АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2989/15 Головуючий 1 інст. - Штих Т.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора Дзержинського району м. Харкова на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання права власності та скасування арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

26.12.2014 року адвокат ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_3 на підставі угоди про надання правової допомоги, звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності та скасування арешту в які просив:

- визнати договір позики від 12.09.2008 року, генеральну довіреність від 12.09.2008 року, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Канавець С.В. та розписку ОСОБА_4 про отримання грошових коштів і надання в заставу автомобіля в сукупності - удаваним правочином, який приховує договір купівлі продажу;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль SKODA SUPERB CLASSIC реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, об'єм двигуна V=1781, чорного кольору:

- зняти арешт з вказаного автомобіля.

Позовні вимоги обґрунтовувалися посиланням на те, що 12.09.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав відповідачеві грошові кошти у розмірі 16 000 доларів США, а в забезпечення виконання зобов'язання за договором позики відповідач передав ОСОБА_3 на підставі розписки від 12.09.2008 року автомобіль SKODA SUPERB CLASSIC реєстраційний номер НОМЕР_3, який належав йому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданого МРЕВ м. Харкова ДАІ ГУ УМВС України. Того ж дня відповідач видав на ім'я ОСОБА_3 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (далі по тексту - ПН ХМНО) Канавець C.B. і зареєстровану в реєстрі № 2422. В той же день відповідач передав автомобіль, ключі від нього та технічний паспорт на автомобіль.

У серпні 2014 року ОСОБА_3 стало відомо, що у зв'язку з відкритим виконавчим провадженням, яке порушене на підстав постанови державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ( далі по тексту - Дзержинський ВДВС ХМУЮ) про стягнення з відповідача грошових коштів, на автомобіль SKODA було накладено арешт.

Позивач вказував, що між сторонами 12.09.2008 року в дійсності було укладено договір купівлі-продажу автомобіля SKODA, який оформлений шляхом надання генеральної довіреності, укладення договору позики та розписки. Вони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, зокрема, відповідач передав ОСОБА_3 автомобіль, ключі від автомобіля та технічний паспорт на нього, а ОСОБА_3 в свою чергу передав відповідачеві грошові кошти у розмірі 16 000 доларів США.

Справа розглянута судом за відсутністю сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, і 02.02.2015 року було ухвалене заочне рішення про задоволення позову. Суд вирішив:

- визнати договір позики від 12.09.2008р., генеральну довіреність від 12.09.2008р., посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Канавець С.В., та розписку про отримання грошових коштів і надання в заставу автомобіля в сукупності - удаваним правочином, який приховує договір купівлі продажу;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль SKODA SUPERB CLASSIC 1.8, ідентифікатор НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, об'єм двигуна V=1781, чорного кольору;

- зняти арешт з автомобіля SKODA SUPERB CLASSIC 1.8, ідентифікатор НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, об'єм двигуна V=1781, чорного кольору.

В апеляційній скарзі прокурор Дзержинського району м. Харкова просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та такими, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права (ст.ст.202, 220, 655, 235 ЦК України, ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження») і не застосував норми ст.ст.237,238, 244, 328 ЦК України та положення «Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», затверджених постановою КМУ України від 07.09.1998 року №1388 (далі - Правила), які повинні бути застосовані до спірних правовідносин.

Вважає, що внаслідок ухваленні судом вказаного рішення зачіпаються інтереси держави, оскільки перешкоджає надходженню до державного бюджету грошових коштів в межах виконавчого провадження. Так, відповідач ОСОБА_8 є боржником у виконавчому провадженні №43690900 за виконавчим листом виданим Дзержинським районним судом міста Харкова 13.03.2014 №638/8382/13-ц про стягнення коштів на користь ОСОБА_9 у розмірі 220 665 грн. Постановою державного виконавця від 18.06.2014 з ОСОБА_8 стягнуто виконавчий збір у розмірі 22066,5 грн.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувана та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми; 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Таким чином, зазначає прокурор, оскаржуване судове рішення порушує інтереси держави, оскільки вказаний виконавчий збір міг бути погашений за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна боржника - ОСОБА_8

Сторони, будучи належним чином, згідно розписки від 15.04.2015р., повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися.

Позивачем ОСОБА_3 до канцелярії суду апеляційної інстанції 05.05.2015 року подано заяву про відкладення судового засідання на іншу дату з посиланням на неможливість з'явитися в судове засідання через хворобу та необхідністю пошуків адвоката.

Представник Дзержинського ВДВС ХМУЮ в поданому апеляційному суду клопотанні просила справу розглядати без представника ВДВС, апеляційну скаргу прокурора підтримала в повному обсязі, вказуючи, що боржником ОСОБА_4 до цього часу рішення суду про стягнення боргу у виконавчому провадженні ВП №43690900 не виконане, виконавчий збір на користь держави в розмірі 22066,50 грн. ним не сплачений.

Прокурор у поданій апеляційному суду заяві просив розглянути справу без нього, апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити.

Колегія суддів не вбачає підстави для відкладення розгляду справи, оскільки викладені в заяві ОСОБА_3 обставини не підтверджені належними доказами, довідки лікаря про хворобу, що дозволяє ОСОБА_3 з'явитися до апеляційного суду 05.05.2015 року і подати в канцелярію заяву, але перешкоджає з'явитися в судове засідання наступного дня - не надано. Крім того, апеляційний суд вже один раз задовольнив його прохання про надання часу і відклав розгляд справи з 15.04.2015 року до 06.05.2015 року, тобто на досить тривалий строк, протягом якого він мав можливість знайти особу, яка б змогла надати йому правову допомогу.

З огляду на вимоги ч.2 ст.305 та ч.1 ст.303-1 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за відсутністю вказаних вище осіб.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, підтверджується наданими сторонами письмовими доказами та не заперечується апелянтом, що 12.09.2008 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно якої ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 у якості позики строком на 1 рік грошові кошти в сумі 16000 доларів США; в цей же день ОСОБА_4 видав довіреність ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строком до 12.09.2015р. на право користування і розпорядження від його імені належним йому на праві приватної власності автомобілем SKODA SUPERB CLASSIC реєстраційний номер НОМЕР_1; цим же днем датована розписка, виконана рукописним способом від імені ОСОБА_4 про отримання ним від ОСОБА_3 16000 доларів США за автомобіль Шкода «SuperB CLASSIC, 1,8 ідентифікатор НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 р.в.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази свідчать про доведеність фактичного укладення 12.09.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу автомобіля SKODA SUPERB CLASSIC реєстраційний номер НОМЕР_1, про наявність підстав для визнання договору позики, довіреності та розписи у їх сукупності удаваними, під якими приховано укладення договору купівлі-продажу автомобіля, а також про наявність підстав для застосування передбачених ст.235 ЦК України наслідків удаваного правочину, визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_3 та зняття арешту з вказаного автомобіля.

Однак з таким рішенням колегія суддів погодитися не може у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, згідно ч.1 ст.8 ЦПК України, вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. (ст.ст.10, 60 ЦПК України).

Суд, згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, до яких відноситься також і договір.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнена згода.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності передбачено «Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», затверджених постановою КМУ України від 07.09.1998 року №1388 (далі - Правила), пункти 7,8 якого передбачають обов'язок нового власника звернутися до відповідного підрозділу ДАІ в 10-денний строк з дня придбання у власність транспортний засіб для державної реєстрації і надати відповідні документи, в тому числі і правовстановлюючий документ, який свідчить про правомірність придбання транспортного засобу.

Надані позивачем письмові докази не свідчать про наявність підстав для реєстрації права власності органами ДАІ за ОСОБА_3 на автомобіль SKODA SUPERB CLASSIC реєстраційний номер НОМЕР_1.

Намагаючись довести набуття 12.09.2008 року права власності ОСОБА_3 на вказаний автомобіль адвокат ОСОБА_5 в поданій ним позовній заяві просив застосувати приписи ст.235, 236 ЦК України і визнати удаваними видані 12.09.2008 року довіреність на право керування та розпорядження, договір позики і розписку ОСОБА_4 удаваними, вчиненими з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу автомобіля.

Однак матеріали справи не дають підстави вважати доведеними позовні вимоги, оскільки ні надані позивачем письмові докази кожен окремо ( довіреність, договір позики, розписка), ні зазначені письмові доказі у їх сукупності не містять достатніх даних про укладення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 саме 12.09.2018 року договору купівлі-продажу автомобіля.

З наданих суду доказів, які ніким не оспорюються, вбачається, що 12 вересня 2008 року приватним нотаріусом Канавець С.В. Харківського міського нотаріального округу була посвідчена довіреність, за умовами якої ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_3 і ОСОБА_11 користуватися і розпоряджатися належним йому на праві приватної власності транспортним засобом марки SUPERB CLASSIC (V=1781) 2005 року випуску, ідентифікатор НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1. Для виконання довіреності ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 і ОСОБА_11 право представляти його інтереси в органах нотаріату, інших установах, підприємствах, організаціях незалежно від форми власності, з усіх питань, що пов'язані з експлуатацією та відчуженням транспортного засобу, з правом зняття з обліку в ДАІ, продавати та отримувати довідки, укладати інші договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем, одержувати належні йому грошові суми, укладати від його імені угоди, всюди від його імені розписуватися та виконувати всі дії, пов'язані з цією довіреністю. Довіреність видана з правом передовіри повноважень строком до 12.09.2015 року (а.с.16).

Позивачем також надано суду у якості доказу укладений сторонами у простій письмовій формі договір позики від 12.09.2008 року за умовами якого ОСОБА_3 передає ОСОБА_4 у якості позики (п.1.1) грошові кошти у сумі 16000 доларів США строком на 1 рік, а ОСОБА_4 зобов'язався повернути їх позичальнику (ОСОБА_3.) протягом 30 календарних днів після закінчення строку дії договору, тобто з 12.09.2009 року (п.п.4.1, 5.1, 7.2 договору. Пунктом 6.4 договору позики сторони передбачили відповідальність позичальника за порушення строків повернення позики у виді штрафу у розмірі 3% від суми позики за кожен день прострочення. (а.с.12-13).

В наданій суду позивачем розписці від 12.09.2008р., виконаній рукописним текстом від імені ОСОБА_4, зазначено, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 гроші у сумі 16000 доларів США за автомобіль Шкода SUPERB CLASSIC 1.8, ідентифікатор НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, чорного кольору (а.с.14).

В жодному з цих документів не зазначено про укладення сторонами 12.09.2008 року договору купівлі-продажу автомобіля.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доводи позивача та матеріали справи не містять даних які б свідчили про наявність обставин, які б заважали сторонам укласти 12.09.2008 року договір купівлі-продажу автомобіля

ОСОБА_3 і ОСОБА_11 на підставі виданої ОСОБА_4 довіреності мали право розпорядитися автомобілем, в тому числі у передбаченому законом та Правилами порядку зняти його з реєстраційного обліку в органах ДАІ, укласти від імені власника ОСОБА_4 правочин відчуження (договір купівлі-продажу, міни, та ін.) до накладення на нього арешту. Проте таких даних матеріали не містять і, навіть у разі існування таких це може свідчити про інші правовідносини, а не визначені у позові.

Разом з тим, з наданих прокурором письмових доказів, які узгоджуються з викладеними в позовній заяві доводами підстав звернення до суду, а також не заперечуються письмовими пояснення на апеляційну скаргу ОСОБА_3, вбачається, що причиною звернення до суду з позовом стала та обставина, що на зареєстрований за ОСОБА_4 на праві приватної власності автомобіль SUPERB CLASSIC реєстраційний номер НОМЕР_1 державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ накладено арешт в межах виконавчого провадження ВП №4360900 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 суми боргу за договором позики у розмірі 220665 грн.

За таких обставин до участі у справі позивачем мав би бути залучений у якості відповідача ОСОБА_9, оскільки рішенням суду зачіпаються його права і він позбавляється можливості отримання належних йому за рішенням суду коштів шляхом звернення стягнення на належний боржнику ОСОБА_4 автомобіль.

На цю обставину зверталась увага судів і в роз'ясненнях, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 року (з наступними змінами) «Про судову практику в спорах про виключення майна з опису».

До ухвалення неправильного рішення по даній справи призвели порушення норм процесуального права.

Отже, особа, яка звертається з позовом до суду, повинна визначити коло осіб, діями чи бездіяльністю яких порушується її права чи інтереси, довести у передбаченому процесуальним законом порядку наявність у неї такого права, порушення його з боку відповідача, визначити спосіб передбачений законом спосіб захисту і довести, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач, вказавши у тексті позовної заяви у якості відповідача лише ОСОБА_4, не зазначив якими саме діями чи бездіяльністю і яким чином ОСОБА_4 порушує або оспорює його права, свободи чи інтереси.

Згідно ст.130 ЦПК України проводиться попереднє судове засідання з метою з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи. При цьому суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову, вирішує питання про склад осіб, які беруть участь у справі, визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню. Попереднє судове засідання не є обов'язковим і може не проводитися, однак за умови забезпечення завдання цивільного судочинства, розгляду справи і вирішення у відповідності з нормами процесуального і матеріального права.

Матеріали справи свідчать, що судом не вжито заходи з метою забезпечення такого вирішення справи.

Вирішуючи питання про відкриття провадження, призначаючи справу до розгляду у судовому засіданні та ухвалюючи судове рішення по суті позовних вимог, суд першої інстанції не звернув увагу на невідповідність позовних вимог змісту їх обґрунтування і визначенню позивачем кола осіб, які мають бути залученими до справи.

З матеріалів справи вбачається, що справа розглянута за відсутністю сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, за відсутністю даних про те, що суд у передбаченому законом порядку ( ст.ст.74,76 ЦПК України) повідомив сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи.

На аркушах справи 23 і 24 знаходяться дві однотипні заяви: заява від імені адвоката ОСОБА_5 з проханням розглядати справу без його участі та заява від імені ОСОБА_4 в якій він повідомляє, що з позовними вимогами він згоден, підтримує їх і просить розглянути справу без нього.

За таких обставин не можна вважати, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 взагалі існує спір з будь-якої зазначеного у позовній заяві обставини.

Сукупність наявних у справі доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між його власником ОСОБА_8 та ОСОБА_3 не укладався. Тому, з огляду на викладене, посилання на довіреність від 12.09.2008, як на удаваний правочин купівлі-продажу автомобіля, з метою приховання договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем, та як на підставу набуття права власності позивача на автомобіль - є безпідставним.

Зазначені обставини, відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.2,3,4 ст.309, ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дзержинського району м. Харкова задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4: про визнання договору позики від 12.09.2008 року, генеральної довіреності від 12.09.2008 року та розписку про отримання грошових коштів і надання в заставу автомобіля в сукупності - удаваним правочином, який приховує договір купівлі продажу автомобіля; про визнання право власності ОСОБА_3 на автомобіль SKODA SUPERB CLASSIC 1.8, ідентифікатор НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, об'єм двигуна V=1781, чорного кольору; про зняття арешту з вказаного автомобіля.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: