Справа № 760/3981/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

25 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що він та його мати - ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних долях з 1999 року. З початку 2005 року до січня 2013 року відповідач чинила йому перешкоду в користуванні квартирою та здавала її в оренду, що підтверджується договором оренди. Таким чином, відповідач отримувала дохід від оренди квартири, проте не передавала йому частину отриманого доходу як співвласнику квартири. За його підрахунками відповідач за цей період отримала 1939663 гривні 73 копійки.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 1/2 частину цих грошових коштів в розмірі 969831 гривні 86 копійок.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити. Пояснили суду, що мати здавала квартиру за 760 доларів США на місяць і забирала гроші собі. Позивач лише у 2014 році дізнався, що йому належить половина квартири.

Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували. Пояснили суду, що квартира здавалась в оренду лише один рік з червня 2007 року. Вартість такої оренди складала 160 доларів США на місяць. Квартирантів привів син відповідача, сказав, що це його знайомі. Він же забирав у них орендну плату, з якої частину віддавав матері на оплату комунальних послуг, а з решти коштів оплачував своє навчання. Сума в 760 доларів за оренду квартири є невірною. Сторона позивача посилається на те, що цифра «1» у договорі була виправлена на цифру «7». Зазначили, що стороною позивача не доведено отримання коштів саме відповідачем, оскільки п. 3.2.3. договору передбачений порядок письмового підтвердження такого факту. Також представник відповідача подав до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є в рівних долях співвласниками квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 359 ЦК України визначено, що плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Позивач посилається на те, що відповідач з початку 2005 року та до січня 2013 року здавала в оренду їх квартиру за 760 доларів США на місяць і забирала гроші собі, тому він має право на отримання половини цих коштів.

На підтвердження своїх вимог посилається на письмові докази та покази свідків.

Так, з наданого суду договору найму (оренди) нерухомого майна від 11 червня 2007 року вбачається, що ОСОБА_2 тимчасово здала в найм ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 на період з 11 червня 2007 року по 11 червня 2008 року (а.с. 6-8).

Допитаний судом свідок ОСОБА_3 показав суду, що з 2005 року по грудень 2012 року він з двома друзями орендували квартиру у відповідача. Договір укладався лише з ним. Перший договір як пробний вони підписали на 6 місяців, а потім підписували нові договори щорічно, але точно він не пам'ятає, оскільки пройшло багато часу. Кошти за квартиру передавались відповідачу кимось з них щомісяця, документально передача коштів не оформлювалась, сплачували 760 доларів США по курсу в гривнях.

Свідок ОСОБА_4 показав, що разом з друзями знімав квартиру АДРЕСА_1, договір оренди оформлявся щороку, але не на його ім'я. За квартиру платили 760 доларів США, кошти передавали з рук в руки, платили в доларах США щомісяця. У зміст договору та оформлення він не вникав, оскільки йому головне було наявність житла.

Стороною позивача визнається лише факт укладення договору оренди квартири на один рік, проте позивач оспорює ціну оренди та зазначає, що вона складала 160 доларів США на місяць. Її син - позивач у справі забирав орендну плату, з якої частину віддав їй на оплату комунальних послуг, а з решти коштів оплачував своє навчання.

На спростування вимог позивача також посилається на покази свідка.

Допитана судом свідок ОСОБА_5 показала суду, що позивач її брат, а відповідач її мати. Брат до 2008 року постійно жив в квартирі АДРЕСА_1. Потім необхідно було оплачувати його навчання і тому квартира рік здавалась в оренду. У цей час брат жив у неї. Її квартира також знаходиться в цьому будинку та під'їзді, тільки на іншому поверсі. Орендна плата складала 160 доларів на місяць, і кошти у квартирантів забирав брат. Їх мама - відповідач у справі протягом багатьох років живе в селі. На даний час в квартирі проживає позивача зі своєї співмешканкою та її матір'ю, а їх матір до квартири не пускають.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно з ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд вважає, що стороною позивача на надано суду належних доказів на підтвердження факту здачі квартири в оренду в період з 2005 року по 11 червня 2007 року та з 11 червня 2008 року по січень 2013 року, оскільки такі посилання ґрунтуються лише на показах двох свідків. Стороною позивача укладення таких договорів не визнається. Крім того, у своїх поясненнях допитані судом свідки сторони позивача зазначали, що ці події вони точно не пам'ятають, оскільки пройшло багато часу.

Письмові докази на підтвердження таких обставин суду не надані.

Стосовно отримання оплати за договором найму (оренди) квартири сторін від 11 червня 2007 року вбачається наступне.

У п. 3.2.3. договору визначено, що повнота та своєчасність розрахунків по орендній платі, а також внесенні інших платежів, передбачених договором, підтверджується відповідними записами в додатку № 3 до договору.

У судовому засіданні судом оглядався наданий стороною позивача додаток № 3 до договору, проте у ньому не міститься жодного запису.

За таких обставин, суд вважає, що не доведено належними доказами в порядку, передбаченому умовами договору, і факт отримання саме відповідачем орендної плати від орендарів квартири та розмір отриманих коштів.

З огляду на наведене, вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 355, 356, 358, 359, 810, 811, 812 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: