Справа № 465/2615/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/4578/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Тропак О.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Бохонко Е.В.

З участю представника ОСОБА_2- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 14 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача та стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою відкрито провадження у справі.

Ухвалу суду оскаржило ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі представника Легуцького В.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Стверджує, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» знаходиться за адресою м. Київ, вул. Артема,60, а відтак розгляд зазначеного позову належить до юрисдикції відповідного суду на території м. Києва. Просить скасувати ухвалу та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

За загальним правилом, визначеним ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Однак ст.110 ЦПК України передбачено право позивача подавати позов за своїм зареєстрованим місцем проживання чи перебування

Зокрема ч.5 ст. 110 ЦПК України визначено, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за місцем проживання споживача або за місцем виконання договору.

У п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», роз»яснено, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності (ст. 109 ЦПК ) і правилом альтернативної підсудності (ст. 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (п.14 ст. 110 ЦПК). Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу Договору про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» №300131/70968/7-14 від 17.06.2014 року .

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач звертаючись до суду посилається на норми Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вважає, що дії відповідача з приводу неповернення її вкладу свідчать про неналежну якість обслуговування.

Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», п.6 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та п.2 постанови Пленуму ВСУ №5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг, в тому числі і фінансових, та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності.

Законом також визначено, що фінансовою послугою є операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в тому числі залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення (п.4 ч.1 ст.4 вищевказаного закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що правовідносини, що виникають з Договорів банківського вкладу (депозиту) підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, враховуючи те, що на стадії вирішення питання відкриття провадження у справі суд не повинен робити висновок про те, чи порушені права та інтереси позивача, як споживача банківських послуг, оскільки зазначені висновки суд може зробити лише при розгляді справи по суті, то з урахуванням визначення позивачем підстав та предмету позову, та порушенням відповідачем прав позивача, як споживача, то саме право вибору суду для звернення з таким позовом належить позивачу.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги про порушення правил підсудності та вимог ст. 109 ЦПК України є безпідставними, оскільки позивач обираючи суд, виходила з положень ч.5 ст. 110 ЦПК України, за якою позови про захист прав споживачів можуть пред'являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

Висновок суду першої інстанції про підсудність поданої позовної заяви Франківському районному суду м. Львова є правильним, оскільки позивач зареєстрована АДРЕСА_1 що належить до території Франківського району м. Львова.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, п.4 ч.1 ст.314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий : Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

О.В.Тропак