Справа № 216/674/15-ц
провадження №2/216/1129/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондарєвої О.І.

при секретарі - Городнічевій Т.О.

за участю позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті ОСОБА_4, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє від свого імені та від імені та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8, ОСОБА_9, із залученням до участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, Управляюча компанія «Сіті Сервіс-КР», Служба у справах дітей Виконкому районної у місті ради, про визначення розміру часток співвласників у спільному сумісному майні, визначення порядку користування квартирою та виселення сторонніх осіб, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_10 та ОСОБА_2 (далі Позивачі) звернулись до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначили, що у червні 1993 року Позивачами та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 (Відповідачі) була спільно приватизована квартира АДРЕСА_1. При проведені приватизації, розмір часток, належних всім власникам, органом приватизації не був визначений. З посиланням на норми ст.ст.368, 370 ЦК України, Позивачі вважають, що кожному із співвласників у спільному сумісному майні, належить по ? частині спірної квартири.

Проте, Відповідач ОСОБА_6 створила неможливість проживання усіх співвласників разом, вона без згоди останніх фактично користується всією квартирою, при цьому веде себе, як єдина господиня, не рахується ні з ким, не пускає до квартири інших співвласників, перешкоджаючи таким чином, Позивачу ОСОБА_2, користуватись своєю частиною квартири, який там фактично не проживає, однак, систематично сплачує комунальну платню.

Фактично його часткою власності користується Відповідач ОСОБА_6 разом зі своїми малолітніми дітьми, та чоловіком, Відповідач у справі ОСОБА_9, який вселився до спірної квартири без згоди співвласників, сплачуючи при цьому, комунальні платежі у розмірі ? частини. Зважаючи на таку поведінку ОСОБА_6, Позивачі просять визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши у користування співвласників:

- Позивачу ОСОБА_1 - кімнату ІV, площею 17,0 кв.м.;

- Позивачу ОСОБА_2 кімнату ІІІ, площею 9,8 кв.м.;

- Відповідачу ОСОБА_5 кімнату ІІ, площею 9,5 кв.м.;

- Відповідачу ОСОБА_6 кімнату І, площею 12,7 кв.м.;

приміщення ванної кімнати, туалету, кухні та коридорів залишити у спільному користуванні співвласників.

Оскільки Відповідач ОСОБА_9 та малолітні діти Відповідача ОСОБА_6, - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, вселились до спірного приміщення без згоди усіх співвласників, проживають там без реєстрації, та чинять перешкоди співвласникам у користуванні ними своєю власністю, також заявлено вимоги щодо виселення останніх, без надання іншого приміщення.

У ході розгляду справи по суті Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, кожен окремо, наполягали на задоволенні своїх вимог.

Відповідач ОСОБА_5, будучі належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, правом присутності у судовому засіданні не скористував

ся, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Представник Відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_11, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надала заперечення проти позову, згідно яких, позовні вимоги в частині визначення часток та порядку користування спірним приміщенням, - визнала, та не заперечувала щодо їх задоволення; в частині виселення ОСОБА_9, малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_7, - просила відмовити.

Аналогічну заяву надав суду Відповідач ОСОБА_9, та будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, правом присутності у судовому засіданні не скористувався.

У судовому засіданні представник третьої особи, Служби у справах дітей Виконкому районної у місті ради, ОСОБА_3, позовні вимоги визнала частково, та з урахуванням інтересів малолітніх дітей, просила суд у задоволенні позовних вимог про виселення останніх, відмовити, стосовно решти вимог, покладалась на розсуд суду.

Третя особа, Управляюча компанія «Сіті Сервіс-КР», належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надали письмову заяву з проханням розглядати справу по суті за відсутністю їх представника.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло №260-Ц-1 від 18.06.1993 року, виданого органом приватизації, Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 08.05.1992 року, №Ц-404, зареєстрованого у КП ДОР «КБТІ», у реєстровій книзі №8-П, на сторінці 530, номер запису 4100 (а.с.6), квартира АДРЕСА_1, загальною площею 79,42 кв.м., належить на праві приватної спільної сумісної власності:

ОСОБА_1,

ЖОЗІ ОСОБА_12,

ЖОЗІ ОСОБА_13,

ЖОЗІ ОСОБА_14, яка в подальшому змінила прізвище на «Любецька».

Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Оскільки дана квартира була набута у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», то за своєю правовою природою, набуття права власності на дану квартиру не залежало від трудового внеску кожного співвласника. Тобто, розподіл часток майна передбачає їх рівність. Отже, кожному з вищевказаних власників квартири належить по 1/4й частині.

Судом встановлено, що між сторонами у справі, виникають суперечки щодо користування спільною сумісною власністю.

Так, Відповідач ОСОБА_6 не пускає Позивача ОСОБА_2 до спірної квартири, фактично користується всією квартирою, поводить себе, як єдина господиня, не рахується ні з ким із співвласників, самостійно зайняла дві кімнати, тим самим створює Позивачам перешкоди у користуванні власністю.

Даний факт підтверджено поясненнями Позивачів, та письмовими запереченнями представника Відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_11, згідно яких, зміст позовних вимог в частині визначення порядку користування власністю, Відповідачем ОСОБА_6, визнано.

Таким чином, у судовому засіданні доведена наявність неправомірних дій Відповідача ОСОБА_6, яка створює перешкоди Позивачам у здійсненні ними свого права користування власністю.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здісненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до приписів ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може

звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню.

Отже, суд приходить до висновку, що задоволення заявлених позовних вимог в частині визначення порядку користування спірним житлом, захистить порушені права і інтереси Позивачів та не порушить прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Разом з тим, решта позовних вимог про виселення із спірної квартири, чоловіка Відповідача ОСОБА_6, - ОСОБА_9, та її малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, на думку суду, є недоведеними.

Так, частиною 1 ст.116 ЖК України встановлено, що якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

У п.17 Постанови №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», Пленум Верховного Суду України зазначив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖВК, трудових колективів, товариськими судами і іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст.116 ЖК УРСР, Позивачі просять суд виселити Відповідача ОСОБА_9, та малолітніх дітей Відповідача ОСОБА_6, без надання іншого житлового приміщення.

Однак, згідно цієї норми виселення без надання іншого жилого приміщення винних осіб на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб, провадиться у тому разі, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичне порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для інших проживання з ними в одній кімнаті чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлений ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,

які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду справи, Позивачами не надано доказів руйнування чи псування Відповідачем ОСОБА_15 та малолітніми дітьми Відповідача ОСОБА_6 житлового приміщення, використання його не за призначенням, систематичного порушення правил співжиття, неможливості для інших проживання з ним в одному приміщенні, а також вжиття до нього заходів запобігання або громадського впливу, які до того ж виявились безрезультатними.

Посилання на те, що Відповідач ОСОБА_9 вселився до спірного житла без надання згоди всіх співвласників квартири, тим самим порушує правила співжиття, у порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, не підтверджено належними доказами. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи

та наданих суду доказів, посилання Позивачів є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам матеріального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 391 ЦК України, ст. 116 ЖК УРСР, ст. ст.10, 11, 15, 57, 60-61, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, задовольнити частково.

Визначити, що ОСОБА_1, ЖОЗІ ОСОБА_12, ЖОЗІ ОСОБА_13 та ЖОЗІ (ЛЮБЕЦЬКА) ОСОБА_14 належить право власності по 1/4 частині квартири АДРЕСА_2, кожному.

Визначити наступний порядок користування квартирою №143, у будинку №2, по вулиці Українська, у місті Кривому Розі, Дніпропетровської області, виділивши співвласникам у користування:

ОСОБА_1 кімнату ІV, площею 17,0 кв.м.;

ЖОЗІ ОСОБА_12 кімнату ІІ, площею 9,5 кв.м.;

ЖОЗІ ОСОБА_13 кімнату ІІІ, площею 9,8 кв.м.;

ЛЮБЕЦЬКІЙ (ЖОЗІ) ОСОБА_14 кімнату І, площею 12,7 кв.м.;

приміщення ванної кімнати, туалету, кухні та коридорів залишити в загальному користуванні.

У задоволенні решти позовних вимог, Позивачам відмовити, за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які не були присутні під час оголошення рішення вправі скористуватись правом на оскарження протягом 10 днів з дати отримання копії рішення.

Суддя: О.І.Бондарєва