонт.

Крім того, суд критично оцінює надану ОСОБА_2 квитанцію до прибуткового касового ордеру, оскільки не наданий витяг із журналу ФОП ОСОБА_8 в якому було б зазначено відповідну проплату. Таким чином суд вважає, що в розумінні ст. 57 ЦПК України така квитанція є неналежним доказом.

Також, суд вважає, що не підлягають і задоволенню вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повернути майно, згідно акту від 19.03.2013 року, яке залишилось у апартаментах НОМЕР_2 у корпусі НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 /Т.І а.с. 161 - 162/, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_5 згідно ст. 60 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів, що вказане майно належить саме йому на праві власності, не зміг пояснити, яке дійсно майно було у наявності і доказів того, що вказане ним майно, перебуває у незаконному володінні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та не зазначив відповідної правової підстави вказаних вимог.

Крім того, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні виходячи з наступного.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять стягнути з ОСОБА_6 вартість відновлювального ремонту, який необхідно провести після здійснення ремонту ОСОБА_6, згідно експертного дослідження /Т.І. а.с. 92-125/. Проте, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник останніх не надали суду належних та допустимих доказів про наміри проведення таких ремонтних робіт або про їх виконання.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не довели суду спричинення ОСОБА_6 втрат, яких останні зазнали у зв'язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрат, які ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зробили або мусять зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Також, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник останніх не надали суду належних та допустимих доказів про втрату доходу, які ОСОБА_3 та ОСОБА_4 могли б реально одержати за звичайних обставин, якби їх право не було порушене (упущена вигода).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповіді на запит про вартість оренди житла, зокрема аналогічного апартаментам НОМЕР_2 у корпусі НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1 /Т.І. а.с. 126-127/ не можуть свідчити про наміри ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здавати вказане майно в оренду. Суд вважає, що на підтвердження вказаної обставини мали бути надані договори оренди житла укладені в установленому законом порядку тощо.

Крім того, не підлягають стягненню витрати на проїзд ОСОБА_6 оскільки відповідно до ч. 2 ст. 85 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Проте, ОСОБА_6 не надав доказів на підтвердження відповідних витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 85, 88, 208, 209, 212 - 218 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, п. п. 2, 1 ч. 2 ст. 22, ст. 177, ст.ст. 202, 205, 207, 509 ЦК України, ч. 2 ст. 383, ст.ст. 536, 600, 601, 604 - 607, 609, 625, ч. ч. 1, 3 ст. 635, ст. 1212, ч. 2 ст. 1214 ЦК України, Постанови Верховного Суду України у справі № 6-88 цс13 від 02.10.213 року, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, штрафних санкцій, збитків, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Олександрія, Кіровоградської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_4 -33000 /тридцять три тисячі/ доларів США, що станом на 15.05.2015 року за офіційним курсом Національного банку України становить 678480 /шістсот сімдесят вісім тисяч чотириста вісімдесят/ грн. та 165440 /сто шістдесят п'ять тисяч чотириста сорок/ грн.

В задоволенні іншої частини первісних позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, про стягнення збитків відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Олександрія, Кіровоградської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_2, проживає за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3441/ три тисячі чотириста сорок одну/ грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: