АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/9443/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Хоменко О.Л.
Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

26 вересня 2014 року позивач подала позовну заяву про збільшення позовних вимог, а саме, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей.

У мотивування вимог посилалася на те, що 23.02.2002 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб.

У шлюбу мають троє дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки відсутні спільні погляди на життя. Спільне господарство не ведуть з грудня 2013 року.

Підставою розірвання шлюбу та відмови від спільного життя разом з відповідачем є те, що він 14.02.2014 року завдав їй тілесних ушкоджень легкої тяжкості, про що вона з заявою звернулася до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Вона проживає в с. Тарасівка Києво-Святошинськогорайону в трикімнатній квартирі, а відповідач - у м Києві в орендованій двокімнатній квартирі.

Найстарша дочка ОСОБА_4 проживає з нею, а менші діти та ОСОБА_6 без її згоди утримуються по місцю проживання відповідача.

Відповідач не зможе надати дітям належне батьківське виховання через погані життєві приклади та негативні риси характеру.

Діти схильні до неї, вона належним чином виховує та утримує дітей, що підтверджується письмовими подяками керівництва навчально-виховного комплексу «Сонечко».

Вона має постійний дохід, хоча працює без оформлення трудового договору, за рахунок якого орендує трикімнатну квартиру та може утримувати трьох дітей.

Окрім цього фінансову допомогу на утримання дітей надає її нинішній чоловік, з яким проживає без реєстрації шлюбу.

21.08.2014 року службою у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської РДА було складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї, з якого вбачається, що для проживання малолітніх дітей разом матір'ю немає жодних перепон, тому вважає, що діти повинні проживати саме з нею.

Відповідач має постійне джерело доходу та можливість забезпечити дітей всім необхідним, зареєстрований як ФОП «ОСОБА_3», тому просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 15000 грн на кожну дитину.

При визначенні розміру враховує необхідність придбання для дітей продуктів харчування, одягу, взуття, шкільного приладдя, лікування, організацію відпочинку, оздоровлення та інше.

З урахуванням наведеного, просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 23.02.2002 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №73; визначити місце проживання дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з нею, їх матір'ю; стягнути аліменти на її користь на трьох малолітніх дітей в розмірі 15000 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.

У червні 2014 року відповідач звернувся з зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання малолітніх дітей.

У мотивування вимог посилався на те, що він любить своїх дітей і має змогу забезпечити їх всім необхідним.

Він працює ФОП «ОСОБА_3», а тому має постійне джерело доходу та можливість матеріально забезпечити всім необхідним своїх дітей.

Позивач протягом тривалого часу офіційно ніде не працює, а тому не має постійного джерела доходу і не зможе забезпечити повноцінний розвиток дітей.

Він постійно слідкує за станом здоров'я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у нього з дітьми психологічний контакт, прив'язаність один до одного. До того не можна допустити того, щоб діти проживали окремо один від одного, оскільки це може бути психологічною травмою для них.

З урахуванням наведеного, просив суд визначити місце проживання дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з ним за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 23.02.2002 року Відділом реєстрації актівпро шлюб Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №73, розірвано.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітніх дітей задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення змінити в частині задоволення зустрічного позову, а саме, в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей відмовити. Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі, а саме, визначити місце проживання малолітніх дітей із матір'ю - ОСОБА_2 та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 15000 грн на кожну дитину.

Зазначає, що станом на 26.05.2015 року троє їхніх неповнолітніх дітей знаходяться у відповідача, який насильно утримує їх та не допускає її до них.

Вказує, що діти схильні до неї, вона належним чином виховує та утримує дітей, що підтверджується письмовими подяками керівництва навчально-виховного комплексу «Сонечко».

Звертає увагу на те, що в Декларації прав дитини від 20.11.1959 року (принцип 6) зазначено, що дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Такої виняткової ситуації в даному випадку не існує.

Окрім того, судом не взято до уваги, що згідно висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації трьох неповнолітніх дітей необхідно залишити у матері - ОСОБА_2 Даний висновок підтримав в судовому засіданні й представник третьої особи.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи зустрічний позов та відмовляючи у задоволенні первісного позову в частині стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надала суду будь-яких доказів, що підтверджують розмір її доходів, а ОСОБА_3 працює, має стабільний заробіток, достатній для забезпечення нормального рівня існування та розвитку дітей, а також що місце навчання дітей є територіально наближеним до місця проживання відповідача і територіально віддаленим від місця проживання позивача.

Однак з такими висновками не можливо погодитися з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони в шлюбі мають трьох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8-10).

Діти навчаються в ліцеї №227 імені М.М. Громова міста Києва, який знаходиться по вул. Маршала Якубовського, 7-Д. у м. Києві (а.с. 130-132).

З грудня 2013 року сторони подружні відносини не підтримую, спільне господарство не ведуть та проживають окремо.

Між сторонами не досягнуто згоди щодо місця проживання дітей.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 21.08.2014 року, затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської райдержадміністрації, вбачається, що ОСОБА_2 проживає разом із співмешканцем ОСОБА_9 та дочкою ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_3. Дана квартира має загальну площу 68 кв. м та складається з трьох кімнат, для ОСОБА_4 є окрема кімната, для ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є теж окрема кімната. У кімнатах є окремі ліжка, шафи, стіл для приготування уроків. У будинку чисто, охайно. Загальний місячний заробіток сім`ї складає 15000 грн. Взаємовідносини між членами сім`ї доброзичливі, ввічливі. ОСОБА_2 працює неофіційно розробником рекламних боксів у м. Києві та Київській області. ОСОБА_9 працює мікроелектронщиком у м. Києві. Під час перевірки було з'ясовано, що для малолітніх дітей створені хороші умови для проживання. Сім`я ОСОБА_2 проживає у найманому будинку, який належить ОСОБА_10, яка є близькою знайомою сім`ї . Зі слів ОСОБА_2 ОСОБА_10 не заперечує проти проживання ще двох її малолітніх дітей (а.с. 80).

З висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації №100-8268 від 26.09.2014 року вбачається, що працівниками Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1, та з'ясовано, що умови для проживання та виховання дітей створені належним чином. Для хлопчиків виділено спальне місце в кімнаті разом з батьком, для ОСОБА_4 облаштовано окрему кімнату. В квартирі наявні дитячі речі, іграшки, достатньо місця для ігор (а.с. 91-92).

Тобто можна дійти висновку, що як за місцем проживання матері, так і за місцем проживання батька створені хороші умови проживання для дітей.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції в першу чергу враховував матеріальний стан сторін.

Так, ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа - підприємець (а.с. 81).

Згідно копій податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця дохід ОСОБА_3 у 2013 році становить 153273 грн, а у 2014 році - 204890 грн (а.с. 40, 133-134).

Разом з тим, відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Тобто перевага в матеріальному стані ОСОБА_3 не може бути вирішальною умовою передачі йому дітей, а має бути врахована разом з іншими обставини, що мають істотне значення при визначенні місця проживання дітей.

Відповідно до характеристики, наданої Чорнянською сільською радою Красноокнянського району Одеської області 02.06.2014 року №635, ОСОБА_3 за місцем реєстрації характеризується з позитивної сторони (а.с. 45).

Також відповідачу за первісним позовом висловлювалася подяка за багаторічну співпрацю з Київською клінічною лікарнею №4, а саме, за надання благодійної допомоги у вигляді різноманітних зелених насаджень для благоустрою території лікарні (а.с. 46).

ОСОБА_11 у період навчання дітей у навчально-виховному комплексі «Сонечко» з 2006 року по 2014 рік неодноразово булла неодноразово нагороджена подяками за сумлінне ставлення до виховання дітей та активну участь у суспільному житті закладу (а.с. 76-79).

З характеристик, наданих на дітей класними керівникам ліцею №227 імені М.М. Громова міста Києва, вбачається, що позивач та відповідач загалом беруть участь у навчальному процесі дітей.

У апеляційній скарзі апелянт посилається, що в Декларації прав дитини від 20.11.1959 року (принцип 6) зазначено, що дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Такої виняткової ситуації в даному випадку не існує.

Окрім того, судом не взято до уваги, що згідно висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації трьох неповнолітніх дітей необхідно залишити у матері - ОСОБА_2 Даний висновок підтримав в судовому засіданні й представник третьої особи.

Колегія суддів погоджується такими доводами апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації №100-8268 від 26.09.2014 року Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 91-92).

У рішенні суду першої інстанції не зазначено, в чому полягає необґрунтованість висновку органу опіки та піклування, а лише зазначено, що він суперечить обставинам справи.

Окрім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції представник органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації просила визначити місце проживання дітей з матір'ю.

Також у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 не надано достатніх та переконливих доказів того, що існують виключні обставини, за яких діти можуть бути розлучені зі своєю матір'ю, і як зазначалося вище, перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів заслухала думку з цього питання старшої доньки ОСОБА_4 віком 13 років в присутності її класного керівника.

ОСОБА_4 підтвердила суду, що в неї добрі стосунки як з батьками. Вважає, що їй комфортніше проживати з батьком, оскільки він більше буває дома, а мама цілий день працює.

З пояснень сторін в суді апеляційної інстанції вбачається, що вони люблять своїх дітей, добре до них ставляться, піклуються про них, проте після розірвання шлюбу кожен з них вважає, що діти мають жити з ним.

ОСОБА_3 не надав жодних переконливих доказів, які б свідчили про те, що орган Опіки та піклування безпідставно дійшов висновку про потребу дітей в материнському піклуванні при вирішення питання з ким мають проживати діти.

Отже, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надані докази, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, щодо визначення місця проживання трьох неповнолітніх дітей з батьком лише з тих підстав, що батько є більш забезпеченим чим мати та винаймає квартиру в місті Києві, тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в цій частині у ухваленням нового рішення про задоволення позовних ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з нею за її місцем проживання.

З урахуванням визначення місця проживання дітей з ОСОБА_2, скасуванню підлягає і рішення суду в частині відмови їй в задоволені позову про стягнення аліментів на дітей на її користь.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Стаття 184 СК України визначає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У ч.1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалі справи, ОСОБА_3 зареєстрований фізичною особою - підприємцем, що свідчить про його мінливий дохід, а тому колегія суддів приходить до переконання, що розмір аліментів слід визначати у твердій грошовій сумі.

Апелянт в позовній заяві та апеляційній скарзі зазначає, що відповідач має постійне джерело доходу та можливість забезпечити дітей всім необхідним, тому просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 15000 грн на кожну дитину.

При визначенні розміру враховує необхідність придбання для дітей продуктів харчування, одягу, взуття, шкільного приладдя, лікування, організацію відпочинку, оздоровлення та інше.

Однак доказів таких витрат ОСОБА_2 не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що у відповідача не існує будь-яких інших зобов'язань з утримання, доказів погіршення стану здоров'я відповідачем не надано, він зареєстрований фізичною особою - підприємцем, працює та має відповідний дохід, отже має можливість сплачувати аліменти.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення аліментів на кожну дитину в розмірі 15 000 грн. щомісячно, що в сукупності складе 45 000 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що відповідно до своїх доходів він може сплачувати аліменти на кожну дитину щомісячно в розмірі 2 000 грн.

З урахуванням надання відповідачем дітям матеріальної допомоги в добровільному порядку, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_3 в частині стягнення аліментів і визначення розміру аліментів на кожну дитину в сумі 2000 грн.

При визначенні часу з якого слід стягувати аліменти, колегія суддів виходить з того, що з часу звернення ОСОБА_2 в суд з позовом про стягнення аліментів діти проживали з батьком який ніс всі витрати по їх утриманню, а тому приходить до висновку, що аліменти слід стягувати з часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, тобто з 02 вересня 2015 року.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржувалося, а тому є таким, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

ОСОБА_2 при подачі позову про визначення місця проживання дітей сплачено 243,60 грн судового збору, що стверджується квитанцією №ПН3916 від 27.08.2014 року, а оскільки позов в цій частині задоволено, вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

З урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на корись держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

Керуючись ч.4,5,6 ст. 19, ст. ст. 161,180,182 ч.1, 184, Принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року скасувати в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та в частині відмови в задоволені позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з нею та стягнення аліментів на дітей і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей задовольнити частково.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця с. Перелісянка Новград-Волинського районуЖитомирської області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, фізична особа-підприємець, на користь ОСОБА_2 аліменти на дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі по 2 000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 2 вересня 2015 року і до повноліття дітей.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітніх дітей відмовити.

Рішення в частині розірвання шлюбу не оскаржувалося, а тому є таким, що набрало законної сили.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді