РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСВ-Л", третя особа ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

15 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до ТОВ "ВСВ-Л" про стягнення коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що наказом ТОВ "ВСВ-Л" № 46/ос від 07 листопада 2011 року його прийнято на роботу на посаду охоронника. Наказом ТОВ "ВСВ-Л" № 18/ос від 06 травня 2014 року його звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

При звільненні власник не розрахувався з ним в повному обсязі, в зв'язку з чим 22 травня 2014 року він письмово звернувся до директора ТОВ "ВСВ-Л" з заявою про надання йому копії наказів про прийом та звільнення з роботи, довідки про заробітну плату, довідки про заборгованість з заробітної плати тощо. Зазначений лист отримано відповідачем 26 травня 2014 року після чого поштовим переказом він отримав розрахунок з заробітної плати в сумі 1497 гривень, але необхідних документів йому надіслано не було, і розрахунок не відповідає заробітній платі, яку він фактично отримував.

Вважає, що повинен був отримати при звільненні зовсім іншу суму, а саме: 16065 гривень 50 копійок, оскільки підприємство повинно сплатити заробітну плату за період з 11 квітня 2014 року по 18 квітня 2014 року в сумі 562 гривні 50 копійок; 618 гривень 75 копійок за листком непрацездатності за період з 26 березня 2014 року по 10 квітня 2014 року; за невикористану відпустку 1125 гривень, а також відповідач повинен сплатити середній заробіток з моменту звільнення з 06 травня 2014 року по день звернення до суду 09 грудня 2014 року в розмірі 14375 гривень.

Діями ТОВ "ВСВ-Л" йому заподіяно і моральну шкоду, яка виразилася в застосуванні додаткових зусиль для організації життя, оскільки з моменту звільнення йому не вистачає виплачених коштів, він вимушений був брати гроші в борг у знайомих, що призвело до моральних переживань. Завдану моральну шкоду він оцінює в 3000 гривень.

У судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Не оспорював посилання представника відповідача про те, що в день звільнення забрав трудову книжку, наказ та не дочекавшись розрахунку пішов. Зазначив, що за належними виплатами до відповідача не приходив, лише 22 травня направив до відповідача письмове звернення про це.

Представник відповідача - ОСОБА_2, який є і третьою особою в справі, проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на недоведеність та безпідставність вимог. Пояснив суду, що на день звільнення - 06 травня 2014 року ОСОБА_1 відповідно до розрахункового листка по заробітній платі за квітень 2014 року нараховано до виплати 1497 гривень 08 копійок, з яких: 411 гривень 25 копійок - оклад, 506 гривень 88 копійок - лікарняні (соцстрах), 225 гривень 28 копійок - лікарняні (підприємство), 560 гривень 00 копійок - відпускні. Позивач не з'являвся на підприємстві після звільнення та не відповідав на телефонні дзвінки. 26 травня 2014 року Товариство отримало він нього лист про виплату коштів і 27 травня 2014 року направило їх поштовим переказом. Таким чином, відповідач повністю розрахувався з позивачем та не має заборгованості перед ним на момент звільнення. Нараховані позивачем суми заборгованості є незрозумілими, не ґрунтуються на доказах та нічим не підтверджені.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що наказом ТОВ "ВСВ-Л" № 46/ос від 07 листопада 2011 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду охоронника (а.с. 9, 30).

18 квітня 2014 року позивач написав заяву про надання йому частини відпустки з 22 квітня 2014 року терміном 12 діб (а.с. 31)

Наказом ТОВ "ВСВ-Л" № 17/в від 22 квітня 2014 року йому надано часткову щорічну відпустку на 14 календарних днів з 22 квітня 2014 року по 05 травня 2014 року включно (а.с.32).

22 квітня 2014 року ОСОБА_1 написав заяву про звільнення за власним бажанням з 06 травня 2014 року (а.с. 47).

Наказом ТОВ "ВСВ-Л" № 18/ос від 06 травня 2014 року позивача звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с. 9, 48).

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України.

У ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У судовому засіданні учасниками судового розгляду не оспорювалось, що позивач в день звільнення не працював. Листом від 22 травня 2014 року він звернувся до ТОВ "ВСВ-Л" з вимогою про розрахунок, яка отримана Товариством 26 травня 2014 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 9а).

Відповідно до розрахунку лікарняних, розрахунку відпускних, розрахунково-платіжної відомості № НЗП-000004 за квітень 2014 року та розрахункового листка по заробітній платі за квітень 2014 року, ОСОБА_1 нараховано до виплати 1497 гривень 08 копійок, з яких: 411 гривень 25 копійок - оклад, 506 гривень 88 копійок - лікарняні (соцстрах), 225 гривень 28 копійок - лікарняні (підприємство), 560 гривень 00 копійок - відпускні (а.с. 37, 38, 40, 41, 42, 43-44).

27 травня 2014 року відповідачем здійснено переказ грошових коштів в розмірі 1497 гривень 08 копійок на ім'я позивача, що підтверджується фіскальним чеком № 4616 від 27 травня 2014 року (а.с. 35).

Позивач зазначає, що мав отримати кошти в більшому розмірі, ніж були йому виплачені.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підтвердження своїх вимог, зокрема, про нарахування та виплату заробітної плати в більшому розмірі, позивачем на надано суду будь-яких доказів. Такі посилання ґрунтуються лише на його поясненнях та спростовуються письмовими доказами, наданими суду стороною відповідача.

Відповідач не довів і наявність затримки по виплаті заробітної плати з вини відповідача, тому його вимоги про стягнення коштів за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 38, 47, 83, 94, 115, 116 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про відпустки", статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223, 367 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВСВ-Л", третя особа ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: