АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Пікуль А.А., Соколової В.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання;

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 10 червня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 10.06.2015 року заяву ОСОБА_2 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання задоволено. Поновлено ОСОБА_2строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання, виданогопо справі № 757/20502/13-ц про стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_4 коштів в розмірі 5302 євро.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про передачу питання на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на незаконність постановленої судом ухвали, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції встановив, що боржник в судове засідання не з'явився, і при постановленні ухвали керувався положеннями ч. 2 ст.371 ЦПК України, згідно якої неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви. При цьому судом не враховані положення тієї ж статі, згідно якої заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Судові повістки про виклик на перше судове засідання 10.06.2015 р. були отримані відповідачем та його представником 11.06.2015 р., що унеможливлювало їхню присутність на засіданні і об'єктивний розгляд справи, що призвело до постановлення необґрунтованої ухвали.

В суді апеляційної інстанції представник заявника ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої судом ухвали. Заявник ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить відповідна розписка, яка міститься в матеріалах справи.

Неявка ОСОБА_2 в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за її відсутності. ОСОБА_4 та його представник причини неявки суду не повідомили, колегія суддів розцінила їх як неповажні та дійшла висновку про можливість розглянути справи за їх відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, представник заявника ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання по справі № 757/20502/13-ц про стягнення на користь заявника з ОСОБА_4 коштів в розмірі 5302 євро.

Судом встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2013 р. визнано мирову угоду, укладену між представником позивача ОСОБА_2 -ОСОБА_6 та представником відповідача ОСОБА_4 -ОСОБА_5, згідно якої ОСОБА_4 визнає борг в сумі 5302 евро та зобов'язується сплачувати ОСОБА_2 по 5000 грн. щомісячно до 28 числа кожного місяця.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо поновлення ОСОБА_2 пропущеного нею строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, виходячи з наступного.

Так, як вбачається із заяви, відповідач не здійснив жодних дій для виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва, для нього повністю настав обов'язок по сплаті всіх платежів за мировою угодою, у зв'язку з чим у позивача виникло право на примусове стягнення боргу, 30.03.2015 представник заявника звернулась до суду з заявою про видачу виконавчого листа.

01.04.2015 року представнику заявника видано виконавчий лист, після чого, 06.04.2015 року ОСОБА_2 звернулась до ВДВС Печерського району у м. Києві з заявою про примусове виконання ухвали суду.

09.04.2015р. державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та зазначено, що пропущено встановлений ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перевіряючи питання про поважність причин пропуску ОСОБА_2 строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд апеляційної інстанції виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішенні по справі Горнсбі проти Греції від 19.03.1997 р. зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом, а виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина суду. Таким чином, остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, повинно бути виконаним, що відповідає принципу верховенства права, який договірні сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи вказану Конвенцію.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

На підставі зазначеного та враховуючи обставини, на які послалась в суді ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що причини пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до виконання є поважними, а тому заява підлягає задоволенню.

Отже, твердження апелянта про незаконність постановленої ухвали, неповне з'ясування обставин, які мають значення для вирішення питання про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, порушення судом норм процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається не свідчать про постановлення судом незаконної та несправедливої ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

Підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: