У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

5 серпня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Касьяна О.П., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Кам'янець-Подільського нотаріального округу Бокуліч Зоя Василівна, про визнання права власності на частку майна, поділ майна та визнання правочину недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку майна подружжя та виділ її в натурі.

В обґрунтування позову вказував, що з 2004 року проживав з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_1. За час спільного проживання за його участю та за його особисті кошти в квартиру проведено природний газ, воду, прибудовано 37 кв.м житлової площі, побудовано сарай та погріб, замінено та встановлено 4 пластикових вікна, встановлено 6 міжкімнатних та вхідних дверей, виконано внутрішні роботи. Після припинення сімейних відносин з позивачем він продовжує проживати у кімнаті площею 12,7 кв.м, а позивач із дітьми користується кімнатами площею 20,2 кв.м та 9,2 кв.м. Іншого житла у нього немає, тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати за ним право власності на 1/2 частку від добудованої частини квартири, а також поділити інше майно, з якого виділити йому майна на суму 15 400 грн.

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати недійсним договір про визначення часток у квартирі АДРЕСА_1, укладений 22 січня 2014 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, посилаючись на те, що оспорюваний договір порушує його право на частку квартири. З цих же підстав просив визнати недійсним договір дарування 1/3 частки вказаної квартири, що належить ОСОБА_4

Ухвалою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2014 року цивільну справу за позовом про визнання правочину недійсним об'єднано з цивільною справою за позовом про визнання права власності на частку майна подружжя.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмелдьницької області від 3 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1/2 частину ринкової вартості прибудованих приміщень до квартири по АДРЕСА_1 в сумі 81 769 грн, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 817,69 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2015 року рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Так, звернувшись до суду з позовом у березні 2014 року, ОСОБА_3 просив виділити йому у власність кімнату площею 12,7 кв.м у квартирі АДРЕСА_1.

Звернувшись до суду з позовом у квітні 2014 року, ОСОБА_3 просив визнати недійсним договір про визначення часток у квартирі та недійсним договір дарування 1/3 частки цієї квартири, укладені 22 січня 2014 року.

Також встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 25 липня 2003 року, виданого Орининським комбінатом комунальних підприємств, власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4

За повідомленням Слобідо-Кульчієвецької сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області, ОСОБА_3 був зареєстрований у вказаній квартирі по АДРЕСА_1 з 1 листопада 2005 року.

Також встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 факт перебування з позивачем у фактичних шлюбних відносинах та набуття ними права спільної сумісної власності на майно з підстав наявності фактичних шлюбних відносин, передбачених статтею 74 СК України, не визнавала, участь позивача у поліпшенні квартири заперечувала.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 2005 року у спірній квартирі ОСОБА_3 був зареєстрований як член сім'ї власника квартири - ОСОБА_4; за час спільного проживання однією сім'єю у квартирі ними зроблені поліпшення. Оскільки виділити в натурі частку позивача у поліпшеній квартирі неможливо, з ОСОБА_4 стягнув грошову компенсацію вартості майна. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про визнання договорів недійсними, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог у цій частині.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог судом першої інстанції, оскільки вимог про стягнення грошової компенсацій вартості частки нерухомого майна позивач не заявляв. При цьому апеляційний суд погодився із рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання договорів недійсними.

Колегія суддів погоджується з рішенням апеляційного суду з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до правил ст. 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані. які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Апеляційним судом правильно встановлено характер правовідносин сторін та правова норма, яка підлягає застосуванню для їх вирішення.

Крім того, за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

При визначенні осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було здійснено перебудову квартири, право власності на частку якої просив визнати ОСОБА_3, останній не подавав і таку обставину у судовому засіданні не довів.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційним судом вірно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що до компетенції суду касаційної інстанції не відноситься.

З огляду на те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, касаційна скарга підлягає відхиленню згідно із положеннями ст. 337 ЦПК України.

Керуючись статтями 332, 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є.Червинська
Судді: Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко О.П.Касьян Т.О.Писана