Справа № 603/356/15-ц
Провадження № 2/603/120/2015
"17" вересня 2015 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Галіяна І. М.
за участі секретаря судового засідання - Коди О.І.
розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу
третя особа орган опіки та піклування при Монастириській районній державній адміністрації
про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), третя особа: орган опіки і піклування Монастирської районної державної адміністрації, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, зокрема, не надає матеріальної допомоги, не створює умов для фізичного та духовного розвитку дитини, не спілкується з дочкою та не цікавиться її особистим життям, не сплачує присуджені з нього судом аліменти. Позивач також просить суд змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в користь ОСОБА_1, на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 600 грн. на дитину щомісячно до досягнення дочкою повноліття.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання 17 вересня 2015 року не зявилася, суду подала заяву, в якій просить дану цивільну справу розглядати без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Окрім цього до своєї заяви долучила відповідь з ВДВС Калуського МРУЮ.
Представник третьої особи органу опіки і піклування Монастириської районної державної адміністрації ОСОБА_4 17 вересня 2015 року в судове засідання не зявилась, суду подала заяву в якій просить дану справу розглядати без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує.
Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи через засоби масової інформації, а саме, через газету «Курєр» (№132(5085) від 08 вересня 2015 року)), про причини неявки суд не проінформував, заперечення проти позову суду не представив.
Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 26 вересня 2008 року в Горожанській сільській раді Монастириського району сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД №060256, виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області 20 січня 2010 року, актовий запис №11.
В подружжя народилася одна дитина дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №084376, виданого Горожанською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 17 жовтня 2008 року, актовий запис №04.
10 грудня 2009 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №2-496/2009 р. шлюб між сторонами розірвано про що також свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ИД №031796 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №06.
Згідно вищевказаного свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_5 змінила своє шлюбне прізвище «Лопух» на дошлюбне «Митник».
Після розірвання шлюбу дочка ОСОБА_6, 06 жовтня 2008 року залишилася проживати разом з матірю ОСОБА_5
19 квітня 2010 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила своє прізвище з «Митник» на «Твардовська».
23 вересня 2009 року Монастириським районним судом Тернопільської області винесено рішення, яким вирішено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в користь ОСОБА_8 на утримання дитини дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 250 грн. щомісячно, починаючи з 06 липня 2009 року і до досягнення нею повноліття, з проведенням індексації відповідно до закону.
Проте, як заявляє позивач в позовній заяві, незважаючи на дане рішення відповідач аліменти не сплачує.
Підставою звернення позивача ОСОБА_1 в суд з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є те, що з моменту розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, не розмовляв з нею, не вітав її зі святами та не цікавився її особистим життям.
Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03 червня 2015 року №650, виданої Горожанською сільською радою, до складу сімї ОСОБА_1 входить її дочка ОСОБА_3, яка проживає разом з матірю, окрім цього до сімї позивача входять чоловік позивача ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 встановлено, що позивач на даний час не працює, перебуває в відпустці по догляду за дитиною.
Відповідач ОСОБА_2 ухиляється від своїх обовязків по вихованню дитини, не зявляється до дочки, не цікавиться станом її здоровя, матеріально не допомагає, що підтверджується висновком органу опіки та піклування при Монастириській районній державній адміністрації Тернопільської області від 18 серпня 2015 року №10. Також в висновку зазначено, що 24 червня 2015 року служба у справах дітей звернулась до служби у справах дітей Калуської міської ради щодо зясування за місцем проживання ОСОБА_2 причин невиконання ним батьківських обовязків та проханням про обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2
16 липня 2015 року службою у справах дітей Калуської міської ради надано акт обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2 в м.Калуш, вул..Б.Хмельницького 8/401 де вказано, що за вказаною адресою ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає. Зі слів його матері, ОСОБА_10 її син близько року проживає в Тернопільській області, проте точну адресу проживання повідомити відмовилась. Окрім цього ОСОБА_10 підтвердила факт невиконання своїм сином батьківських обовязків та зобовязалась повідомити сина про розгляд справи про позбавлення його батьківських справ так як у неї з сином добрі стосунки і вона має з ним постійний телефонний звязок .
Проте відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився та ніяким чином не відреагував на повідомлення про позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6.
Окрім цього, з даних характеристики від 08 червня 2015 року №202, надану горожанською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Монастириського району Тернопільської області вбачається, що рідний батько дитини, ОСОБА_3, ніколи не зявлявся в школу.
Згідно висновку органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації Тернопільської області від 18 серпня 2015 року № 10, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї.
Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.
Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Підставами позбавлення батьківських прав матір'ю або батьком, відповідно до ст. 164 СК України, можуть бути, якщо вони: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Згідно ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
З огляду на вищевказане суд приходить до переконання, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обовязків щодо своєї дочки ОСОБА_6, свідомо ухиляється від своїх обовязків по її вихованню. Крім цього, жодних доказів на спростування такого висновку судом не здобуто та ніким не представлено.
Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує, що така міра сімейно-правової відповідальності має на меті насамперед, захист інтересів малолітньої дитини, а також той факт, що відповідач не тільки не виконує своїх обов'язків щодо виховання дитини, а й негативно впливає на її виховання шляхом своєї бездіяльності по відношенню до дитини, що негативно впливає на психічний стан малолітньої.
Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є обґрунтованим і підлягає до задоволення, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав буде достатнім заходом впливу за його ухилення від виконання обовязку по вихованню дитини.
З огляду на зазначене та враховуючи інтереси малолітньої дитини, необхідність умов для її нормального виховання та розвитку, суд вважає, що відповідача ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав по відношенню до його малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стосовно зміни стягнення аліментів суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 192 СК України розмiр алiментiв, визначений за рiшенням суду або домовленiстю мiж батьками, може бути згодом зменшено або збiльшено за рiшенням суду за позовом платника або одержувача алiментiв у разi змiни матерiального або сiмейного стану, погiршення або полiпшення здоров'я когось iз них.
Судом встановлено, що малолітня дочка ОСОБА_3 проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні, а відповідач не виконує свій обовязок по утриманню дитини, не надає їй матеріальної допомоги, не сплачує аліменти.
Позивач повязує необхідність зміни розміру аліментів із зміною прожиткового мінімуму на дитину так як прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років збільшився та становить 1032 грн. Натомість, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці четвертому п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" пряма мова: «Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення».
Зважаючи на зазначене, суд не приймає доводи позивача, щодо збільшення розміру аліментів із підстав зміни законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину.
Окрім цього, судом встановлено, що сімейне становище позивача змінилось, оскільки вона уклала шлюб із ОСОБА_7
На даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за другою дитиною, яка народилася від шлюбу із ОСОБА_7 Сімя матеріально забезпечена, про що свідчать дані, встановлені в акті обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 (а.с.12).
Відомостей про погіршення стану здоровя малолітньої ОСОБА_3 в справі відсутні.
Як вбачається з матеріалів справи у позивача значно покращилося матеріальне становище в порівнянні із тим, яке було на момент вирішення судом питання про стягнення аліментів та зміни їх розміру, проте відсутні дані про матеріальний та сімейний стан відповідача, його місце знаходження.
За таких обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що передбачені законом підстави для збільшення розміру аліментів відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -,
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки і піклування Монастириської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав лопуха ОСОБА_11 стосовно його малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зміну розміру аліментів задовольнити частково.
2. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, позбавити батьківських прав стосовно дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
3. В частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки і піклування Монастириської районної державної адміністрації про зміну розміру аліментів та стягнення з ОСОБА_2 аліменти в користь ОСОБА_1, на утримання дочки лопух ОСОБА_12 в твердій грощовій сумі 600 грн. на дитину, щомісячно до досягнення дочкою повноліття відмовити.
5. Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_13