АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/3735/15
Головуючий 1 інстанції - Бородіна Н.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретарів - Литвин О.Б., Гребенщикової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 31 березня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про визнання дій протиправними, -

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. Просив визнати незаконними дії Комунального підприємства «Харківводоканал» (далі відповідач) з нарахування підвищення тарифу в сумі 8689,83 гривень за договором з надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №ІІ-6789/00-АК-1 від 14 грудня 2004 року.

Посилався на те, що відповідач нарахував йому заборгованість за не надання інформації про якісний склад стічних вод, тоді як вказаний обов'язок щодо надання інформації, у відповідності до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України 19 лютого 2002 року за № 37, передбачений лише для підприємств які мають локальні очисні споруди, а він уклав договір про надання послуг як фізична особа і локальних очисних споруд не має.

Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 31 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали, представник відповідача проти задоволення скарги заперечувала.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено що фізична особа ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі літ «В-3» загальною площею 1410,1 кв.м. , що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

14 грудня 2004 року між фізичною особою ОСОБА_1 та комунальним підприємством «Харківкомуночиствод» (далі КП ХКОВ) був укладений договір на отримання стічних вод за № ІІ-6789/00-АК-1.

За умовами цього договору КП ХКОВ взяв на себе зобов'язання приймати від абонента ОСОБА_1 стічні води.

Рішенням Харківської міської ради від 23 грудня 2011року №577/11 ХКОВ перейменовано на КП «Харківводоканал».

30 грудня 2011 року між фізичною особою ОСОБА_1 та відповідачем укладена додаткова угода до договору № ІІ-6789/00-АК-1, яка відповідно до п.п.7.1,7.2 угоди є діючою, що позивачем не спростовується.

У додатковій угоді зазначено, що видом діяльності споживача - фізичної особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 є "Спортивно-оздоровчі послуги, перукарні послуги, роздрібна торгівля".

Той факт, що за зазначеною адресою і на даний час знаходиться та функціонує спортивно-оздоровчий комплекс "Раntera" позивачем визнається.

Пунктом 3.2.19 додаткової угоди сторони погодили, що споживач зобов'язаний щомісячно надавати відповідачу відомості про обсяги фактичного водоспоживання (з усіх джерел) і водовідведення - в останній день розрахункового місяця, відомості про якісний склад стічних вод, копії протоколів результатів вимірювань складу скинутих стічних вод та інші - не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 1.3 додаткової угоди сторони зобов'язалися дотримуватися положень, у тому числі і «Правил приймання стічних вод споживачів у каналізаційну мережу міста Харкова», що затверджені рішенням виконкому Харківської міської ради від 08 вересня 2010 року за № 321 (далі - Правила №321) та «Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України», затверджених наказом Держбуду України 19 лютого 2002 року № 37 (далі - Правила №37).

Цим же пунктом сторони домовилися, що у випадку внесення змін до якогось з нормативно-правових актів, або втрати ним юридичної сили шляхом вступу в силу нового нормативно-правового акта, сторони зобов'язуються керуватися новим нормативно-правовим актом без додаткового узгодження і без внесення змін до договору (підстава ст. 651 ЦК України, ч. 1 ст. 188 ЦК України).

22 січня 2014 року виконавчим комітетом Харківської міської ради було прийнято рішення за №52 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 08 вересня 2010 року за № 321 "Про затвердження Правил приймання стічних вод споживачів у каналізаційну мережу міста Харкова" .

Цим Рішенням пункт 7.12 "Правил приймання..." був доповнений підпунктом 7.12.7 наступного змісту: «споживачі зобов'язані згідно з п.7.2 «Правил приймання стічних вод підприємству комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України», затверджених наказом Держбуду України 19 лютого 2002 №37, систематично (для підприємств з договірним обсягом скиду стічних вод до 300м3/міс. - не менше ніж 1 раз у квартал; для підприємств з договірним обсягом скиду стічних вод від 300м3/міс. до 1000м3/міс. - 1 раз на два місяці; для підприємств з договірним обсягом скиду стічних вод від 1000мЗ/міс. - 1 раз в місяць) подавати до КП «Харківводоканал» інформацію про якісний склад стічних вод, що скидаються до міської каналізації. У разі ненадання або невчасного надання інформації про якісний склад стічних вод зі споживача стягується плата з коефіцієнтом кратності Кк=5».

Це рішення Харківської міської ради на даний час не скасовано та є чинним.

Позивачем не була надана інформація про якісний склад стічних вод, що стало підставою для нарахування відповідачем плати за спожиті послуги з коефіцієнтом кратності Кк=5.

ОСОБА_1 просив визнати дії відповідача з нарахування підвищеного тарифу у зв'язку з ненаданням інформації незаконними.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Предмет та підставу позову визначає позивач.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір та додаткову угоду, які на даний час є дійсними і за приписами ст.ст.526, 629 ЦК України є обов'язковими для виконання належним чином та відповідно до умов погоджених сторонами в цих угодах. ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та споживачем послуг відповідача, використовує нежитлові приміщення для підприємницької діяльності, умови договору не виконує, а тому дії відповідача по нарахуванню позивачу у відповідності до Правил №321 коштів в сумі 8689,83 гривень за коефіцієнтом кратності Кк=5 є правомірними.

Судова колегія з таким висновком погоджується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції зробив акцент лише на його обов'язках, як споживача, залишивши поза увагою обов'язки КП «Харківводоканал» за укладеним договором від 14 грудня 2004 року. Зокрема, він посилається на п. 3.2.22 цього договору, згідно якого обов'язок зі сплати підвищеного тарифу з коефіцієнтом кратності сплачується у разі скиду споживачем стічних вод з перевищенням допустимих показників на підставі розрахунків відповідача, виконаних також по наданим актам відбору проб стічної води за формою, встановленою «Місцевими правилами» та протоколами досліджень цих проб, проведеними атестованими в установленому порядку аналітичними лабораторіями. При цьому зазначає, що такі акти відбору, згідно п. 3.3.3, 3.3.4, 5.1. договору, п.6.2. «Місцевих правил» та додатків до нього, складаються представниками КП «Харківводоканал» сумісно з споживачем.

На переконання позивача, у разі, коли ним не були виконанні умови договору щодо надання інформації про якість стічних вод, відповідач мав підставу для проведення позапланової перевірки зі складанням відповідних актів. Лише у разі, коли актом будуть виявлені та зафіксовані порушення щодо якості стічних вод, відповідач має право застосовувати підвищений тариф.

Зазначені доводи апеляційної скарги, зважаючи на вимоги ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості виконання договору належним чином відповідно до його умов, сприймаються судом як намагання уникнення відповідальності, взятої на себе за умовами п. 1.3 договору № II-6789|00-АК-1 щодо виконання належним чином «Правил приймання стічних вод споживачів у каналізаційну мережу м. Харкова», що затверджені рішенням виконкому Харківської міської ради від 08 вересня 2010 року № 321.

При цьому суд враховує, що укладений між сторонами договір № ІІ-6789/00-АК-1 від 14 грудня 2004 року з додатковими угодами до нього на час розгляду справи не був розірваний, змінений чи визнаний недійсним у судовому порядку, а отже є обов'язковим до виконання.

Також, на час прийняття судом рішення п.7.12 Правил, який передбачає обов'язок позивача здійснювати контроль за якістю стічної води, не був скасований чи визнаний нечинним у судовому порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обов'язок позивача, передбачений п. 1.3 договору № II-6789|00-АК-1, щодо виконання п.7.12 Правил № 321 відносно систематичного подання до КП «Харківводоканал» інформації про якісний склад стічних вод, кореспондується з його обов'язком, передбаченим п. 3.2.19 договору № II-6789|00-АК-1, відносно надання щомісячно відповідачу відомостей про якісний склад стічних вод та копії протоколів результатів вимірювань складу скинутих стічних вод.

Ствердження заявника про незаконність п. 3.2.19 на момент укладання договору № II-6789|00-АК-1 (2004 рік) та додаткової угоди до нього (2011 рік) немає правового значення для вирішення спору, зважаючи на межі позовних вимог та з огляду на фактичну дію таких договірних положень під час виникнення та існування спірних правовідносин (2014 - 2015 р.р.).

ОСОБА_1 також вказує на те, що в нього відсутні обов'язки здійснення контролю за якістю стічної води, оскільки договір був укладений з ним як фізичною особою без статусу суб'єкта підприємницької діяльності, який був отриманий ним лише 10 квітня .2007 року. У нього, як фізичної особи, немає можливості робити аналіз стічної води, немає відповідних навичок та обладнання.

Визнаючи такі доводи заявника необґрунтованими, колегія суддів виходить з положень п. 1.2 Правил №321, згідно яких споживачем є суб'єкт господарської діяльності або фізична особа, що користується послугами водовідведення КП "Харківводоканал". У даному випадку на час виникнення та існування спірних правовідносин позивач був суб'єктом господарської діяльності. Зазначення позивача як фізичної особи власником нежитлової споруди в правовстановлюючих документах, на підставі чого 14 грудня 2004 року був укладений між сторонами договір № II-6789|00-АК-1, не змінює чи іншим чином не впливає на його обов'язок дотримання вимог договору та Правил №321, з огляду на фактичне використання заявником такого нерухомого майна в господарській діяльності (діючий спортивно-оздоровчий комплекс "Раntera").

Відсутність у позивача можливості самостійно визначити якість стічної води в ході експлуатації належного йому спортивно-оздоровчого комплексу, не позбавляє його права на користування послугами з проведення необхідних досліджень атестованими в установленому порядку аналітичними лабораторіями.

Ствердження заявника про двозначність у встановленні його відповідальності щодо подання «відомостей» чи «інформації» про якісний склад стічної води є надуманим та необґрунтованим, оскільки зазначені терміни є синонімами та мають одну і ту ж змістовну складову.

Не можна визнати обґрунтованим і ствердження ОСОБА_1 про наявність обов'язку надання інформації відповідачу про якісний склад стічних вод, що скидаються до міської каналізації, лише у підприємств, які мають локальні очисні споруди. Відповідний абзац п. 6.1.1 Правил 321, п.7.1 Правил №37, на які посилається заявник, передбачають, що при наявності локальних очисних споруд споживачі повинні здійснювати не лише кількісний та якісний контроль стічних вод, що надходять до таких споруд, але й вже очищених стічних вод, з метою вираховування об'єму виділених із стічних вод осадків, що впливає на вартість водовідведення. Тобто, в будь-якому разі споживачем здійснюється якісний контроль стічних вод (навіть при наявності локальних очисних споруд).

На думку позивача його відповідальність у 5-кратному розмірі встановленого тарифу за ненадання інформації про якість стічних вод не передбачена Інструкцією про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої Наказом Держбуду України від 19.02.2002 року № 37. Разом з тим, такі помилкові ствердження спростовуються положеннями зазначеного нормативного акту, зокрема п. 3.1, який передбачає при визначені величини плати за скид стічних вод у систему каналізації населеного пункту коефіцієнту кратності, що враховує рівень небезпеки скинутих забруднень для технологічних процесів очищення стічних вод та екологічного стану водойми. У даному випадку невиконання позивачем свого обов'язку щодо здійснення контролю за якістю скинутих стічних вод прямо впливає на рівень небезпеки скинутих забруднень.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на невиконання позивачем умов укладеного договору зі здійснення контролю за якістю стічних вод, відсутні правові підстави для визнання дій відповідача по нарахуванню позивачу плати за водовідведення з застосуванням коефіцієнта кратності Кк=5 у розмірі 8689,83 гривень.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді