РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/6720/15-ц

Пров. №2/668/1928/15

18.09.2015 року Суворовський районний суд міста Херсона у складі:

Головуючого - судді Гонтар Д.О.

При секретарі Зайченко К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання,

встановив:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, уточненим в ході розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 29 серпня 2011 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено заборгованість за договором позики, а саме основний борг у розмірі 26699,00 грн., штрафні санкції згідно п.6.1. договору у розмірі 97453,00 грн., інфляційні збитки у розмірі 19784,00 грн., три відсотки річних у розмірі 4005,00 грн., а також вирішено питання про розподіл судових витрат.

Посилаючись на те, що на теперішній час вказане рішення суду залишається невиконаним, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 147941,00 грн., у звязку з чим остаточно просив суд з підстав, визначених ст.625 ЦК України, стягнути з ОСОБА_2 на його користь інфляційні втрати та три відсотки річних в сумі 42320,29 грн. за період з 03.06.2012 року по 03.06.2015 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність, надала суду заперечення на позовну заяву.

Заслухавши пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 29 серпня 2011 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено заборгованість за договором позики, а саме основний борг у розмірі 26699,00 грн., штрафні санкції згідно п.6.1. договору у розмірі 97453,00 грн., інфляційні збитки у розмірі 19784,00 грн., три відсотки річних у розмірі 4005,00 грн., а також вирішено питання про розподіл судових витрат.

На виконання вказаного судового рішення 19.10.2011 року Суворовським районним судом м.Херсона видано виконавчий лист №2-3069/11 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 147941,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа знаходиться на виконанні ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні з 18.11.2011 року та станом на 19.05.2015 року стягнення не проводилося.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання.

Таким чином, зважаючи на те, що ухваленням рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 29 серпня 2011 року про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 27.02.2006 року зобовязання за вказаним договором не припинилися, а стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 147941,00 грн. за виконавчим листом не проведено, у зв'язку з чим позивач не позбавлений права на отримання інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Відповідно до розрахунку заборгованості та матеріалів справи вбачається, що позивачем не нараховувалися інфляційні витрати та три відсотки річних на суму штрафу в розмірі 97453,00 грн., що стягнута зазначеним рішенням суду, вказані суми нараховувалися на суму заборгованості, що встановлена судовим рішенням в розмірі 50488грн. (26699,00грн. + 19784,00 грн.+ 4005,00 грн.), за період з 03.06.2012 року по 03.06.2015 року, правильність розрахунку сторонами не заперечувалася.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги що позивачем заявлено вимоги, що не виходять за межі строків позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат та трьох відсотків річних в сумі 42320,29 грн. за період з 03.06.2012 року по 03.06.2015 року, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України.

Посилання представника відповідача на відсутність підстав для стягнення з боржника інфляційних втрат, оскільки договір позики від 27.02.2006 року між сторонами укладений в іноземній валюті, а не в гривні, до уваги суду не приймаються, так як рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29 серпня 2011 року сума боргу була стягнена з відповідача в національній валюті, вказане рішення суду не було виконане на період заявлених позивачем вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57-60, 81, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за час невиконання грошового зобов'язання за період з 03.06.2012 року по 03.06.2015 року у розмірі 42320,29 (сорок дві тисячі триста двадцять грн. 29 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 423,20 (чотириста двадцять три грн. 20 коп.) грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

СуддяОСОБА_3