Ухвала

іменем україни

7 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Попович О.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 7 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 7 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа

№ 2-23/2009 про стягнення з ПП ОСОБА_4 коштів в сумі

238 982,19 грн.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області

від 7 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 7 травня 2015 року, заяву ОСОБА_3 задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа 2-23/2009 згідно рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2009 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові ухвали та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 238 982,19 грн.

8 квітня 2011 року позивачем було отримано виконавчий лист за вказаним рішенням.

У зв'язку з втратою оригіналу виконавчого листа, 4 лютого 2014 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу його дублікату.

17 березня 2014 року постановою державного виконавця ВДВС Бобринецького РУЮ ОСОБА_3 відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пропуском строку.

Статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у зв'язку з частковим виконанням рішення боржником.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що в листопаді 2011 року ОСОБА_4 частково повернув борг ОСОБА_3, що підтверджується поясненнями самого боржника в запереченнях на заяву ОСОБА_5, так і поясненнями самого заявника, який зазначив, що в листопаді 2011 року боржником частково виконано рішення суду та проведено розрахунок в сумі 28 тис. грн, що також будо з'ясовано судами у судових засіданнях.

Вказані обставини не було спростовано ОСОБА_4, а зазначено, що стягнутий борг ним було сплачено ще до звернення ОСОБА_3 із дублікатом виконавчого листа до ВДВС.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що 18 серпня 2014 року ОСОБА_4 у своїх поясненнях до ВДВС вказав про неможливість сплати ним боргу, оскільки підприємницькою діяльністю не займається, що свідчить про визнання боржником існуючої заборгованості у розмірі 238 982,19 грн (а.с. 243, том 1).

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дотримались встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, з'ясували усі обставини справи та надали їм належну правову оцінку, тому судові рішення відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги, стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від

7 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від

7 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:В.М. Коротун О.В. Попович І.К. Парінова О.В. Ступак