АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 752/20767/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11288/15
Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

7 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Ратнікової В.М.,

при секретарі - Аршакян Р.Т.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, зобов'язання вчинити дії та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року позов задоволено.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_5 за договором про надання іпотечного кредиту № 5087/1 від 26 березня 2007 року в сумі 1768 897 гривень 54 копійки, звернуто стягнення на предмет іпотеки права на який належать ОСОБА_5 відповідно до договору про відступлення прав за договором іпотеки, шляхом визнання права власності за ОСОБА_5 на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 73.50 км. м., загальною площею 162.40 кв. м. та належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності.

Зобов'язано ОСОБА_4 передати ОСОБА_5 технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1

Виселити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4, через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, вважаючи що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, зобов'язання вчинити дії та виселення, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 26 березня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» було укладено договір № 5087/1 про надання іпотечного кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 141314.76 євро і зобов'язалась сплачувати 14% річних від суми кредиту, який мала повернути до 25 лютого 2009 року.

26 березня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач забезпечила вимоги ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», що випливають з договору іпотечного кредиту № 5087/1 від 26 березня 2007 року.

Відповідно до договору про внесення змін до договору іпотеки від 15 травня 2008 року укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», в забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідач передала Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 73.50 км. м., загальною площею 162.40 кв. м.

14 березня 2014 року на підставі договору № 8/ФК-14 відступлення права вимоги за Договором № 5087/1 про надання іпотечного кредиту від 26 березня 2007 року ОСОБА_5 прийняв всі права вимоги за договором № 5087/1 про надання іпотечного кредиту від 26 березня 2007 року укладеного між ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» та ОСОБА_4, в тому числі за договором іпотеки від 26 березня 2007 року, та договором про внесення змін до договору іпотеки від 31 січня 2008 року. Сума боргу за вказаним договором про відступлення права вимоги становить 1768897 гривень 54 копійки.

Зазначив, що оскільки він є новим кредитором та іпотекодержателем предмета іпотеки, який належить на праві власності відповідачу, то ним 7 квітня 2014 року було повідомлено боржника про наявність заборгованості у розмірі 1768897 гривень 54 копійки та про те,що у разі його непогашення відбудеться здійснення продажу предмета іпотеки або реєстрації права власності на предмет іпотеки у порядку передбаченому Договором.

У зв'язку із тим, що відповідачем не виконано взятих на себе зобов'язань за договором, позивач просив суд в рахунок погашення частини заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати відповідача передати правовстановлючий документ на квартиру та технічний паспорт, виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Як вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» було укладено договір № 5087/1 про надання іпотечного кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 141314.76 євро і зобов'язалась сплачувати 14% річних від суми кредиту, який мала повернути до 25 лютого 2009 року.

26 березня 2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач забезпечила майновими правами на предмет іпотеки вимоги ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», що випливають з договору іпотечного кредиту № 5087/1 від 26 березня 2007 року.

Додатковою угодою від 31 січня 2008 року, до іпотечного договору внесено зміни в части ні визначення заставної вартості іпотечного майна та погоджено вартість у розмірі 2408460 грн.

Відповідно до договору про внесення змін до договору іпотеки від 15 травня 2008 року укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», в забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідач передала Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 73.50 км. м., загальною площею 162.40 кв. м.

14 березня 2014 року на підставі договору № 8/ФК-14 відступлення права вимоги за Договором № 5087/1 про надання іпотечного кредиту від 26 березня 2007 року ОСОБА_5 прийняв всі права вимоги за договором № 5087/1 про надання іпотечного кредиту від 26 березня 2007 року укладеного між ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» та ОСОБА_4, в тому числі за договором іпотеки від 26 березня 2007 року, та договором про внесення змін до договору іпотеки від 31 січня 2008 року. Сума боргу за вказаним договором про відступлення права вимоги становить 1768897 гривень 54 копійки.

З матеріалів справи вбачається, що в газеті «Голос України» № 177(5927) було опубліковано оголошення про вимогу здійснення реалізації предмета іпотеки передбаченого Договором іпотеки від 26 березня 2007 року, шляхом реєстрації у власність ОСОБА_5 у випадку непогашення заборгованості впродовж 7 днів в розмірі 1768897.54 гривень за договором № 5087/1 про надання іпотечного кредиту від 26.03.2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином взятих на себе зобов'язання не виконано, у зв'язку із чим утворився борг перед позивачем.

Суд виходив з наявності заборгованості за зобов'язаннями які виникли за Договором № 5087/1 про надання іпотечного кредиту від 26 березня 2007 року у розмірі 1768897 грн. 54 коп., та виконання кредитором умов про направлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення, а також повідомлення останньої через опублікування оголошення у газеті «Голос України» № 177(5927) про вимогу здійснення реалізації предмета іпотеки передбаченого Договором іпотеки від 26 березня 2007 року.

Проте, з таким висновком суду повною мірою погодитись не можна.

Як вбачається з договору іпотеки від 26 березня 2007 року, іпотекодавцем передано іпотекодержателю предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 73.50 км. м., загальною площею 162.40 кв. м.

Умовами Договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, а саме: за рішенням суду, у позасудовому порядку.

Відповідно до п. 20.1 іпотечного договору, сторони домовились, що стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду відбувається через реалізацію шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу або шляхом реалізації з прилюдних торгів.

Пунктом 20.2 передбачено позасудовий порядок врегулювання спору, зокрема, п. 20.2.2 встановлює, що у випадку непогашення іпотекодавцем боргових зобов'язань у строк, передбачений у вимозі, направленій у відповідності до даного договору, право власності переходить до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення, вказаного у вимозі.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, що позивачем використане право позасудового врегулювання спору, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 звертався до нотаріуса щодо направлення відповідачці вимоги про погашення наявної заборгованості, проте, доказів щодо вчинення подальших дій, передбачених умовами іпотечного договору задля переходу права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_5, суду не надано.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 38 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 (надалі Постанова) у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Пунктом 39 зазначеної Постанови судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Суд першої інстанції вищевикладеного не врахував, не дав належної оцінки доводам відповідача та дійшов помилкових висновків щодо обґрунтованості позовних вимог.

Оскільки позивачем не реалізоване право на звернення стягнення на предмет іпотеки в поза судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на спірну квартиру у зв'язку з невиконанням відповідачкою вимоги про погашення заборгованості, колегія суддів вважає, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених прав, а тому у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки та зобов'язання відповідача передати правовстановлючий документ на квартиру та технічний паспорт слід відмовити.

Оскільки позовні вимоги щодо виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є похідними від позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, вони також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді