НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/7238/13-ц
№ 2/183/108/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2015 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Макаренко А.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики,

в с т а н о в и в :

24 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики. (а.с.2)

Ухвалою суду від 20 березня 2014 року до участі у справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 була залучена ОСОБА_3. (а.с.38)

30 травня 2014 року, 01 вересня 2014 року, 11 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненими позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики (а.с.55, 76,82)

В обґрунтування вимог позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що 20 січня 2010 року між нею та подружжям - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір позики на суму 2 200 Євро, договір позики був укладений в простій письмовій формі в присутності свідків.

15 січня 2011 року між нею та подружжям - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір позики на суму 4 000 доларів США, зазначений договір позики був також укладений в простій письмовій формі в присутності свідків.

Грошові кошти бралися подружжям в борг для закупівлі товару, оскільки останні займалися торгівлею на центральному ринку м. Новомосковська, гроші передавалися особисто ОСОБА_5, про що свідчать розписки, у відповідності до умов договорів позики, грошові кошти передавалися на строк - до першої вимоги.

Позивач ОСОБА_1 зазначила в заяві, що коли вона майже через рік почала вимагати повернення грошових коштів, відповідачі лише обіцяли розрахуватися, посилаючись на фінансові труднощі, від боргу не відмовлялися.

Так, 29 липня 2011 року ОСОБА_3 була складена нова розписка, в якій остання зазначила термін повернення грошових коштів - початок вересня 2011 року.

Враховуючи те, що договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки й для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї, в зв'язку з чим, за зазначеним договорами подружжя ОСОБА_3 несе обов'язки щодо його виконання.

У встановлений договором строк подружжя ОСОБА_3 з нею не розрахувалося, що було підставою для звернення до суду з позовом.

Крім того, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відповідачі повинні сплатити 3% річних з простроченої суми, що становить: за договором від 20 січня 2010 року за 731 день прострочення суму 132,18 євро, що дорівнює 1 398,46 грн.; за договором від 15 січня 2011 року за 731 день прострочення суму 240,32 доларів США, що дорівнює 1 920,88 грн.

Позивач ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер.

Спадкоємцем першої черги за законом є дружина спадкодавця - відповідач ОСОБА_3, яка фактично прийняла спадщину у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України, але, до теперішнього часу не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

У відповідності до ст.1282 ЦК України, ОСОБА_3, як спадкоємець, зобов'язана повністю задовольнити вимоги кредиторів, в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

В зв'язку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики, в сумі 90 798,70 грн., три відсотки річних з простроченої суми в розмірі 3 319,34 грн., судові витрати в сумі 585,55 грн., а всього - 94 703,59 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилалася на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просила суд задовольнити позов, пояснила, що її чоловік ОСОБА_6 був приватним підприємцем, з 1994 року по 2011 рік займався торгівлею на центральному ринку м. Новомосковська, вона допомагала йому. ОСОБА_5 також займався підприємницькою діяльністю, його дружина ОСОБА_3 також допомагала йому в торгівлі. В 2010 році ОСОБА_5 попросив в борг грошові кошти, а 20 січня 2010 року вона передала ОСОБА_5 2 200 Євро, при цьому, дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_3 говорила, що грошові кошти необхідні для закупівлі товару. 15 січня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 разом підійшли до неї та попросили ще раз гадати грошові кошти, в цей же день вона передала ОСОБА_5 4 000 доларів США, про що він оформив власноручно розписку, в розписках строк повернення не обговорювався. В квітні-травні 2011 року вона попросила ОСОБА_5 повернути гроші, але вимоги він не виконав. 29 липня 2011 року близько 12-00 години на центральному ринку м. Новомосковська до ОСОБА_3 підійшли вона, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_17, ОСОБА_18, в ході розмови вона пред'явила претензії ОСОБА_9 щодо повернення грошових коштів, після чого ОСОБА_3 написала власноруч розписку про те, що вона зобов'язується повернути заборгованість до вересня 2011 року. В грудні 2013 року їй стало відомо, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилалася на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просила суд задовольнити позов, зазначила, що грошові кошти бралися подружжям, а тому, зобов'язання повинно бути виконане обома з подружжя, крім того, ОСОБА_3, як спадкоємець ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, зобов'язана повністю задовольнити вимоги кредиторів, в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, посилалася на те, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_5, її чоловік був приватним підприємцем, займався торгівлею на центральному ринку м. Новомосковська, вона інколи допомагала чоловіку, оскільки працювала комірником на залізниці. Вона та чоловік зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, спільних дітей не мають. Приблизно з 2009 року її чоловік став зловживати спиртними напоями, пропивав гроші, з цього приводу в них неодноразово виникали сварки, в зв'язку з чим, приблизно з кінця 2009 року - початку 2010 року вона стала проживати із своєю дитиною у своєї матері по АДРЕСА_2. З позивачем ОСОБА_1 вона знайома, оскільки діти останньої - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 займаються торгівлею на центральному ринку м. Новомосковськ. Про договір та розписку від 20 січня 2010 року їй нічого не відомо, також їй нічого не відомо про договір від 15 січня 2011 року. На початку 2011 року їй стали телефонувати невідомі особи, як потім вияснилося, це були ОСОБА_19, ОСОБА_18, ОСОБА_17, говорили, що її чоловік винен кошти ОСОБА_1, суми не називали, спалили їй двері в квартирі. 29 липня 2011 року вона перебувала на центральному ринку м. Новомосковська, до неї підійшли ОСОБА_19 та його друг, попросили її відійти за павільйони, коли вони відійшли, останні стали погрожувати їй фізичною розправою, після чого, заставили написати розписку. Вона була налякана, тому, під їх диктовку написала розписку про те, що повинна повернути гроші, суми, зазн7ачені нею в розписці, вона не пам'ятає. Трохи пізніше підійшли ОСОБА_1, ОСОБА_20. За даним фактом вона до правоохоронних органів не зверталася. ІНФОРМАЦІЯ_4 її чоловік ОСОБА_5 помер, після його смерті вона не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, позивачем не доведено, що грошові кошти бралися подружжям, крім того, ОСОБА_3 не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, тому, не повинна задовольняти вимоги кредиторів спадкодавця.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Так, сторонами визнаний та не оспорюються той факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 станом на 2010-2013 рік, до часу смерті ОСОБА_5, перебували в шлюбі, в зв'язку з чим, цей факт не підлягає доказуванню.

Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є, крім іншого, договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

За загальними умовами законодавства України, договір повинен бути підписаний сторонами договору, так, ст. 207 ЦК України, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

На підставі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) безоплатно передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві також суму грошових коштів. Договір вважається укладеним з моменту передання грошей.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Як зазначалося вище, на обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що 15 січня 2011 року між нею та подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір позики відповідно до якого, вона передала ОСОБА_5 4 000 доларів США.

На підтвердження зазначених обставин позивач ОСОБА_1 надала суду розписку від імені ОСОБА_3 від 29 липня 2011 року, де остання зазначає, що що її родина брала в борг деякі суми та вона зобов'язується зазначеною розпискою виплатити ОСОБА_10 4 000 доларів США та 2200 Євро. (а.с.5)

В той же час, позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердили та не заперечували того, що 29 липня 2011 року грошові кошти позивачем не передавалися.

Суд приходить до висновку, що розписка ОСОБА_3 від 29 липня 2011 року не є належним доказом та не може бути взята до уваги як доказ укладення договору позики від 15 січня 2011 року, оскільки, позивач ОСОБА_1, у відповідності до ст. 1047 ЦК України, не надала доказів того, коли був укладений договір, між ким він укладений, яка сума, та кому передавалася позичальником, на яких умовах, та не надала письмових доказів передання грошових коштів.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, кожен окремо, пояснили, що їм відомо, що в 2010 році їх мати ОСОБА_1 передала подружжю ОСОБА_3 2 200 євро, а через рік - 4 000 доларів США. В 2011 році вони та їх мати ОСОБА_1 підійшли до ОСОБА_3 та остання написала розписку, що визнає зазначену заборгованість.

Судом не можуть бути прийняті пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підтвердження укладення договору позики від 15 січня 2011 року, оскільки, вищезазначеним свідкам не відома дата укладення договору, умови його укладення, крім того, у відповідності до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими документами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

В зв'язку з наведеним, пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом не можуть прийнятими як належний доказ.

Крім того, на обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 також посилалася на те, що 15 січня 2011 року грошові кошти передавалися подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_3

У відповідності до ст. 65 Сімейного кодексу України, при укладенні договорів одним з подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжі. Для укладенні одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним з подружжя в інтересах в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї

Позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_3 надавала згоду на укладення договору позики своїм чоловіком ОСОБА_5, яка оформлена письмово, також, не надала доказів того, що грошові кошти були використані в інтересах сім'ї.

В зв'язку вищенаведеним, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором позики від 15 січня 2011 року в сумі 4 000 доларів США, трьох відсотків річних від простроченої суми за зазначеним договором належить відмовити.

Стосовно вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за договором позики від 20 січня 2010 року, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що у відповідності до розписки від 20 січня 2010 року, ОСОБА_5 взяв 20 січня 2010 року у ОСОБА_1 2 200 Євро, та зобов'язався повернути зазначені грошові кошти за першою вимогою. (а.с.6.)

Як зазначалося вище, на підставі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) безоплатно передає другій стороні (позикодавцеві) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві також суму грошових коштів. Договір вважається укладеним з моменту передання грошей, а у відповідності до ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Оскільки позивачем, на підтвердження укладення договору позики надана розписка позичальника ОСОБА_5, с зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позивачем надані докази укладення 20 січня 2010 року договору позики між нею та ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_1 надала ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 2 200 Євро, до першої вимоги.

На обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 також посилалася на те, що 20 січня 2010 року грошові кошти передавалися подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_3, у відповідності до вимог ст. 65 Сімейного кодексу України, надавала згоду на укладення договору позики своїм чоловіком ОСОБА_5, яка оформлена письмово, також, не надала доказів того, чи в інтересах сім'ї використані зазначені грошові кошти.

З підстав, які зазначені судом вище, суд не приймає як доказ пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 в тій частині, що грошові кошти передавалися подружжю ОСОБА_5, оскільки, у відповідності до ст. 218 ЦК України, рішення суду за зазначеними правовідносинами не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Таким чином, грошова сума за договором позики від 20 січня 2010 року не може бути стягнута з відповідача ОСОБА_3, з підстав, передбачених ст. 65 Сімейного кодексу України, оскільки позивачем не доведено, що договір укладений ОСОБА_5 в інтересах сім'ї та отримане за договором використане в інтересах сім'ї.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.31)

На підставі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно даних Спадкового реєстру, спадкова справа після ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, не заводилася. (а.с.36)

В той же час, судом встановлено, що ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1, за цією ж адресою зареєстрована дружина спадкодавця - відповідач ОСОБА_3.

У відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні посилалася на те, що з кінця 2009 року - початку 2010 року вона не проживала однією сім'єю з чоловіком, проживала з своєю дитиною у своєї матері по АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 є його сестрою, йому відомо, що ОСОБА_3 не проживала в квартирі АДРЕСА_1, оскільки її чоловік зловживав спиртним, вчиняв сварки, його сестра проживала в квартирі батьків.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила. що ОСОБА_3 є її дочкою, з 2004 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_5, вони проживали в квартирі по АДРЕСА_1. ОСОБА_5 став зловживати спиртними напоями, тому, з 2009 року її дочка ОСОБА_3 стала проживати разом з нею в квартирі по АДРЕСА_2. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, після його смерті, із слів дочки, їй стали погрожувати, в тому числі і ОСОБА_1 щодо грошових коштів.

Свідок ОСОБА_13 в удовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_3, її мати проживає по сусідству в квартирі по АДРЕСА_2, з 2009 року часто бачила ОСОБА_3 в квартирі її матері.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_3 як сусідку по будинку по АДРЕСА_1. В 2009 році чоловік ОСОБА_3 став вживати спиртні напої, неодноразово чула сварки між подружжям, з 2009 року ОСОБА_3 в квартирі постійно не жила, проживала у матері.

В той же час, пояснення свідків не спростовують того, що ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_5 не проживали однією сім'єю.

Крім того, у відповідності до постанови про відмову в порушенні кримінальної справи Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 26.03.2012 року, відмовлено в порушення кримінальної справи за заявою ОСОБА_3 від 26.03.2012 року щодо дій чоловіка ОСОБА_5, який погрожує їй фізичною розправою, виніс з дому спільне майно. Постановою встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживають в квартирі по АДРЕСА_1, ведуть спільне господарство, на ґрунті зловживання чоловіком спиртних напоїв виникають сварки. (а.с.110)

Оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом, не заявляла про відмову від спадщини після чоловіка - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вона вважається такою, що прийняла спадщину, в неї немає перешкод в майбутньому звернутися до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

У відповідності до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 не надала суду доказів того, що ОСОБА_1 повідомлялася нею про смерть чоловіка, сама ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначила, що тільки в грудні 2013 року, тобто, після подання позову, їй стало відомо, що ОСОБА_5 помер.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до спадкоємця ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 в шестимісячний строк після його смерті, а саме, 24 вересня 2013 року, незважаючи на те, що вона не зверталася до нотаріальної контори з вимогою до спадкоємців, нею не пропущені строки вимоги, встановлені ч.2 ст. 1281 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Судом встановлено, що у відповідності до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.03.2005 року Новомосковським житлово-експлуатаційним об'єднанням, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_15 є власниками (на праві спільної сумісної власності) нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачем на підтвердження вартості квартири надана довідка фізичної особи-підприємця ОСОБА_16, в якій зазначено, що середня ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 складає 24 000 доларів США, що еквівалентно 307 200,00 грн.

Суд критично відноситься до зазначеної довідки, не приймає її як доказ, оскільки, в довідці не зазначена дата, якою виготовлена довідка, не надані докази того, що фізична особа-підприємець ОСОБА_16 має ліцензію на проведення оціночної діяльності щодо нерухомого майна.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення частко кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

В той же час, позивачем не надано доказів того, яка саме частка нерухомого майна належить спадкодавцю ОСОБА_5, чи визначалися частики домовленістю між співвласниками, або визначалися рішенням суду, також, не надано доказів вартості зазначеної частки спадкодавця ОСОБА_5

У відповідності до ч. 2 ст. 1281 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Таким чином, нормами законодавства України не передбачене право кредитора стягувати із спадкоємця грошові кошти, оскільки нормами ст. 1281 ЦК України передбачене право кредитора звернутися до суду з позовом про стягнення грошових коштів шляхом накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Оскільки позивачем не заявлялися вимоги про накладення стягнення на конкретне майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, в задоволенні зазначеної частини позовних вимог також належить відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані у відповідності до ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року, згідно якої, накладений арешт на квартиру № 20 загальною площею 60,30 кв.м., житловою площею 42,40 кв.м., що розташована в будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 361,48 грн. (триста шістдесят одна грн. 68 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.І. Городецький