У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Луспеник Д.Д., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 5 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на грошовий вклад у будівництво та стягнення грошових коштів; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Тячівське районне підприємство технічної інвентаризації, про поділ та повернення майна,

в с т а н о в и в :

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з листопада 2002 року перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2011 році. За час спільного проживання вони добудували житловий будинок АДРЕСА_1. Будівництво відповідачка почала з першим чоловіком і на час укладення між ними шлюбу готовність будинку становила 20 %. У 2008 році ОСОБА_4 оформила на себе право власності та зареєструвала будинок в бюро технічної інвентаризації. Згідно з одним із варіантів, визначених у висновку судової інженерно-технічної експертизи, станом на 12 листопада 2002 року ступінь готовності житлового будинку була 40,39 %, отже, спільною сумісною власністю є 59,61 % або 4/7 частки.

Ураховуючи викладене, позивач, змінивши та уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати за ним та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на грошовий вклад у будівництво 4/7 частки будинку АДРЕСА_1 в розмірі 1 352 993 грн з урахуванням індексу інфляції та зміни курсу долара США; стягнути з ОСОБА_4 грошову компенсацію в спільному майні подружжя за 2/7 частки будинку з урахуванням індексу інфляції та зміни вартості курсу долара США в розмірі 676 466 грн та судові витрати з оплати судового збору, послуг адвоката, витрати на переїзди в судові засідання, а також витрати на висновок спеціаліста в розмірі 2тис. грн.

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 вони проживали у будинку АДРЕСА_2, де мешкав останній. У 2004 році в них народилась дочка ОСОБА_5 і вони домовились, що будинок АДРЕСА_1 залишиться її старшій дочці ОСОБА_6, а будинок в с. Вонігово - дочці ОСОБА_5. Оскільки старша дочка була від її першого шлюбу, то на добудову будинку в м. Тячеві вона витрачала свої особисті кошти та кошти своєї матері - ОСОБА_7 Проживаючи у будинку в с. Вонігово власними силами вона зробила ремонт будинку, у 2009 році було зроблено повну реконструкцію та добудову будинку, на що витрачено 4 500 доларів США, що були еквівалентом 36 тис. грн. Вона повністю облаштувала будинок своїми особистими речами, завезла в будинок посуд, кухонний куток, особисті електричні прибори (міксер, блендер, електром'ясорубку). Разом вони придбали морозильну камеру вартістю 3 500 грн та плазмовий телевізор вартістю 8 тис. грн. Крім того, у 2007 році разом з чоловіком за власні кошти вони придбали автомобіль AUDI 80 за 5 200 доларів США, який після розірвання шлюбу відповідач продав. Також у межах безоплатної приватизації ОСОБА_2 отримав земельну ділянку площею 0,0904 га по АДРЕСА_3.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, уточнивши та змінивши позовні вимоги, просила суд зобов'язати ОСОБА_2 повернути їй особисті речі, набуті до шлюбу, які залишились у нього: картини її покійного батька у кількості 7 шт. із зазначенням їх розмірів; іконостас її батька; килими у кількості 5 шт. із зазначенням їх розмірів. Здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя та зобов'язати ОСОБА_2 відшкодувати половину вартості: земельної ділянки площею 0,0904 га; реконструкції житлового будинку АДРЕСА_2; спільного автомобіля AUDI 80, який відповідач продав за 2 600 доларів США (21 060 грн); морозильної камери «Indezit» у розмірі 1 750 грн та плазмового телевізора «Sonу» у розмірі 4 тис. грн.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 березня 2015 року позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 2/9 частки вартості житлового будинку АДРЕСА_1 в розмірі 25 284 грн 97 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 18 тис. грн на відшкодування витрат на ремонт житлового будинку АДРЕСА_2. Зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4: дитячі речі, сім картин, іконостас, два килими, кухонний куток, стіл, десять стільців, електроміксер, блендер, електром'ясорубку, посуд, морозильну камеру «Індезіт», плазмовий телевізор «Соні». У решті позовів відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. Скасовано заходи забезпечення позову.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 5 червня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_2 та розподілу судових витрат змінено в частині зустрічного позову скасовано, ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2/7 частки вартості житлового будинку АДРЕСА_1 в розмірі 97 527 грн 72 коп., у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 507 грн на відшкодування сплаченого судового збору, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 17 грн 29 коп. та 360 грн 81 коп. на відшкодування витрат, пов'язаних з явкою до суду представника ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 половину витрат на проведення судово-технічної будівельної експертизи в розмірі 2 051 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_3, просять оскаржуване рішення апеляційного суду в частині стягнення на користь ОСОБА_2 97 527 грн 72 коп. скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог і стягнення на його користь компенсацію з урахуванням індексу інфляції та зміни вартості курсу долара США в розмірі 676 466 грн 80 коп. та судові витрати.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності рішення апеляційного суду.

Зокрема, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що на час укладення шлюбу між сторонами житловий будинок АДРЕСА_1 було частково зведено, тому частка ОСОБА_4 у цьому майні є більшою і на користь ОСОБА_2 стягненню підлягає компенсація за 2/7 частки будинку без урахування індексу інфляції та зміни курсу долара США.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на грошовий вклад у будівництво та стягнення грошових коштів; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Тячівське районне підприємство технічної інвентаризації, про поділ та повернення майна за касаційною скаргою ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 5 червня 2015 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Д.Д. Луспеник