Номер провадження: 22-ц/785/6960/15
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Абалдовій О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Державної міграційної служби Овідіопольського районного сектору, Відділ усиновлення, опіки, піклування та розвитку сімейних форм виховання Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про виселення та скасування реєстрації,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3, представник ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Державної міграційної служби Овідіопольського районного сектору, Відділ усиновлення, опіки, піклування та розвитку сімейних форм виховання Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача, ОСОБА_9, 1939 року народження, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області видано Свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1.

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку з господарчими спорудами АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_9, на підставі свідоцтва на право приватної власності від 10.04.2000 року № 560.

Рішенням виконкому Прилимаської сільської ради № 235 від 30.11.2006 року перенумеровано будинок з № 22 на № 50.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області № 509/5560/13-ц від 18.12.2013 року за позивачем визнано право на вищевказану спадщину, яке він зареєстрував 09.01.2014 року за реєстровим № 4270659.

На теперішній час відповідачі та члени їх сім'ї в добровільному порядку не виселились з вищезазначеного будинку, їх проживання у будинку перешкоджає позивачу користуватись належним йому майном.

Позивач не проживав фактично у вищезазначеного будинку, що підтверджується актом від 07.05.2014 року та довідкою Прилиманської сільської ради № 1339 від 05.05.2014 року, тоді як відповідачі та члени їх родини безпідставно користуючись будинком створили борги за спожити енергоносії та інші супутні експлуатації будинку витрати, що підтверджується судовим наказом від 03.02.2014 року Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 509/395/14-ц, довідкою Овідіопольського РЄС від 06.05.2014 року № 1321, довідкою Прилиманської сільської ради № 1331 від 05.05.2014 року, довідкою КП "Струмок" № 41 від 08.05.2014 року.

Таким чином відповідачі, які вселилися у будинок, як члени сім'ї колишнього власника зазначеного житла, перешкоджають у здійсненні права власності на належне йому нерухоме майно.

Відповідачі проживають у будинку з дозволу попереднього власника ОСОБА_9 Припинення права ОСОБА_9 на будинок за відсутності відповідного договору з новим власником - ОСОБА_4 припиняє й право членів його сім'ї на користування цим житлом.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив виселити відповідачів, та членів їх родин та скасувати реєстрацію ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не визнали.

Представник третьої особи Овідіопольської РДА в судовому засіданні позов не визнав.

Відповідач ОСОБА_7, а також представник третьої особи Овідіопольського PC ГУ ДМС України в Одеській області в судове засідання не з'явились, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 липня 2015 року позов ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Державної міграційної служби Овідіопольського районного сектору, Відділ усиновлення, опіки, піклування та розвитку сімейних форм виховання Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про виселення та скасування реєстрації задоволений в повному обсязі.

Скасована реєстрація ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1, а також виселені ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та члени їх родин зі вказаного житлового будинку.

На рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають суттєве значення для справи, а також, що судом порушені норми процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Задовольняючи позовні вимоги про виселення відповідачів з членами їх родин та скасуванні реєстрації, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством України не передбачено перехід обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом за будь-якими особами у випадку зміни власника, виникнення права таких осіб на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право цих осіб на користування цим будинком.

Тому судом було зроблено висновок про виселення відповідачів з іншими членами родин та скасування реєстрації.

Однак з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується не в повній мірі, з наступних підстав.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.12.2013 року, яке зареєстроване в державному реєстрі речових прав нерухомого майна (а.с. 19).

З довідки - виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію вбачається, що у будинку були зареєстровані відповідачі, з дозволу його попереднього власника ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12-16).

Без огляду на зміну власника відповідачі до цього часу залишаються бути зареєстрованими у зазначеному будинку, як за місцем свого проживання.

Добровільно знятись з реєстрації та виселитися з будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідачі відмовляються, здійснюють господарські роботи на території присадибної ділянки та використовують його на свій розсуд, чим чинять перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком та надвірними спорудами.

Позивач та члени його родини, в тому числі його малолітня дитина ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані але не мешкають за адресою: АДРЕСА_1.

Виходячи із встановлених обставин справи та вищеназваних норм матеріального права, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про виселення відповідачів з будинку, який належить ОСОБА_4, колегія суддів вважає, що даний висновок обґрунтований, в зв'язку з тим, що права відповідачів на користування житловою площею в будинку були похідними від прав колишнього власника цього будинку, з припиненням його права власності припинилося і право користування житлом відповідачів, а права нового власника квартири - ОСОБА_4 на володіння, користування та розпорядження власністю порушені, тому потребують судового захисту.

Судова колегія вважає, що суд повно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень процесуального законодавства, тому підстав для скасування рішення в частині виселення відповідачів немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, тому вона не підлягає задоволенню, в частині виселення відповідачів з будинку.

Що стосується висновків суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про виселення всіх членів родини відповідачів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробивши висновок про задоволення позову в частині виселення всіх членів родини відповідачів, дійшов такого висновку помилково, з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

З позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що він просить виселити ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та членів їх родини.

В своїй позовні заяві ОСОБА_4, не зазначає призвіща саме членів родини відповідачів, та суду не зрозуміло які саме особи проживають в будівлі, з якої позивач їх вважає виселити, а тому взагалі ці мешканці, яких просить виселити позивач не є сторонами по справі, та вирішення спору щодо осіб, які не приймали участі у справі, буде порушенням їх прав та інтересів.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.).

Що стосується позовних вимог про скасування реєстрації (зняття з реєстраційного обліку) ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, то дані вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Закон України від 11.12.2003 року № 1382 1У «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна або припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Зі змісту ст.. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення про виселення особи з житлового приміщення.

Таким чином рішення суду про виселення особи з житлового приміщення є підставою для зняття даної особи з реєстрації.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в частині виселення членів родини відповідачів та скасування реєстрації відповідачів, та ухвалення в цієї частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 липня 2015 року - в частині виселення членів родини відповідачів та скасування реєстрації ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за адресою: 67820, АДРЕСА_1 - скасувати, та ухвалити нове в цієї частині.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Державної міграційної служби Овідіопольського районного сектору, Відділ усиновлення, опіки, піклування та розвитку сімейних форм виховання Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про скасування реєстрації та виселення членів родини відповідачів - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________О.Г. Журавльов

______________________________________Н.В. Ісаєва