АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/134/13-ц Номер провадження 22-ц/786/2718/15Головуючий у 1-й інстанції Дем'янченко С.М. Доповідач ап. інст. Акопян В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Акопян В.І.

Суддів: Лобова О.А., Чумак О.В.

при секретарі Фадейкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 09 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона знаходилась у шлюбі з відповідачем, придбали спільне майно, після неодноразових уточнень остаточно просила постановити рішення, яким розділити спільне майно подружжя та виділити їй шафу дитячу та комп'ютерний стіл - вартістю 3500 грн., матрац "ДОРМЕО" - вартістю 3960 грн., холодильник "SAMSUNG" RL33EASWL/XEK 2007h- вартістю 2706 грн., газову плиту Gefest- вартістю 1500 грн., м"який диван та два крісла - вартістю 2500 грн., а всього на суму 14166 грн. Визнати за нею право власності на 9/100 частини квартири АДРЕСА_1 та з урахуванням істотного поліпшення та збільшення вартості квартири стягнути з відповідача ОСОБА_2 18302 грн. - за поліпшення та 41500 грн.- вартість 1/2 частини гаража, відповідачу ОСОБА_2 залишити іншу частину квартири та гараж. Визнати право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_4, а 2/3 частини вищезазначеної квартири визнати за ОСОБА_2. Визнати за нею право власності на 1/4 частину нежитлових приміщень по АДРЕСА_8 у с.Хмарівка Зіньківського району Полтавської області, а на ? частину нежитлових будівель по АДРЕСА_9, та АДРЕСА_10, у м. Зіньків Полтавської області за ОСОБА_2 та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 09.07.2015 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково.

Поділено майно подружжя, яке є об'єктом права спільної сумісної власності, таким чином:

Виділено ОСОБА_4: шафу та комп'ютерний стіл - вартістю 3500 грн. матрац "ДОРМЕО" - вартістю 3960 грн., холодильник "SAMSUNG" RL33EASWL/XEK 2007h - вартістю 2706 грн., газову плиту Gefest- вартістю 1500 грн., м"який диван та два крісла - вартістю 2500 грн.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок істотного поліпшення та збільшення вартості квартири на 9/100 частини квартири АДРЕСА_3 в сумі 18302 (вісімнадцять тисяч триста дві) грн. 00 коп.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів сараю літ.Д та гаража літ. Г за адресою: АДРЕСА_11 Полтавської області.

Виділено ОСОБА_4 та визнано за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_12 у м. Зіньків Полтавської області.

В іншій частині уточнених позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 731 грн.29 коп. сплаченого судового збору, 1669 грн. 12 коп. судових витрат за проведення судових експертиз, 108 грн. 45 коп. сплачених судових витрат, необхідних для розгляду справи, а всього на загальну суму 2508 грн. 86 коп.

З рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, як необґрунтоване. Постановити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 18302,00 грн. за проведення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_4 та відмовити в задоволенні інших позовних вимог. Вказував на неналежне дослідження судом доказів у справі, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічного з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони з 24.07.2004 року по 18.12.2012 року знаходились у зареєстрованому шлюбі. Мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.ст. 60, 69 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

З урахуванням думки відповідача і його представника, місцевий суд вірно встановив, що подружжям було проведено істотне поліпшення і збільшення у вартості квартири АДРЕСА_13 в м. Зінькові ,яка належить на праві власності відповідачу і стягнув з ОСОБА_4. 1/2 вартості проведених поліпшень в сумі 18 302 грн.

Крім того, місцевий суд відмовив позивачці в задоволенні позову про визнання за нею права власності на 1/4 частину нежитлових приміщень по АДРЕСА_14 Зінківського району Полтавської області.

Рішення суду в задоволенні частині вищезазначених позовних вимог сторони не оскаржували, колегія суддів не виходить за межі апеляційної скарги.

Судом першої інстанції виділено із рухомого майна позивачці шафу і комп'ютерний стіл вартістю 3500грн., матрац ДОРМЕО вартість 3960 грн., холодильник САМСУНГ вартістю 2706 грн., газову плиту ГЕФЕСТ вартістю 1500грн., м'який диван та два крісла вартістю 2500грн. Відповідач в судовому засіданні першої інстанції погодився з виділенням позивачці цих речей, тому колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині позовних вимог.

Судом першої інстанції визнано право власності та виділено ОСОБА_7 1/3 частину квартири АДРЕСА_5 та визнано права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів сараю літ.Д та гаражу літ.Г.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи квартира АДРЕСА_6 належить на праві власності ОСОБА_2, в правоустановчих документах вказано, що квартира загальною площею 32,8 квм. та житловою15,7 кв.м . Квартира є дошлюбним майном відповідача.

На час розгляду справи дана квартира є самочинним будівництвом, вона переобладнана під косметичний салон ,має загальну площу 65,2 кв.м. Квартира самочинно була не тільки переобладнана під салон, до неї зроблена добудова площею 32,4 кв.м. При цьому відсутні будь-які дозвільні документи на проведення будівництва добудови та не вирішене питання про виділ земельної ділянки під забудову.

В матеріалах справи мається відмова виконавчого комітету Зіньківської міської ради від 28 листопада 2012 року в наданні дозволу ОСОБА_2 зареєструвати в ПП. «Інвентаризатор» реконструйований об'єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_15.(рішення № 385 від 28.02.2012року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав визнавати за позивачкою право власності на 1/3частину даної квартири, та виділяти їй 1/3 частини квартири.

Крім того, при виділі позивачці 1/3 частини квартири суд не вказав конкретних приміщень ,які їй виділяються.

Самочинні будівлі сараю та гаражу згідно технічного паспорту відносяться до квартири АДРЕСА_16 в м.Зінькові Полтавської області. Позивачці відмовлено в визнанні за нею права власності на 1/3 частину даної квартири, тому необхідно відмовити і у визнанні права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, з яких побудовано сарай та гараж, оскільки ці будівлі мають відношення до квартири, в якій позивачка не має права власності, вони знаходяться на земельній ділянці комунальної власності та є самочинним будівництвом.

В матеріалах справи відсутній висновок щодо вартості будівельних матеріалів і робіт, які затрачені на будівництві сараю та гаражу.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на 1/3 частини та виділ їй 1/3 частини АДРЕСА_17 в м.Зінькові Полтавської області, визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, з яких побудовано сарай та гараж за даною адресою підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Оскільки рішенням апеляційного суду частково скасовано рішення місцевого суду і в задоволенні позову в цій частині в відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають зменшенню судові витрати, які стягнуті з відповідача на користь позивачки 865грн. 12 коп.

Керуючись ст. 303, ст. 307 п.3.4 ст. 309,ст.316 ЦПК України , колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 09 липня 2015 року в частині визнання права власності та виділення 1/3 частину квартири АДРЕСА_7 та визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів сараю літ.Д та гаражу літ.Г за адресою АДРЕСА_18 м. Зінькові Полтавської області за ОСОБА_4 скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_4 цій частині відмовити.

Зменшити суму судових витрат стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 до 865грн.12 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.І.Акопян Судді: О.А.Лобов

О.В.Чумак

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян