Справа № 308/2498/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

01 вересня 2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Власова С. О., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря - Рогач О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення в квартиру та усунення перешкод в користуванні квартирою, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21 липня 2015 року позов задоволено. Вселено ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_5 перешкод у користуванні належною йому часткою квартири АДРЕСА_1.

На це рішення відповідачі подали апеляційну скаргу, просили його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилалися на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, стверджували, що жодних перешкод в користуванні квартирою позивачу вони не чинили, а рішення суду ґрунтується тільки на припущеннях та доводах позивача.

Позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, надіславши заяву про розгляд справи без їх участі, у якій стверджують, що позивач позбавлений житла.

Представник відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7 надіслала до суду заяву про відкладення розгляду справи з сімейних причин, однак не повідомила, що за сімейні причини, та не надала доказів цього. Інші відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені належним чином.

Водночас, апелянти вказують, що спірна квартира є двокімнатна, її загальна площа становить 45, 80 кв. м., а житлова 27,5 кв. м., що є недостатньо для проживання всіх співвласників. Крім того, між сторонами існує інший судовий спір щодо цієї ж квартири (а.с.89-92).

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, 2 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

У відповідності до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Кожному з них належить по 1/6 частині квартири. Окрім них, 1/6 належить також ОСОБА_8 (матері ОСОБА_5 та ОСОБА_1.) Про це свідчить витяг з рішення виконкому Ужгородської міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 2 квітня 2003 року № 61 (а.с.4).

З копії паспорта позивача серії НОМЕР_1 вбачається, що він зареєстрований у спірній квартирі з 08.09.1975 року. З цього часу місце його реєстрації не змінювалося. Будь-яких доказів того, що у позивача є інше житло або у його власності перебуває інше житлове приміщення судом не здобуто.

З матеріалів справи також вбачається, що після смерті ОСОБА_8 між сторонами почали виникати суперечки щодо користування квартирою АДРЕСА_1, що сторони не заперечують.

При цьому, відповідачі не заперечують факт належності ОСОБА_5 частки у спірній квартирі та його право на проживання у ній, однак заявляють про неможливість проживання разом з ним у квартирі, оскільки остання є замала. Твердження відповідачів про те, що позивач проживає разом з своїми дітьми в АДРЕСА_2 нічим не стверджено. В апеляційній скарзі на наявність таких доказів апелянти також не вказали, будь-яких клопотань про витребування таких доказів не подавали. Позивач стверджує, що доступ до квартири та ключі від неї він не має, відповідачі цього факту не заперечили.

Відповідачі пред'явили зустрічний позов до позивача про припинення права власності на квартиру, посилаючись на неможливість проживання шістьох осіб у двохкімнатній квартирі, однак такий судом до розгляду не прийнято.

За цих обставин колегія вважає, що задовольняючи позов про вселення та усунення перешкод суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та виходив з того, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. 10, 11, 60, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді