АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8057/15 Справа № 198/165/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства ЗЛАТОБАНК, фермерського господарства Зоря, ОСОБА_4 (третя особа Юрївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області) про визнання недійсною угоди про розірвання кредитного договору, визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок грошових сум, сплачених замість боржника за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 20.07.2015 рокута ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (т.2 а.с.77-79).

Рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 20.07.2015 рокувідмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ПАТ ЗЛАТОБАНК, ФГ Зоря, ОСОБА_4 про визнання недійсною угоди про розірвання кредитного договору, визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок грошових сум, сплачених замість боржника за кредитним договором(т.2 а.с.72-75).

Як на підстави апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно зясовані обставини, що мають значення для справи (т.2 а.с.77-79).

В суді апеляційної інстанції представник позивача уточнив вимоги і просив скасувати рішення тільки у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок грошових сум, сплачених замість боржника за кредитним договором.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.04.2014 року між ПАТ ЗЛАТОБАНК та ФГ Зоря укладено кредитний договір №63/25/14-KL, за яким ФГ Зоря надано кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, який становить 15 000000 грн., з кінцевою датою повернення кредиту не пізніше 08.04.2015 року включно та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25,5% річних (т.1 а.с.16-21).

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між АТ ЗЛАТОБАНК та ОСОБА_4 05.06.2014 року укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані на вул. Весела, 11 у с. Вербуватівка, Юрївського району Дніпропетровської області й належать на праві приватної власності ОСОБА_4 (т.1 а.с.26).

Пунктом 1.1 вказаного договору передбачено забезпечення виконання зобовязання в частині ліміту кредитної лінії, що становить 4 000 000 грн.

Також з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №63/25/14-KL, між ПАТ ЗЛАТОБАНК та ОСОБА_2 10.04.2014 року було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_2 поручився перед кредитором та зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ФГ Зоря своїх боргових зобовязань в повному обсязі. Сторони домовились, що зобовязання поручителя перед кредитором є безумовними та для їх виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених цим договором поруки та кредитним договором не потребується (т.1 а.с.22-25).

Станом на 30.01.2015 року заборгованість ФГ Зоря за кредитним договором №63/25/14-KL від 10.04.2014 року, перед ПАТ ЗЛАТОБАНК становила 8 925 208,42 грн., в тому числі 8 549 900,00 грн. заборгованість по кредиту, 185 169,76 грн. заборгованість по простроченим відсоткам, 173 223,30 грн. заборгованість по нарахованим відсоткам, 16 915,36 грн. пеня за прострочення виконання зобовязань (т.1 а.с.36).

У звязку з неможливістю виконання своїх зобовязань ФГ Зоря за вищевказаним кредитним договором, ПАТ ЗЛАТОБАНК 30.01.2015 року здійснено договірне списання заборгованості за рахунок коштів поручителя ОСОБА_2 на підставі п.3.1.2 договору поруки №63/25/14-KL/P-1 від 10.04.2014 року та п.6.6 договору застави майнових прав №63/25/14-KL/S-1 від 10.04.2014 року, що укладені між ПАТ ЗЛАТОБАНК та ОСОБА_2, а саме:

- з рахунку №2497 в сумі 441 066,40 грн.;

- з рахунку №2497 в сумі 32 489,86 грн.;

- з рахунку №2497 в сумі 5 544 033,24 грн.;

- з рахунку №2497 в сумі 155 817,12 грн.;

- з рахунку №2497 в сумі 2 734 886,44 грн.

Всього, з метою погашення заборгованості за кредитним договором №63/25/14-KL від 10.04.2014 року, здійснено списання на рахунок №2330 8 908 293,06 грн., в тому числі заборгованості по кредиту 8 549 900,00 грн., по простроченим відсоткам 185 169,76 грн., по нарахованим відсоткам 173 223,30 грн. (т.1 а.с.36,33-35,104).

Станом на 09.02.2015 року заборгованість ФГ Зоря за кредитним договором становила 16 915,36 грн. по сплаті пені (т.1 а.с.121).

Вважаючи, що виконавши грошові зобовязання за кредитним договором замість боржника, набув всі права кредитора за кредитним договором, ОСОБА_2, просив суд на підставі ч.2 ст. 556 ЦК України звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок та земельну ділянку (т.1 а.с.5-6).

У травні 2015 року ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги, просив визнати недійсною угоду (договір) про розірвання кредитного договору №63/25/14-KL від 10.04.2014 року, укладену 30.01.2015 року між ПАТ ЗЛАТОБАНК та ФГ Зоря Юрївського району; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованого за адресою: вул. Весела, 11 с. Вербуватівка Юрївського району, що був укладений 09.04.2015 року за №177,178 між ОСОБА_4 та ОСОБА_4 та звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок та земельну ділянку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з урахуванням відсутності державної реєстрації переходу прав іпотеки до нового кредитора, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відсутність будь-яких взаємних прав та обовязків за договором іпотеки від 05.06.2014 року між позивачем по справі ОСОБА_2 та іпотекодавцем ОСОБА_4

Позивачем не надано доказів щодо звернення до відповідних органів з відповідними заявами про державну реєстрацію переходу до нього прав іпотекодержателя в силу закону, згідно з приписами ст. 556 ЦК України, а також щодо відмови в реєстрації переходу таких прав з будь-яких причин.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що відповідно до ч.2 ст.556 ЦК України до нього перешли усі права кредитора за кредитним договором №63/25/14-KL від 10.04.2014 року, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вказані доводи не відповідають матеріалам справи, та вимогам закону.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Однак договором поруки додаткова відповідальність поручителя передбачена не була, тому відповідач і позивач є солідарними боржниками.

Відповідно вимог ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі.

До предявлення вимоги кредитора поручитель має право виконати зобовязання, забезпечене порукою, з власної ініціативи.

Відповідно вимог ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобовязання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обовязок боржника.

До поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Зазначені наслідки наступають у разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою (ч.2 ст. 556 ЦК України) за умовами виконання зобовязання поручителем у відповідності до умов договору поруки (т.1 а.с.22).

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що зобовязання перед ПАТ ЗЛАТОБАНК за кредитним договором від 10.04.2014 року були виконанні у повному обсязі поручителем.

Станом на 09.02.2015 року заборгованість ФГ Зоря за кредитним договором становила 16 915,36 грн. по сплаті пені (т.1 а.с.121).

Проти даних обставин представник позивача не заперечував.

Тому доводи ОСОБА_2 про те, що він, як поручитель, виконав зобовязання у повному обсязі безпідставні.

Згідно із ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обовязок, має право на зворотну вимогу (регресу) до кожного з решти солідарних боржників у рівні частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що між сторонами фактично виникли зобовязальні відносини суброгації, які ведуть не до припинення зобовязання, а лише до заміни кредитора в існуючому зобовязанні.

Тобто реалізація поруки приводить до суброгації прав кредитора до поручителя, що виконав свій обовязок. Отже, між поручителем і боржником продовжує існувати основне зобовязання, але зі зміненими характером і обємом вимог кредитора, яким тепер уже стає поручитель.

Відповідно до ч.2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Право поручителя виникає з моменту уступки банком свого права вимоги до боржника.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобовязання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обовязок боржника. До поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Ні суду першої інстанції, ні апеляційній інстанції позивачем не надано доказів про те, що банк уступив поручителю свої права кредитора, які ґрунтуються на кредитній угоді з боржником (відповідачем).

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що наявність договору про розірвання кредитного договору №63/25/14-KL від 10.04.2014 року, укладеного між відповідачами ПАТ ЗЛАТОБАНК та ФГ Зоря Юрївського району, згідно якого сторони домовились про розірвання кредитного договору з 30.01.2015 року та з цієї дати не мають одна до одної жодних претензій щодо виконання ними своїх зобовязань за кредитним договором, не свідчить про те, що перехід прав нового кредитора до поручителя ОСОБА_2 не відбувся, а саме по собі розірвання такого договору між відповідачами не впливає на права ОСОБА_2, визначені ч.2 ст. 556 ЦК України та не припиняє такі (т.1 а.с.60).

Твердження ОСОБА_2 про перевищення ОСОБА_5 повноважень, наданих їй довіреністю від 21.02.2013 року, виданої Головою Правління АТЗЛАТОБАНК, спростовуються поясненнями уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТЗЛАТОБАНК ОСОБА_6, згідно яких ОСОБА_5 мала право розірвати кредитний договір на підставі вказаної довіреності (т.1 а.с.119-120).

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_5 не мала повноважень підписувати договір від 30.01.2015 року без узгодження з кредитним комітетом безпідставні, так як згідно п.8.1. Статуту АТЗЛАТОБАНК (діючого на момент спірних правовідносин) органами управління Банку є: загальні збори акціонерів, спостережна рада, правління, а кредитний комітет банку не є органом управління Банку та не уповноважений діяти від імені Банку (т.1 а.с.128-129).

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок грошових сум, сплачених замість боржника за кредитним договором не можуть бути прийняти до уваги, оскільки не відповідають вимогам діючого законодавства.

Так, згідно ст. 4 Закону України Про іпотеку, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону, яка здійснюється в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень особою, на яку, відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою на підставі повідомлення іпотекодержателя.

Відтак, взаємні права й обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону (ч.2 ст. 3 Закону України Про іпотеку).

Відповідно до ст. 12 Закону України Про іпотеку правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Судом встановлено, що на виконання вимог п.1.6 договору іпотеки, обтяження іпотекою предмета іпотеки за вказаним договором 05.06.2014 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження державним реєстратором, при цьому обтяжувачем (іпотекодержателем) вказаного нерухомого майна у вигляді житлового будинку, вартістю 3 49400 грн. та земельної ділянки, вартістю 1 08897 грн., визначено ПАТ ЗЛАТОБАНК м. Київ (т.1 а.с.54-57).

З вищезазначених витягів вбачається, що вказані обтяження предмету іпотеки припинені державним нотаріусом Юрївської держнотконтори Дніпропетровської області 23.02.2015 року, в звязку з поданням ПАТ ЗЛАТОБАНК м. Київ останньому заяви за №5118/26 від 04.02.2015 року про припинення обтяження іпотекою нерухомого майна за договором іпотеки від 05.06.2014 року у звязку з виконанням Фермерським господарством №Зоря2 своїх зобовязань за кредитним договором від 10.04.2014 року в повному обсязі (т.1 а.с.58).

Судом не встановлені відомості щодо наявності обтяження іпотекою предмета іпотеки за договором від 05.06.2014 року саме позивачем по справі ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що ОСОБА_2не звертався до відповідних органів, щодо внесення відомостей стосовно нього про обтяження нерухомого майна іпотекою, в звязку з переходом до нього в силу закону прав іпотекодержателя.

Крім того, в суді апеляційної інстанції, відповідачем надані ксерокопії платіжних доручень про перерахування ФГ Зоряна розрахунковий рахунок ОСОБА_2 4416000 грн. (24.07.2015 року 2 000 000 грн., 04.08.2015 року 1 000 000 грн., 07.08.2015 року 1 400 000 грн., 21.08.2015 року 16000 грн.) згідно кредитного договору №63/25/14 від 10.04.2014 року.

20.11.2014 року ФГ Зоряпогашена заборгованість ПАТ ЗЛАТОБАНК згідно кредитного договору №63/25/14 від 10.04.2014 року у сумі 2 433 000 грн. (т.2 а.с.233-236).

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що також з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №63/25/14 від 10.04.2014 року, між АТ ЗЛАТОБАНК та ФГ Зоря було укладено нотаріально посвідчений договір застави обприскувача самохідний, реєстраційний №38403 АЕ, марки «JOHN DEERE» 2012 року випуску, вартістю 2 112 376 грн., поголівя свиней загальною кількістю 3 546 голів та загальною вагою 208 458 кг., вартістю 3 073 495,83 грн. і що рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 15.06.2015 року звернуто стягнення на вказаний предмет застави.

Крім того, в суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що існує ще два договору іпотеки з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №63/25/14 від 10.04.2014 року.

Сторони не заперечували, що ОСОБА_2, як поручитель погасив заборгованість ФГ Зоря в сумі 8 908 293 грн., на його розрахунковий рахунок перераховано 4 416 000 грн. та рішенням суду звернуто стягнення на предмет застави вартістю 5 185 0871 грн. Дані обставини також свідчать про те, що у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що 09.04.2015 року нерухоме майно, яке було предметом іпотеки за договором іпотеки від 05.06.2014 року, відповідачем ОСОБА_4 відчужене, а зокрема стосовно останнього укладені договори купівлі продажу за №177 і №178, власником якого став відповідач по справі ОСОБА_4 (т.1 а.с. 92,93,174-254, т.2 а.с.1-58).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вказані вимоги заявлені останнім передчасно.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: