АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5423/15 Головуючий 1 інст. - Дьоміна О.П.
Справа № 636/1098/15 Доповідач - Пономаренко Ю.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : судді Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Шевченко Н.Ф, Івах А.П.

за участю секретаря: Каплоух Н.Б..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чугуївського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на благоустрій та ремонт житлового будинку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення витрат на благоустрій та ремонт житлового будинку, з подальшим її уточненням 27.03.2015 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що знаходився з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 18.03.2000 року, який 28.10.2008 року було розірвано рішенням Чугуївського міською суду Харківської області. 15.11.2001 року відповідачка уклала договір купівлі - продажу, за яким придбала у власність за 18500 грн. житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18.08.2014 року визнано частково недійсним договір купівлі - продажу цього та визнано за неповнолітнім ОСОБА_5, 1999 року народження, право власності на 1/3 частину житловою будинку АДРЕСА_1.

Також, позивач зазначає, що за час шлюбу з відповідачкою він вніс значний внесок у житловий будинок: провів газ, воду до будинку, побудував цегляну огорожу, встановив металеві ворота та хвіртку. З листопаду 2001 року по теперішній час позивач утримує будинок, доглядає за ним, ремонтує, сплачує комунальні послуги. Від продажу квартири своїх батьків за договором купівлі - продажу від 29.04.2003 року, він отримав близько 35600 грн. та ці кошти вклав у ремонт будинку та у приведення його до житлового, комфортного стану, так як все намагався робити задля своєї родини. Увесь цей час позивач ОСОБА_3 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає в цьому будинку. За словами позивача, відповідачка проживає окремо. ОСОБА_7 ніяким чином не приймала участі в утриманні будинку, бо постійно пиячила та гуляла. На підтвердження факту поліпшення житлового будинку ОСОБА_3 звернувся до суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 для проведення розрахунків вартості витрат, вкладених в благоустрій та ремонт спірного житлового будинку, за період з 15.11.2001 року по 11.09.2014 року, за результатами якої вартість витрат склала 90472, 26 грн. Крім того, 25.06.2014 року було складено висновок судової будівельно-технічної експертизи №2663 Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_12 та приватний нотаріус Чугуївського районного нотаріального округу Царьова І.М. про визнання права власності на майно. Відповідно до цього висновку ринкова вартість спірного житловою будинку з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 за станом на час оцінки (червень 2014 року) складає 199336 грн. Позивач наголошує, що на підставі проведених експертиз можна дійти висновку про те, що витрати, вкладені в благоустрій та ремонт житлового будинку становлять 45,4 % ринкової вартості самого будинку.

З вищезазначених підстав, а також у зв'язку із неможливістю вирішення даного спірного питання з відповідачем в добровільному порядку, позивач і звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь вартість витрат, вкладених ним в благоустрій та ремонт житловою будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, за період з 15.11.2001 року по 11.09.2014 року у розмірі 90472,26 грн.; сплачений судовий збір та витрати на здійснення розрахунків вартості витрат, вкладених у благоустрій та ремонт житлового будинку у розмірі 2000 грн.

Рішенням Чугуївського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що при ухваленні вказаного рішення судом було допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, а також постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду інстанції та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено, що він витратив свої особисті кошти на благоустрій та ремонт будинку.

Судова колегія вважає, що такі висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи містять дані про те, що позивач ОСОБА_3 знаходився з відповідачкою ОСОБА_10 у шлюбі з 18.03.2000 року, який 28.10.2008 року було розірвано на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області по справі №2-2139-08 від 28.10.2008 року. При цьому в рішенні, яке набрало законної сили, зазначено, що з серпня 2008 року сторони припинили шлюбно- сімейні відносини, ОСОБА_10 покинула родину та мешкає з іншим чоловіком (а.с.8) .

Під час перебування у вищезазначеному шлюбі, 15.11.2001 року, відповідачка придбала у власність за 18500 грн. житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу від 15.1 1.2001 року. Копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 свідчить про те, що він виписаний 28.05.2014 року на ім'я відповідачки.

Згідно договору №1108 від 03.10.2006 року про виконання комплексу робіт з газифікації житлового будинку АДРЕСА_1, комплекс робіт було проведено у 2006 році, замовником є ОСОБА_10, сплачено за вартість робіт і матеріалів 2000грн. (а.с.56).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18.08.2014 року визнано частково недійсним договір купівлі - продажу від 15.11.2001 року №2166 та визнано за спільним сином сторін - неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що на час розгляду зазначеної справи в суді власниками будинку АДРЕСА_1 є відповідач та спільний, неповнолітній син сторін ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів справи, позов ОСОБА_3 заявлено з підстав, визначених ст.ст.322, 367 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 62, 69- 70 СК України та ст. 156 ЖК України. Позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь вартість витрат, понесених ним на благоустрій та ремонт будинку у сумі 90472,26 грн. При цьому ОСОБА_3 зазначив в суді, що витрати вкладені в ремонт будинку і перелічені у розрахунку вартості витрат, здійсненому суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 були понесені позивачем під час шлюбу з відповідачкою з 2001 року по 2008 рік.

Відповідно до ст.368 ч.4 ЦК України - майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 60 СК України визначене, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійною заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог статті 62 СК України - якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 69 СК України передбачає право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 цього кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Позивач стверджує, що за час шлюбу з відповідачкою він зробив значний внесок у зазначений житловий будинок: провів газ, воду до будинку, побудував цегляну огорожу, встановив металеві ворота та хвіртку, витративши близько 35600 грн., отриманих від продажу у 2003 році квартири своїх батьків.

Між тим, у відповідності до ст. 60 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження даного твердження позивачем як до суду 1 інстанції та до суду апеляційної інстанції не надано.

Крім того, позивач посилався на те, що з моменту укладення з відповідачкою шлюбу, під час спільного мешкання аж до 2008 року він офіційно працював та отримував заробітну плату, яку витрачав на благоустрій будинку теж судом не приймаються до уваги, оскільки згідно копії його трудової книжки 05.01.1999 року позивач був прийнятий на роботу повара, а 20.12.2001 року він був звільнений за власним бажанням і офіційно працевлаштувався лише 01.06.2006 року до ТОВ «Антарекс Україна 2006» кладовщиком (а.с. 151).

Згідно розрахунку вартості витрат, вкладених в благоустрій та ремонт житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 за період з 15.11.2001 року по 11.09.2014 рік - вартість витрат склала 90472 грн. 26 коп. При цьому суб'єкт оціночної діяльності ОСОБА_8 зазначає, що витрати по устрою в'їздних воріт склали 6908,03 грн.; витрати по устрою двох хвірток до воріт в'їзних та огорожі - 5568,05 грн.; витрати по устрою огорожі - 29462,39 грн.; витрати по устрою автономного водяного опалення та благоустрою системи газопостачання - 20682,20 грн.; витрати по устрою печі опалення з твердого палива - 2842,13 грн.; витрати по проведенню та устрою електромережі - 5280,25 грн.; витрати по устрою водяного постачання, благоустрою каналізації та устрою вигрібної ями з бетонних кілець - 3543, 99 грн.; витрати по проведенню ремонту в кімнаті № «1-5» - 3209 грн.; витрати пов'язані з проведенням ремонту в приміщені під газ № «1-3» - 3106,22 грн.; витрати по заміні та проведенню ремонту дверних та віконних пройм - 9870 грн. Також у вказаному розрахунку аркуші 96 було зазначено, що оцінювач, при проведенні цього розрахунку, був обмежений тим, що огляд об'єкта проводився не зразу безпосередньо після ремонту та виконання робіт з благоустрою будинку, що згідно заяви замовника був проведений за період з 15.11.2001 року по 11.09.2014 рік, а в послідуючий період, тобто коли надійшла заява замовника оцінки про виконання розрахунку витрат на проведення ремонту та виконання робіт з благоустрою будинку. В ході візуального обстеження, спостережень оцінювач був обмежений тим, що за період з моменту проведення ремонту та благоустрою будинку до моменту огляду його оцінювачем, внаслідок експлуатації будинку стався певний (незначний та частковий) знос деяких окремих конструктивних елементів та матеріалів ремонту, благоустрою та відновлення будинку (а.с. 12. 91- 145).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25.06.2014 року за №2663 Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_12 та приватний нотаріус Чугуївською районного нотаріального округу Царьова І.М. про визнання права власності на майно - ринкова вартість спірного житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, за станом на час оцінки (червень 2014 року) складає 199 336 грн. (а.с.13-19).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області по справі №2-298-09 від 23.04.2009 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10 про розподіл майна подружжя було визнано право власності за кожним на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.57), однак рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30.06.2009 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області по справі №2-298-09 від 23.04.2009 року скасовано та постановлено нове рішення, згідно якого в позові ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, а саме визнання за ним права власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 - відмовлено (а.с.58-59).

Аналізуючи досліджені судом докази та приведені вище норми закону, судова колегія вважає правильним висновок суду 1 інстанції, що вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки доказів того, що витрати на благоустрій і ремонт зазначеного будинку, понесені позивачем під час подружнього життя, розрахунок вартості витрат, вкладених в благоустрій та ремонт спірного будинку складений лише в 2014р. в самому звіті не визначено, коли були зроблені переобладнання на зазначену суму.

Суд 1 інстанції дійшов ґрунтовного висновку, що вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки вони заявлені з підстав, визначених ст.ст. 322, 367 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 62, 69-70 СК України, зазначені норми закону регулюють право спільної сумісної власності членів сім'ї та подружжя. Даних про те, що будинок АДРЕСА_1 та витрати на благоустрій і ремонт зазначеного будинку, понесені позивачем під час подружнього житія є об'єктом права спільної сумісної власності суду не надано.

Також вірний є висновок суду 1 інстанції, що є безпідставним посилання позивача на ст.156 ч.3 ЖК України згідно якої члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Суд правильно виходив з того, що зазначена норма закону не регулює відносини, які склалися між сторонами по справі. Вимог стягнення витрат на благоустрій будинку з інших підстав позивачем не заявлялось.

Судова колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції, який визначивши підстави виникнення цивільних прав та обов'язків сторін по справі, їх зміст, проаналізувавши докази, що надані сторонами у підтвердження їх вимог та заперечень дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивача.

Між тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду 1 інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог з підстав перебігу позовної давності, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовними вимогами.

Згідно Постанови ПВСУ за №11 від 29.12.1976 року з наступними змінами п.6 - якщо строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений.

В даному випадку суд відмовив в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини рішення посилання суду про застосування строків позовної давності.

Таким чином, судова колегія частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює рішення суду відповідно до вимог ст.309 ЦПК України змінює рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015року змінити.

Виключити із мотивувальної частини рішення посилання суду про застосування строків позовної давності.

Рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності залишити без зміни.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -