Справа № 428/2279/13-ц
Провадження № 22ц/782/479/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:

Головуючого: - судді: Лозко Ю.П.,

Суддів: - ОСОБА_1,ОСОБА_2

при секретарі - Козубській А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за апеляційною скаргою ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 жовтня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИЛА:

18 березня 2013 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому вказала, що до 12.06.2009 року працювала в ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2», наказом № 0092к від 12.06.2009 року була звільнена на підставі п. 1 статті 40 КЗпП України. 28.01.2013 року позивачці стало відомо, що існує заборгованість по заробітній платі у сумі 26, 65 гривень, посилаючись на порушення відповідачем вимог та норм чинного законодавства України, щодо несвоєчасного одержання винагороди за працю, в уточнених вимогах просила суд, стягнути з ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні за період з 12 червня 2009 року по 18 березня 2013 року у розмірі 71 896,00 гривень.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 жовтня 2013 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» (93403 м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова,5 ) з будь яких поточних банківських рахунків, виявлених державним виконавцем під час виконання судового рішення на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні за період з 12 червня 2009 року по 18 березня 2013 року в розмірі 71 896, 00 гривень. Стягнуто з ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» на користь держави судовий збір у сумі 718,96 гривень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило суд, скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 жовтня 2013 року, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано не повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» не було проведено остаточного розрахунку з позивачкою при її звільненні, тому є підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Такі висновки судом зроблено правильно, проте, не вірно визначений період та відповідно розмір середнього заробітку за весь час затримки при звільненні, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 2 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суму строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йму від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_3 працювала в ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2». Згідно наказу № 0092 к від 12 червня 2009 року була звільнена на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України (а. с. 6-7).

Згідно даних довідки ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2», у квітні 2009 року кількість відпрацьованих робочих часів ОСОБА_3 склала 167,2; - нарахована заробітна плата за відпрацьований час - 1540,00 грн.. У травні 2009 року кількість відпрацьованих робочих часів склала 30,8; - нарахована заробітна плата за відпрацьований час - 332,62 гривень. Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 складала 1465, 35 гривень.

Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Згідно листа ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» №162 від 22.01.2013 року, надісланого позивачці, підприємство відповідача повідомило ОСОБА_3, по наявну заборгованість по виплаті належної останній заробітної плати у сумі 26, 65 гривень, з визначенням строку а саме, до 28.02.2013 року ОСОБА_3 необхідно звернутися до каси підприємства за одержанням належної їй суми заробітної плати.

Отже, при звільненні позивачці не були виплачені усі належні суми заробітної плати, про що свідчать письмові матеріали справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що у даній справі між сторонами виник спір із приводу порушення відповідачем законодавства про оплату праці, а тому відповідно до вимог діючого законодавства, суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Проте, судом першої інстанції не вірно визначений період затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_3 та відповідно розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, а саме, за період з 12 червня 2009 року по 18 березня 2013 року у розмірі 71 896,00 гривень, з огляду на наступне.

В вищевказаному листі ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» від 22.01.2013 року, який 28.01.2013 року був отриманий позивачкою поштою зазначено, що ОСОБА_3 в строк до 28.02.2013 року необхідно звернутися до каси підприємства за одержанням належної їй суми заробітної плати.

У визначений строк, а саме до 28.02.2013 року ОСОБА_3 не звернулась до каси підприємства, тому після цієї дати не повинно бути застосовано вимоги ст. 117 КЗпП України, оскільки не одержання позивачкою належної їй суми заробітної плати до вказаної дати відбулось не з вини ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» .

Суд, на зазначену обставину уваги не звернув, а тому безпідставно задовольнив позовні вимоги в вказаній частині.

Отже, період за який позивачці повинен бути виплачений середній заробіток за час затримки при звільненні, становить з 12 червня 2009 року по 28 лютого 2013 року.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно письмових матеріалів справи, позивачкою ОСОБА_3 у квітні 2009 року було відпрацьовано 21 робочих днів, у травні 2009 року відпрацьовано 4 робочих днів.

Кількість робочих днів з 12 червня 2009 року по 31 грудня 2009 року становила 146;

-з 01 січня по 31 грудня 2010 року 251;

-з 01 січня по 31 грудня 2011 року -250;

-з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року -251;

-01 січня 2013 року по 28 лютого 2013 року 34, всього 932 дні.

З урахуванням вказаного та встановлених обставин у справі, колегія суддів виходить з наступного розрахунку середнього заробітку за весь час затримки при звільненні: 1540,00 + 332,62 (нарахована заробітна плата за відпрацьований час, грн.) =1872,62 гривень : 25 (робочі дні) = 74, 90 гривень (середньоденний заробіток) х 932 (робочі дні за період з 12 червня 2009 р. по 28.02.2013 р.) = 69 811,27 гривень.

Таким чином, рішення суду слід змінити, зменшивши стягнутий з ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» на користь ОСОБА_3 розмір середнього заробітку за весь час затримки при звільненні з 71 896,00 гривень до 69 811,27 гривень, та відповідно суму судового збору з 718,96 гривень до 698 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що кінцевим терміном невиплати з вини власника є саме день направлення ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» повідомлення ОСОБА_3 про наявність заборгованості а саме, з 22.01.2013 року та після цієї дати не повинно бути застосовано вимоги ст. 117 КЗпП України, на увагу колегії суду не заслуговують, оскільки ці доводи не узгоджуються з фактично встановленими обставинами у справі.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, зводяться до не згоди з висновками суду по оцінці доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду.

У відповідності з ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду;

Як встановлено ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» підлягає частковому задоволенню, а рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 жовтня 2013 року зміні.

Керуючись ст. 209,ст. 307,308,309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 жовтня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, зменшити стягнутий з Приватного акціонерного товариства ««Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» (93403 м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова,5 ) на користь ОСОБА_3 розмір середнього заробітку за весь час затримки при звільненні з 71 896,00 гривень до 69 811,27 гривень, та суму судового збору стягнутого з ПАТ «Сєвєродонецьке обєднання ОСОБА_2» на користь держави з 718,96 гривень до 698 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: