АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представники позивача підтримали апеляційну скаргу.

Відповідач та представник відповідача заперечили проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

05.05.2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 в м. Києві.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 в м. Києві відповідно до свідоцтва про право власності на будинок від 25.10.2007 року.

В лютому 2009 року її дочка, ОСОБА_4, уклала шлюб з відповідачем, після чого відповідач вселився у спірний будинок та був зареєстрований за спірною адресою 23.04.2009 року, як член сім'ї власника.

Однак, сімейне життя її дочки ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3 не склалося, що призвело до припинення сімейних відносин між ними.

На початку квітня 2014 року відповідач забрав всі свої речі і виїхав із спірного будинку. З того часу відповідач не проживає в спірному будинку, житлом не цікавиться, за комунальні послуги він не платить, витрат по утриманню будинку не несе, ніяких його речей в спірному будинку немає. Де він проживає на даний час позивачка не знає.

01.09.2014 року шлюб між її дочкою ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано.

З огляду на те, що відповідач у спірному будинку більше року не проживає без поважних причин, позивачка просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірному будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 в м. Києві відповідно до свідоцтва про право власності від 25 жовтня 2007 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 17.10.2007 року № 1854-С/ЖБ, належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 (а.с. 9).

18.02.2014 року дочка позивачки, ОСОБА_4, уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_5

Після чого, відповідач як член сім'ї власника житла був поселений до спірного будинку АДРЕСА_1 в м. Києві та 23.04.2009 року зареєстрований за спірною адресою, що позивачкою не оспорюється.

Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 вересня 2014 року шлюб між дочкою позивачки ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 розірвано (а.с. 8).

Згідно довідки форми № 3 на даний час в спірному будинку АДРЕСА_1 в м. Києві зареєстровані: позивач - ОСОБА_1, чоловік позивача - ОСОБА_6, їх дочка - ОСОБА_4, онуки - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, та відповідач - ОСОБА_3 (а.с. 11).

Позивачка пояснила у суді першої інстанції, що відповідач ОСОБА_3, колишній чоловік її дочки ОСОБА_4, був поселений та зареєстрований у спірному будинку як член сім'ї власника, за її згоди.

В зв'язку з погіршенням сімейних відносин між її дочкою та відповідачем, останній, після сварки в квітні 2014 року, забрав всі свої речі та переїхав проживати до недобудованого будинку АДРЕСА_2 м. Києві, де проживав до жовтня 2014 року. Після цього виїхав у невідомому напрямку з усіма речами. На даний час місце проживання відповідача їй не відоме.

Позивач стверджує, що відповідач більше року, з квітня 2014 року в спірному будинку не проживає без поважних причин, не цікавиться житлом, не несе витрати на його утримання та оплату комунальних послуг, тому має бути визнаний таким, що втратив право користування житловою площею в спірному будинку.

Судом встановлено, що між сторонами, позивачкою та відповідачем, її колишнім зятем, на початку 2014 року виникли конфліктні стосунки. Конфлікт виник на грунті погіршення взаємовідносин між подружжям ОСОБА_4 -дочкою позивача та зятем позивача.

Відповідач пояснив, що коли у нього почали псуватися відносини з дружиною ОСОБА_4, яка є дочкою позивачки, позивачка разом із своїм чоловіком та дочкою почали створювати для відповідача нестерпні умови проживання.

Між ним, з одного боку, та колишньою дружиною, її батьками - позивачкою та її чоловіком, з іншого боку, постійно виникали сварки, одна з яких, в серпні 2014 року закінчилася викликом співробітників міліції. Після таких сварок, відповідач, вимушений був ночувати в підвальному приміщенні в недобудові, розташованій на тій же земельній ділянці, що і будинок позивачки.

Відповідач також пояснив, що після того, як у нього з дружиною почали псуватися стосунки, зима - весна 2014 року, він переїхав проживати до кімнати, де живуть його сини ОСОБА_11 і ОСОБА_9. Літом 2014 року тимчасово проживав в підвалі недобудови через конфлікт з колишнім тестем.

Відповідач стверджує, що він добровільно ніколи не залишав спірний будинок. Його тимчасове переселення в підвал недобудови відбувалося через конфлікт з колишніми тестем та тещею, позивачкою.

Судом першої інстанції допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, які є сусідами сторін, які показали суду, що вони бачать як відповідач заходить до подвір'я спірного будинку АДРЕСА_1 в м. Києві. Разом з цим, їм не відомо в якій кімнаті і якого будинку спірного чи недобудованого відповідач проживає. Зі слів відповідача їм відомо, що він проживає саме в спірному будинку.

Свідок ОСОБА_13 показав суду, як відповідач минулого тижня чистив каналізацію за адресою спірного будинку. Бачив, як відповідач гуляє з дітьми. Йому також відомо, що відповідач поряд із спірним будинком будує новий, який на даний час є недобудовою. Свідок ОСОБА_13 також пояснив, що з того часу як відповідач посварився із своєю дружиною, це з осені 2014 року, він проживав в підвалі недобудованого будинку.

Допитані в суді першої інстанції в якості свідків позивачка ОСОБА_1, її дочка ОСОБА_4, колишня дружина відповідача, свідок ОСОБА_14, яка орендує кімнату в спірному будинку, показали суду, що відповідач не проживає в спірному будинку з квітня 2014 року, коли він забрав всі свої речі і пішов проживати до підвального приміщення недобудови, де проживав до квітня 2014 року.

З Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 24 квітня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 не проживає в спірному будинку АДРЕСА_1 в м. Києві більше одного року. Особистих речей його в будинку не виявлено.

Однак, свідок ОСОБА_14 показала суду першої інстанції, що підписала вона цей Акт від 24.04.2015 року ввечері, день не пам'ятає, коли до неї в кімнату зайшла позивачка з проханням підписати цей Акт. Як і коли проводилося обстеження спірного будинку на встановлення факту не проживання відповідача, та складання вказаного Акту вона пояснити не змогла.

Судом першої інстанції досліджені повістка про виклик на 23.02.2015 до Солом'янського РДК м. Києва на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 26), судова повістка про виклик до суду на 11.06.2015 (а.с. 30), які вручені відповідачу за адресою спірного будинку.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами існують гострі конфліктні стосунки, які призвели до того, що відповідач був вимушений спочатку перейти проживати в підвальне приміщення недобудови, а з настанням холодів, в жовтні 2014 року переїхав проживати до свого знайомого.

Позивачка, її дочка, які є учасниками цього конфлікту з відповідачем, показали в суді першої інстанції, що відповідач після однієї із сварок проживав в недобудові аж до настання холодів в жовтні 2014 року.

Позивачка в суді першої інстанції неодноразово стверджувала, що вона не допустить щоб відповідач проживав за спірною адресою.

Твердження позивачки про те, що недобудований будинок розташований за іншою адресою, ніж спірний, зокрема, за твердженнями позивачки він має АДРЕСА_2 м. Києві, тоді як спірний будинок має № 64 по тій же вулиці, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки жодного доказу на підтвердження вказаних обставин позивачкою надано не було.

Враховуючи обставини при яких відповідач залишив спірний будинок, наявність глибокого конфлікту між сторонами, як з приводу проживання відповідача в спірному будинку, так і з інших обставин, що виникли на грунті особистих неприязних відносин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що конфліктні стосунки між сторонами протягом 2014 року набували постійного характеру, що створювало негативну атмосферу в будинку, в зв'язку з чим відповідач вимушений був залишити спірний будинок і проживати у недобудові, розташованій на тій же земельній ділянці, де знаходиться і спірний будинок АДРЕСА_1 у м. Києві. При цьому недобудову, в підвальному приміщенні якої тимчасово проживав відповідач, і яка не має, а ні вікон, а ні дверей, а ні світла, води, каналізації, не можна вважати житловим приміщенням, в розумінні ЖК.

У разі виникнення спору між власником житла та особами, які вселились в житлове приміщення як члени його сім'ї, суд враховує, що право користування житлом має речово- правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права має відбуватись згідно вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України,зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік без поважних причин.

Виселення члена сім'ї власника житла без надання йому іншого житла за нормами Житлового кодексу можливе лише у випадку, передбаченому ст. 116 ЖК, а саме: якщо такий член сім'ї систематично руйнує чи псує житлове приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил спільного проживання робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі або в одному будинку, а заходи попередження і громадського впливу виявилися марними.

Судом встановлено, що позивачка посилається лише на один довід визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним будинком - це безпричинне його непроживання понад встановлені законом строки - один рік та дійшов висновку, що позивачка не надала суду беззаперечних доказів безпричинного непроживання відповідача в спірному будинку понад один рік, як те передбачає ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були дослідженіз порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Для перевірки доводів апеляційної скарги щодо неповноти з'ясування судом обставин, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи колегією суддів було задоволено клопотання представників позивача про допит апеляційним судом в якості свідків, ОСОБА_15, та ОСОБА_16

Вказані свідки підписували 24 квітня 2015 року Акт про не проживання особи за місцем реєстрації.

Свідок ОСОБА_15, як інженер КП «Залізничне», а ОСОБА_16, як сусідка, що мешкає в будинку АДРЕСА_3

З тексту Акту про не проживання вбачається, що склали акт про те, що гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_4, Солом'янського району м. Києва лише зареєстрований та зі слів колишньої дружини ОСОБА_4 на протязі останнього року по місцю реєстрації не проживає.

Особистих речей ОСОБА_3 в будинку не виявлено.

Акт підписали мешканці буд. № 84 - ОСОБА_16, буд. 64-а - ОСОБА_17, буд. № 62 - ОСОБА_14 та інженер КП «Залізничне» - ОСОБА_15

Підпис інженера посвідчив в.о. директора КП «Залізничне» М.Дудар(а.с. 10).

Свідок ОСОБА_15 пояснила в апеляційному суді, що в будинку позивачки була вперше, з відповідачем не знайома.

Підписання акту відбувалось в першій половині робочого дня. Особисто свідку не було відомо з якого по який час відповідач проживав в будинку позивачки. При підписанні акту була присутня сусідка та жінка, що проживала в будинку позивачки.

Акт про не проживання відповідача протягом року у спірному будинку підписала зі слів позивачки. Особисто сама стверджувати нічого не може.

Також пояснила, що на земельній ділянці позивача знаходиться недобудова, яка належить позивачці. Недобудований будинок не введено в експлуатацію.

Свідок ОСОБА_16, яка займає посаду голови ради ветеранів, пояснила, що проживає поруч, однак у позивачки не буває. Підписала акт в присутності свідка ОСОБА_15

Інших осіб при підписанні акту не бачила. Акт підписала про те, що відповідач рік не проживає у спірному будинку бо так сказала позивачка та просила підписати акт.

Пояснила суду, що відповідача взагалі не бачила, бо там високий паркан. Недобудова, яка знаходиться на земельній ділянці належить позивачці, та земельна ділянка належить позивачці, а раніше проживали її батьки.

Колегія суддів зазначає, що свідок ОСОБА_16 та свідок ОСОБА_15 підтвердили апеляційному суду про те, що при підписанні акту, не був присутній ОСОБА_17 та їм невідома ця особа.

Крім того, свідок ОСОБА_16 підписувала акт лише в присутності ОСОБА_15

Також свідки вказали, що підписували акт в квітні 2014 року, а не в квітні 2015 року, як указано в акті.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16, котрі прибули до будинку позивачки на встановлення факту не проживання відповідача та складання з цього приводу акту, особисто з відповідачем знайомі не були, не бачили відповідача навіть у той період часу, коли він проживав у спірному будинку, раніше до житла не заходили та підтвердили не проживання відповідача більше одного року зі слів позивачки та її дочки на прохання позивачки.

Зазначене встановлено також судом першої інстанції при допиті свідка ОСОБА_14 , котра також підписала акт про не проживання відповідача.

З підстав наведеного, колегія суддів вважає, що покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та акт про не проживання відповідача, який надано позивачем, як доказ її позовних вимог, не є належними та допустимими доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України на підтвердження доводів позивача про не проживання відповідача у спірному будинку більше одного року.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до.ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З підстав наведеного, колегія суддів вважає, що позивач не надала суду доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у спірному житлі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги перевірені судом, висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: