АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Ящук Т.І.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року

в справі за заявою публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на виконання рішення Третейського суду.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні позивач звернувся в суд із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив із того, що справа, в якій ухвалено рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не підвідомча третейському суду відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди». При цьому, районний суд керувався правовою позицією Верховного Суду України, висловленою при розгляді справи №6-64цс15.

У своїй апеляційній представник ПАТ «Ідея Банк» вказує на помилковість висновків районного суду про те, що третейським судом розглянутий спір про захист прав споживачів, який виключено з підвідомчості цього суду пунктом 14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», оскільки пред'явлений ПАТ «Ідея Банк» позов направлений на захист порушених прав банку, а не прав відповідачки як споживача банківських послуг.

Як убачається з матеріалів справи, 03 грудня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Р07.231.70392, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) на строк 36 місяців у сумі 17 600 грн. 00 коп., на умовах виплати позичальником 10% річних за час фактичного користування кредитом, а ОСОБА_1 при цьому зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов'язання згідно з кредитним договором у повному обсязі.

У п.5.4 Кредитного договору сторонами було визначено третейське застереження, відповідно до якого всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

27 лютого 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків в особі третейського судді Тропотяги Р.П. було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором від 03 грудня 2013 року №Р07.231.70392 в розмірі 25365 грн. 77 коп. та витрат по оплаті третейського збору в розмірі 95 грн. 00 коп.

Частиною 1 ст.3607 ЦПК України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові №6-64цс15, стосується застосування норм права при вирішенні позовних вимог про визнання правочину (третейської угоди) недійсним, як укладеного в порушення вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди».

Рішення третейського суду ухвалене у справі за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором. Цей позов не є спором про захист прав споживача послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду за п.2, ч.1 ст.389-10 ЦПК України відсутні.

Оскільки вирішення питання про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду належить до компетенції районного суду, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею даного питання на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року скасувати.

Питання про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/11204/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12577/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.