Справа № 361/1058/14 Головуючий у І інстанції Пухна О. М.
Провадження № 22-ц/780/4254/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 1 01.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Ігнатченко Н.В.

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Русь - 95», Товариства з обмеженою відповідальністю «Леон плюс» про визнання договору недійсним, спонукання до виконання зобов'язань, усунення перешкод у користуванні приміщенням, стягнення шкоди та упущеної вигоди, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Леон плюс» до ОСОБА_2, Приватного підприємства «Русь - 95» про визнання недійсним договору та спонукання до виконання договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним з моменту укладення договір оренди нежилого приміщення магазину «Добробут» з підвалом, загальною площею 825,80 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1, № Б-1 від 05 березня 2013 року між ПП «Русь-95» і ТОВ «Леон Плюс»; зобов'язати ПП «Русь-95» внести наступні зміни до умов договору оренди приміщення з правом викупу від 01 лютого 2013 року: замість тексту «Добробут» з підвалом загальною площею 825,80 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зазначити «Добробуд» з підвалом загальною площею 890 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (під час укладення договору були допущені описки); зобов'язати ПП «Русь-95» та ТОВ «Леон плюс» усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні спірним майном шляхом виселення і звільнення від будь-якого майна, що в ньому знаходиться; стягнути з ПП «Русь-95» на користь позивача 17 040 грн. на відшкодування прямої матеріальної шкоди, завданої невиконанням договору від 01 лютого 2013 року, 201 450 грн. не отриманого доходу за договором суборенди приміщення з ТОВ «Юрінконсалтинг» та 487 614 грн. 49 коп. не отриманої вигоди, як 50 % чистого прибутку за 17 місяців суборенди приміщення ТОВ «Юрінконсалтинг».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 лютого 2013 року між ПП «Русь-95» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди приміщення з правом викупу, згідно якого в порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов'язався протягом тридцяти днів звільнити від власного обладнання, майна та передати орендареві у строкове володіння та користування з правом викупу нежиле приміщення магазину «Добробут» з підвалом, загальною площею 825,8 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 Київської області, а орендар зобов'язався прийняти це приміщення та сплачувати орендодавцеві орендну плату, яка зараховується у вартість викупу приміщення.

За договором оренди приміщення з правом викупу від 01 лютого 2013 року ПП «Русь-95» зобов'язання не виконало, а саме у строк до 01 квітня 2013 року спірне нерухоме приміщення не звільнило та не передало позивачу в користування. Крім того, 05 березня 2013 року ПП «Русь-95» та ТОВ «Леон плюс» уклали договір оренди спірного приміщення, внаслідок чого позивачеві завдано значних збитків.

У березні 2014 року ТОВ «Леон плюс» звернулося до суду з зустрічним позовом та просило визнати недійсним договір оренди приміщення з правом викупу, укладений 01 лютого 2013 року між ПП «Русь-95» і ОСОБА_2; зобов'язати ПП «Русь-95» виконувати умови договору оренди приміщення, укладеного 05 березня 2013 року з ТОВ «Леон плюс».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений 01 лютого 2013 року між ПП «Русь-95» і ОСОБА_2 договір оренди приміщення є недійсним, оскільки такий договір укладено на приміщення магазину «Добробут», якого не існує (існує магазин «Добробуд»). Крім того, договір укладено з порушенням інтересів ТОВ «Леон плюс», яке орендує приміщення магазину «Добробуд» фактично з 2010 року і до теперішнього часу.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним з моменту укладення договір оренди нежитлового приміщення, укладений 05 березня 2013 року між ПП «Русь-95» та ТОВ «Леон плюс» про оренду вбудовано-прибудованого приміщення магазину «Добробут» з підвалом, загальною площею 825,8 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано ПП «Русь-95» та ТОВ «Леон плюс» усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні вбудовано-прибудованим приміщенням магазину «Добробут» з підвалом, загальною площею 825,8 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 шляхом звільнення вказаного приміщення та передачі його в оренду ОСОБА_2 відповідно до умов договору оренди приміщення з правом викупу від 01 лютого 2013 року, укладеного між ПП «Русь-95» та ОСОБА_2 Стягнуто з ПП «Русь-95» на користь ОСОБА_2 19 964 грн. 80 коп.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2015 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2014 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2015 року в частині вирішення спору за первісним позовом ОСОБА_2 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2014 року переглядається в частині вирішення спору за первісним позовом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що правильна назва спірного приміщення «Добробут», а не «Доробуд». Суд всупереч встановленим обставинам відмовив у задоволенні позовних вимог щодо внесення змін до умов договору оренди приміщення з правом викупу, стягнення матеріальної шкоди та не отриманого доходу за договором суборенди приміщення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 01 лютого 2013 року між ПП «Русь-95» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди приміщення з правом викупу Б/1-01-03, згідно якого орендодавець зобов'язується протягом тридцяти днів звільнити від власного обладнання, майна та передати орендареві у строкове володіння та користування з правом викупу нежиле приміщення магазину «Добробут» з підвалом, загальною площею 825,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а орендар зобов'язується прийняти це приміщення та сплачувати орендодавцеві орендну плату в розмірі 3 000 грн. на місяць, яка зараховується у вартість викупу приміщення. Предмет договору передається орендареві з 01 квітня 2013 року на два роки з дня підписання договору оренди та діє з моменту його укладення і до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (а.с.5-7).

05 березня 2013 року ПП «Русь-95» та ТОВ «Леон плюс» уклали договір оренди приміщення Б-1, згідно якого, в порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов'язується передати орендареві у строкове володіння та користування, а орендар зобов'язується прийняти нерухоме майно, а саме: спірне вбудовано-прибудоване приміщення магазину «Добробут» з підвалом, загальною площею 825,80 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з метою розміщення в ньому більярдного клубу, кафе (ресторану) або не заборонених законодавством закладів, та зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату у розмірі 3 600 грн. на місяць, в тому числі 600 грн. ПДВ. Строк оренди складає два роки одинадцять місяців з дати підписання акту прийому-передачі вказаного нерухомого майна і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (а. с. 23-25).

04 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Юрфінконсалтинг» було укладено договір суборенди нежилого приміщення, згідно якого суборендодавець зобов'язується передати суборендарю нежиле приміщення з підвалом, загальною площею 825,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а суборендар зобов'язується прийняти його та сплачувати суборендодавцеві грошові кошти в розмірі та на умовах даного договору (а.с.160).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди приміщення з правом викупу, укладений між ОСОБА_2 та ПП «Русь-95» не розірваний, а тому останнє не мало права укладати договір оренди з ТОВ «Леон плюс». Позивач не надав доказів щодо недоотриманого доходу за договором суборенди. Крім того, як вбачається зі статуту ТОВ «Юрфінконсалтинг» ОСОБА_2 є єдиним учасником товариства. У матеріалах справи також відсутні докази того, що спірне приміщення має назву «Добробуд».

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений у зобов'язанні строк.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що під час укладення договору оренди нежилого приміщення з правом викупу сторонами договору визначено на власний розсуд його істотні умови. Тому, вимога ОСОБА_2 зобов'язати ПП «Русь-95» внести зміни до договору оренди приміщення з правом викупу є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення 17 040 грн. на відшкодування прямої матеріальної шкоди, завданої невиконанням договору, 201 450 грн. не отриманого доходу за договором суборенди приміщення та 487 614 грн. 49 коп. не отриманої вигоди, ОСОБА_2 не надав належних доказів, які підтверджують заподіяння йому зазначених збитків.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що нежиле приміщення після укладення договору оренди з правом викупу від 01 лютого 2013 року не було передано ПП «Русь-95» ОСОБА_2 Отже, позивач не мав підстав для укладення договору суборенди приміщення, яке йому фактично передано не було.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, спонукання до виконання зобов'язань, усунення перешкод у користуванні приміщенням, стягнення шкоди та упущеної вигоди є законним та обґрунтованим, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та доводами апеляційної скарги не спростовані.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2014 року в частині зустрічного позову ТОВ «Леон плюс» до ОСОБА_2, ПП «Русь - 95» про визнання недійсним договору та спонукання до виконання договору набрало законної сили відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 18 лютого 2015 року, залишеного в цій частині без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Ігнатченко Н.В.