№ 317/2818/14-ц
№/п 2/317/94/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Ачкасова О.М.,

при секретарі - Кузіній Л.Х.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пахар», Головне управління Держземагентства у Запорізькій області, про визнання недійсним договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана» про визнання недійсним договору оренди землі, посилаючись на те, що між матір'ю позивачок, ОСОБА_3, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дана» був укладений договір оренди землі від 17 січня 2003 року, який позивачки вважали подовженим, а новий договір оренди землі від 18.01.2008 року ОСОБА_3 не укладала з ТОВ «Дана», оскільки існуючий підпис на договорі оренди землі від 18.01.2008 року не належить ОСОБА_3 і це крім іншого, зумовлене тим, що ОСОБА_3 з січня 2007 року перебувала у вкрай важкому хворобливому стані і тим більш не мала можливості укладати будь - які договори, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і вони як її спадкоємиці за законом першої черги вважають, що зазначений договір оренди на підставі ст. 203 ЦК України повинен бути визнаний недійсним, що змусило їх звернутися до суду з позовом.

У судовому засіданні представник позивачів підтримав позов, просив суд його задовольнити, пояснив, що мати позивачок, ОСОБА_3, не підписувала договір оренди землі від 18.01.2008 р., який укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Дана» та зареєстрований ЗРФ ЦДЗК 25.03.2008 р. за № НОМЕР_1, у зв'язку з фізичною неспроможністю його підписати, та просила визнати недійним договір оренди землі від 18.01.2008 р.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі, пояснив, що договір оренди землі від 18.01.2008 р. був підписаний ОСОБА_3, вимоги позивачів про визнання недійсним договору оренди не підтверджуються належними доказами, договір оренди землі від 18.01.2008 р. був укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Дана» та зареєстрований ЗРФ ЦДЗК 25.03.2008 р., належним чином виконувався, а тому в позові має бути відмовлено.

Третя особа - представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Пахар» просив суд позов задовольнити, пояснив, що між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ТОВ «Пахар» вже 16.07.2013 року укладено договір оренди щодо тієї ж земельної ділянки, стосовно якої був укладений договір між ОСОБА_3 та ТОВ «Дана».

Третя особа - представник Головного державного земельного агентства у Запорізькій області у судове засідання не зявився, був повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи, на підставі наявних у справі матеріалів, адже неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що позов не є обгрунтованим та у його задоволенні треба відмовити у повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_3, позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як спадкоємці першої черги, прийняли у спадщину по 1/2 частини земельної ділянки НОМЕР_2, площею 8,66 га, кадастровий номер: :03:001:0025. що знаходиться на території Балабинської селищної ради, Запорізького району, Запорізької області., що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 11.10.2012 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1613.

Між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дана» 17.01.2003 року був укладений договір оренди земельної ділянки та зареєстрований 12.03.2003 р. в Запорізькому районному відділі земельних ресурсів, про що в Книзі записів Державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 91.

Згідно п. 2 даного Договору оренди цей договір укладено строком на 5 років із закінченням строку договору 17 січня 2008 року.

07 січня 2007 року ОСОБА_3 була побита та доставлена в важкому стані до Михайлівської ЦРЛ, отримала травму, внаслідок якої було встановлено діагноз «Тяжелая ЧМТ. Плоскостная субдуральная гематома с 2-х сторон. Ушиб правой височно-теменной области. Травматическая внутримозговая гематома правой височной области», про що зазначається у виписці з амбулаторної карти ОСОБА_3, яка долучена позивачами до матеріалів справи.

До матеріалів справи був долучений лист-відповідь МОЗ України від 23.10.2014 р. № МС-о1/451/3087 в якому зазначено, що виписка з амбулаторної карти існує за формою № 027/о «Виписка з медичної карти амбулаторного хворого», затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29.12.2000 року № 369. Така виписка заповнюється закладами охорони здоров'я, що надають амбулаторно-поліклінічну допомогу при направленні хворого на стаціонарне лікування. Ця виписка призначена для взаємної інформації закладів охорони здоров'я, що надають амбулаторно-поліклінічну допомогу та стаціонарних закладів щодо діагнозу, перебігу захворювання, стану хворого при направленні у стаціонар чи виписці хворого. Таким чином, іншого призначення виписка з амбулаторної карти хворого не має.

У судовому засіданні 06.11.2014 року позивачки особисто підтвердили те, що ОСОБА_3 не перебувала на стаціонарному лікуванні у 2008 році.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 у своїх відповідях зазначив, що Виписка з амбулаторної карти складалася для отримання інвалідності ОСОБА_3 Інвалідність ОСОБА_3 призначена не була, та згідно діючої станом на 2008 рік Постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 р. N 83 «Про затвердження Положення про медико-соціальну експертизу і Положення про індивідуальну програму реабілітації та адаптації інваліда, Наказу Міністерства охорони здоров'я Украйни від 07 квітня 2004 року № 183 «Про затвердження інструкції про встановлення груп інвалідності» інвалідність встановлюється медико-соціальною експертною комісією, направлення хворого для огляду до МСЕК здійснюють лікувально-консультаційна комісія лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання або лікування при наявності стійкого чи необоротного характеру захворювання, про що заповнюється форма первинної облікової документації № 088/о "Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК)".

Відповідачем був долучений лист МОЗ України щодо форми та призначення виписки з амбулаторної картки, яким обґрунтовуються твердження відповідача, що виписка з амбулаторної карти ОСОБА_3, яка долучена до матеріалів справи позивачами, є недопустимим доказом у справі, оскільки одержана з порушенням порядку, встановленого законом. Позивачами не було надано жодного доказу на підтвердження того, що виписка з амбулаторної картки ОСОБА_3 складена за встановленою формою та за її призначенням.

За запитом Запорізького районного суду Запорізької області з Кушугумської міської поліклініки Запорізького району було витребувано амбулаторну картку ОСОБА_3 та книгу запису викликів лікаря додому. Згідно відповіді Кушугумської міської поліклініки Запорізького району (лист №01-19/33 від 24.11.2014 року), було зазначено, що медична документація на ОСОБА_3 відсутня.

Виписка з амбулаторної карти ОСОБА_3 не відповідає вимогам законодавства України, складена не за її призначенням, а тому не може бути належним та допустимим доказом у справі, у зв'язку з чим не може підтвердити ті обставини, на які посилаються позивачки у своєму позові.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він працює лікарем-невропатологом в Кушугумській міській лікарні з 1999 року. Він пояснив суду, що обслуговував ОСОБА_3 в якості лікаря. Виписка з амбулаторної картки ОСОБА_3 була складена ОСОБА_5 Стан ОСОБА_3 на момент складання виписки він не пам'ятав, підтвердив те, що він прийшов до суду надати роз'яснення з приводу діагнозів ОСОБА_3, які зазначені у виписці з амбулаторної карти ОСОБА_3 Зазначив, що у ОСОБА_3 було ураження двох ніг та однієї руки, самостійно пересуватися вона не могла, трохи могла ворушити ураженими кінцівками, мала легку форму сенсорної афазії. Також свідок ОСОБА_5 зазначив, що права рука ОСОБА_3 функціонувала без ускладнень. Зауважив, що всі обстеження пишуться в амбулаторній карті, а виписка з амбулаторної карти не відображає повного стану здоров'я хворого.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що вона була сусідкою ОСОБА_3 та перебувала у дружніх стосунках з нею. Після операції, коли привезли ОСОБА_3 додому, вона потребувала сторонньої допомоги, сама себе не могла обслуговувати, ОСОБА_3 проживала з чоловіком, дочкою ОСОБА_1, двома онуками та зятем. З пояснень свідка ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_3 чула, бачила та розмовляла. Напевно сказати сиділа чи ні ОСОБА_3, ОСОБА_6 не могла.

Свідок ОСОБА_8, допитана у судовому засіданні, пояснила, що з 2000 по 2009 рік працювала бухгалтером в ТОВ «Дана», в її обов'язки також входило підписання договорів з орендодавцями. На початку 2008 року директор ТОВ «Дана» ОСОБА_9 дав їй розпорядження призначити дату підписання договору оренди та запросити орендодавців для його підписання, які проживають в смт Балабине. Для цього орендодавцям була передана інформація, щоб вони в один з трьох призначених днів прийшли в Балабинську селищну раду для підписання нового договору оренди землі. Ці три дні ОСОБА_8 знаходилась в Балабинській селищній раді, де приймала орендодавців. До всіх, хто не прийшов в Балабинську селищну раду, ОСОБА_8 приїжджала додому. До орендодавця ОСОБА_3 вона приїздила додому. В будинок її впустив чоловік, ким він їй приходився ОСОБА_8 не уточнювала. ОСОБА_8 розповіла ОСОБА_3 про причини свого візиту, ОСОБА_3 попросила залишити їй договір, щоб обговорити його умови з родичами. ОСОБА_8 залишила договір оренди землі ОСОБА_3 Через декілька днів ОСОБА_8 приїхала до неї, ОСОБА_3 підписала при ній три екземпляри договору оренди землі від 18.01.2008 року та віддала їх ОСОБА_8 для підписання ОСОБА_9 Свідок пояснила, що спілкувалася з ОСОБА_3, вона все розуміла.

Строк дії договору оренди землі від 17.01.2003 р. закінчився 17.01.2008 року, після чого ТОВ «Дана» в особі директора ОСОБА_9 уклало з ОСОБА_3 новий договір оренди землі від 18.01.2008 року, що підтверджується підписом сторін у договорі оренди та підписом сторін в акті прийому-передачі об'єкта оренди, який є невід'ємною частиною договору оренди. Договір оренди землі від 18.01.2008 року був зареєстрований у ЗРФ ЦДЗК 25.03.2008 року за № 9.

ТОВ «Дана» належним чином виконувало зобов'язання за договором оренди землі від 18.01.2008 р. щодо виплати орендної плати. Позивачки не заперечують проти отримання ними орендної плати від ТОВ «Дана» за оренду земельної ділянки з 2008 по 2013 рік включно.

У 2013 році позивачі отримали орендну плату в повному обсязі у розмірі, передбаченому договором оренди землі від 18.01.2008 року, що підтверджується довідкою ТОВ «Дана». Після того, як за їх твердженням, вони дізналися про існування договору оренди землі від 18.01.2008 року, тим самим підтвердивши згоду щодо його чинності та виконання сторонами - ТОВ «Дана» та спадкоємцями ОСОБА_3

Всупереч викладеному в позовній заяві, позивачі звернулись з листом до ТОВ «Дана» від 20.01.2014 року, в якому зазначили, що вони володіють в рівних частинах земельною ділянкою НОМЕР_2 за кадастровим номером :03:001:0025, яка розташована на території Балабинської селищної ради та повідомляють керівництво ТОВ «Дана», що у зв'язку з закінченням договору оренди № б/н від 18.01.2008 року з ТОВ «Дана», строк дії скінчився 25.03.2013 року, вважають, що договірні відносини припиненими.

Таким чином, позивачі, складаючи вищезазначений лист, вважали договір оренди землі № б/н від 18.01.2008 року чинним.

Відповідно до ст.ст. 202-203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 2. ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

В обґрунтування свого позову позивачі вказують як на підстави недійсності правочину, на ч. 3 ст. 203 ЦК України щодо наявності волевиявлення учасника провочину та дотримання встановленої законом форми правочину.

Проте, жодних переконливих доказів, що б підтверджували відсутність волевиявлення ОСОБА_3 щодо укладанення оспорюваного договору оренди землі від 18.01.2008 року та доказів, які підтверджують, що підпис на оспорюваному договорі оренди землі не належить ОСОБА_3, суду надано не було.

Договір оренди землі від 18.01.2008 року був укладений у письмовій формі та був зареєстрований у ЗРФ ЦДЗК 25.03.2008 р. за № 9.

Заперечення ж відповідача ТОВ «Дана» суд вважає обгрунтованими, такими, що узгоджуються з вимогами закону та доказами у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, позивачами не заявлялося проведення ані посмертної судово-психіатричної експертизи, ані почеркознавчої експертизи.

Суд, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає що позивачами (їх представником) у судовому засіданні не доведено перед судом вимог свого позову, що є її обов'язком відповідно до ст. 10 ЦПК України, при цьому суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснював сторонам їх права та обов'язки, попереджував про вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав.

Будь-яких істотних доказів, що б спростовували висновки суду та встановлювали зворотнє, позивачами суду надано не було.

Таким чином, позов не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, є безпідставним та необґрунтованим, отже, у його задоволенні треба відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 16, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 30, 202, 203, 207, 215 ЦК України, ст. ст. 81, 116 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана» про визнання недійсним договору оренди землі - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: