РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.

при секретарі Реуцькій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Шевченкове Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної держадміністрації, Волоськобалаклійської сільської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, встановлення факту родинних відносин,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на земельну частку (пай), розташовану на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області, розміром 8,98 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифіката серії НОМЕР_1 зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. Після уточнення позовних вимог просить також встановити факт, що він є рідним сином ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Волоська Балаклія Шевченківського району Харківської області помер ОСОБА_2, який являється його рідним батьком. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (паю), розташованої на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області, яку згідно заповіту померлий заповів йому.

При зверненні позивача до Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області йому стало відомо, що згідно Рішення Шевченківського районного суду Харківської області вищевказану земельну частку (пай) визнано відумерлою спадщиною та передано повноваження щодо розпорядження нею Шевченківській районній державній адміністрації Харківської області. Тому для оформлення своїх спадкових прав на зазначене спадкове майно позивач по справі змушений звернутися до суду.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягали на задоволенні позову в повній мірі.

Від відповідача - Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області надійшло письмове заперечення, яким відповідач зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як позивач не подавав заяв про поновлення пропущеного строку, не довів поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, звернувся до суду через 12 років після смерті спадкодавця, тим самим порушивши вимоги чинного законодавства (а.с.31-34).

Представник другого відповідача - Волоськобалаклійської сільської ради посилався при розгляді справи на розсуд суду, але зазначив, що дана земельна ділянка рішенням суду від 2007 році за позовом сільради відійшла до земель запасу сільради, так як позивач не прийняв спадщину в установлені строки після 4-х років після смерті спадкодавця. В даний час землі запасу передані в оренду.

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-о-54/07, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а заява про встановлення факту підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач по справі - ОСОБА_1 , як встановлено в судовому засіданні, являється рідним сином ОСОБА_2, що підтверджується копією заповіту, в якому при житті ОСОБА_2 зазначив, що все своє майно заповідає своєму синові ОСОБА_1 (а.с.12) , однак в свідоцтві про народження позивача серії НОМЕР_3 (а.с.25) батьком зазначений ОСОБА_3

Так, свідок по справі ОСОБА_4, який мешкає у селі Волоськобалаклійської сільської ради у судовому засіданні пояснив, що знає покійного ОСОБА_2, він не був розписаний з матірю ОСОБА_1, але покійний був батьком останнього. ОСОБА_2 помер в 2003 році, з сином він не проживав, а проживав зі своїми батьками.

Свідок ОСОБА_5 підтвердила в суді, що ОСОБА_1 є сином померлого в 2003 році ОСОБА_2, але ОСОБА_2 проживав не з сином і його матірю, а окремо зі своїми батьками.

Представник Волоськобалаклійської сільської ради, у судовому засіданні пояснив, що добре знає ОСОБА_1 і те, що його батьком був ОСОБА_2, але померлий проживав окремо від сина по АДРЕСА_1, а його син ОСОБА_1 по АДРЕСА_2. Після смерті батька в 2003 році, спадщину ОСОБА_1 не прийняв, в зв'язку з чим сільрада через 4-ри роки в 2007 році подала позов про визнання спадщини відумерлою.

На підставі наданих усних та письмових доказів, враховуючи відсутність заперечень з боку заінтересованої особи - сілської ради , суд вважає за необхідне заяву задовольнити.

Щодо позовних вимог судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Волоська Балаклія Шевченківського району Харківської області у віці 67 років помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданою Волоськобалаклійською сільською радою Шевченківського району Харківської області 12.02.2003 року, актовий запис № 2 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (паю), розташованої на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області, розміром 8,98 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифіката серії НОМЕР_1 зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за НОМЕР_2 (а.с.7).

Померлий ОСОБА_2 залишив заповіт на ім'я ОСОБА_1, посвідчений секретарем Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 31.01.2003 року за реєстровим № 49 (а.с.12).

При зверненні позивача до нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області йому було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.02.2014 року в якому зазначено, що земельна ділянка (пай) перебуває в КСП «Нова Зоря» Шевченківського району (а.с.9), що, однак, не відповідає дійсності, так як нотаріус не перевірив місцезнаходження спадкового майна, яке з 2007 року було визнано відумерлою спадщиною та перебувало в комунальній власності територіальної громади Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області (а.с.59) і відповідно довідки сільради в даний час перебуває в оренді СФГ «Зоря».

При зверненні позивача до Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області з приводу внесення змін до сертифікату (а.с.8) йому було відмовлено та роз'яснено, що згідно Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2007 року земельну частку (пай) визнано відумерлою спадщиною та передано її у комунальну власність Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району, що підтверджується рішенням суду (а.с.10,59).

Шевченківським районним судом Харківської області було направлено запит про надання витягу зі Спадкового реєстру щодо померлого ОСОБА_2 до Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області (а.с.44).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 41368497 від 01.09.2015 року щодо померлого ОСОБА_2 вбачається, що приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області Томчук С.М. лише 20.02.2014 року було заведено спадкову справу, так як був наявний заповіт посвідчений 31.01.2003 року Волоськобалаклійською сільською радою Шевченківського району Харківської області (а.с.50-51).

Відповідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Враховуючи, що батько позивача помер в 2003 році, до даних правовідносин треба застосовувати Цивільний кодекс УРСР 1963 року.

Згідно вимог ст. 524 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 529 Цивільного кодексу УРСР передбачає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

В позові позивач не просить суд поновити йому строк для прийняття спадщини, хоча до правовідносин по спадкуванню встановлені спеціальні строки для прийняття спадщини, передбачені ст.549 ЦК УРСР.

Поважними причинами пропуску строку необхідно визнавати, як зазначено в роз'ясненнях абз. 6 п. 24 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», причини пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, а саме: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо, тобто причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкодавця.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, не виявлення правовстановлюючого документу, незнання - яким чином привести документи у відповідність, в даному випадку, на які посилається позивач по справі.

Таким чином, наведені позивачем причини пропуску строку прийняття спадщини на протязі 12-ти років не можуть бути визнані об'єктивними, непереборними та істотними, оскільки позивач не надав суду безспірних, належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що він пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин.

Визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

За змістом ч. 1 і 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, спадщину не прийняв.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В зв'язку з пропуском строків прийняття спадщини позивачем, рішенням Шевченківського районного суду від 07.08.2007 року, яке вступило в законну силу і не було скасовано, земельну частку (пай) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 визнано відумерлою спадщиною та передано її у комунальну власність Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району, до розмежування земель державної і комунальної власності Шевченківській РДА передано повноваження щодо розпорядження вищевказаною земельною ділянкою (а.с. 59). Під час розгляду справи про визнання спадщини відумерлою року Шевченківська державна нотаріальна контора надала суду довідку № 418 від 03.08.2007 року, в якій було зазначено, що спадкоємці до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 з заявами про прийняття спадщини не звертались, спадкову справа не заведено (а.с.58).

На підставі вищевикладеного, суд відмовляє в позові про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Керуючись ст.ст. 10,11, 209, 212, 214-215, 256-258 ЦПК України,

ст.ст. 524-525, 529, 543, 548-549 ЦК УРСР (1963року), 1277 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківської районної держадміністрації, Волоськобалаклійської сільської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, встановлення факту родинних відносин - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідним сином ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевченківського

районного суду С.М.Стеганцов