Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючогосудді КОНДОРА Р.Ю.

суддівЧУЖІ Ю.Г., КОЖУХ О.А.

при секретаріМАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю позивача ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до «ОСОБА_5 в особі начальника Берегівського міжрайонного управління водного господарства» про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Берегівського районного суду від 8 липня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

15.04.2014 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, відповідачем за яким визначив «ОСОБА_5 в особі начальника Берегівського міжрайонного управління водного господарства». Мотивував позов таким. Позивач працював бульдозеристом (механізатором) Берегівського управління осушувальних систем і протипаводкових споруд міжрайонного управління водного господарства до 16.05.2005. Висновком експертної комісії клініки професійних захворювань Київського НДІ медицини праці від 26.07.2005 позивачу встановлено діагноз «хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження слуху - захворювання професійне». 01.08.2005 клініка листом № 686 повідомила Берегівське міжрайонне управління водного господарства про шкідливі виробничі фактори, які призвели до виникнення професійного захворювання.

Відповідно до вимог Закону України «Про охорону праці», Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМ України від 25.08.2004 № 1112, роботодавець повинен вести облік професійних захворювань на виробництві, організувати розслідування причин їх виникнення, призначає наказом відповідну комісію. Розслідування проводиться протягом 10-ти днів після надходження повідомлення за формою П-3, за результатами розслідування складається акт форми П-4, який протягом 3-х діб після закінчення розслідування надсилається роботодавцем потерпілому.

Рішенням Берегівського районного суду від 20.01.2009 дії посадових осіб Берегівського міжрайонного управління водного господарства щодо непроведення розслідування причин виникнення професійного захворювання визнано неправомірними, зобов'язано провести розслідування та видати позивачу акт форми П-4. У зв'язку з невиконанням цього рішення суду 18.04.2013 зареєстроване кримінальне провадження № 0000562. Незважаючи на це та на неодноразові звернення позивача, начальник Берегівського міжрайонного управління водного господарства ОСОБА_5 не розслідував випадку професійного захворювання, посилався на те, що відповідно до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМ України від 30.11.2011 № 1232, таке розслідування не входить до компетенції підприємства. Між тим, згідно листа Держгірпромнагляду України від 31.01.2012 № 716/0/3-1-6/12 розслідування нещасних випадків, що сталися до 01.01.2012, провадиться відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМ України від 25.08.2004 № 1112 зі складанням відповідних актів.

Тривалі зволікання з наданням акту розслідування професійного захворювання викликали у позивача негативні психічні переживання та емоції, які вплинули на реалізацію його намірів та ділових стосунків з людьми, він неодноразово знаходився на лікуванні у Берегівській ЦРЛ, тому відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив: визнати дії начальника Берегівського міжрайонного управління водного господарства ОСОБА_5 щодо непроведення розслідування причин виникнення професійного захворювання неправомірними; зобов'язати начальника Берегівського міжрайонного управління водного господарства ОСОБА_5 організувати розслідування причин виникнення професійного захворювання, наказом призначити комісію з розслідування причин професійного захворювання, після закінчення розслідування надіслати позивачу акт за формою П-4 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМ України від 25.08.2004 № 1112; стягнути на його користь з Берегівського міжрайонного управління водного господарства 50000,00 грн моральної шкоди. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Рішенням Берегівського районного суду від 08.07.2014 у позові відмовлено, стягнуто з позивача 243,60 грн судового збору на користь держави.

Позивач рішення суду оскаржив, вважає його незаконним та необґрунтованим. На його думку, суд неправильно оцінив наявні в справі докази, безпідставно вимагав надання певних доказів позивачем, не врахував раніше ухваленого на користь позивача судового рішення, що набрало законної сили, крім того, суд неправильно вирішив питання про судові витрати. Вказуючи на порушення його прав, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У письмових запереченнях на апеляцію начальник Берегівського МУВГ ОСОБА_5 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4, які апеляцію підтримали, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, апеляційний суд приходить до такого.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з безпідставності вимог про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, з необґрунтованості та недоведеності вимоги про відшкодування моральної шкоди. Однак, з рішенням суду про відмову в позові по суті спору погодитись не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов унаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Спірні правовідносини регулюються нормами трудового законодавства, зокрема, законодавством про охорону праці, у редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів. Особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-61 ЦПК України).

Відповідачем є особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого за рахунок вчинення відповідних дій (утримання від таких), зміни правовідносин тощо поновлюються права позивача (ст. 26 ч. 1, ст. 30 ЦПК України).

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що: працював у Берегівському управлінні осушувальних систем і протипаводкових споруд міжрайонного управління водного господарства і під час роботи отримав професійне захворювання, що підтверджується висновком експертної комісії клініки професійних захворювань Київського НДІ медицини праці від 26.07.2005, яким позивачу встановлено діагноз «хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження слуху - захворювання професійне» (а.с. 5); 01.08.2005 клініка надіслала Берегівському МУВГ повідомлення № 686 про шкідливі виробничі фактори, які призвели до виникнення професійного захворювання (а.с. 6). На підтвердження своїх доводів позивач подав численні витяги з історій хвороби (а.с. 7-14), інші документи. Зазначав, зокрема, що всупереч вимогам законодавства та всупереч зверненням позивача роботодавець не організував розслідування причин виникнення професійного захворювання, не призначив відповідну комісію, через що не був складений за результатами розслідування акт форми П-4 і не був виданий позивачу, що призвело до порушення його прав, пов'язаних з втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.

20.01.2009 Берегівський районний суд задовольнив позов ОСОБА_3 до Берегівського міжрайонного управління водного господарства і ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними, визнав дії посадових осіб Берегівського міжрайонного управління водного господарства щодо непроведення розслідування причин виникнення професійного захворювання неправомірними, зобов'язав провести таке розслідування та видати ОСОБА_3 акт за формою П-4, на відшкодування завданої моральної шкоди суд стягнув на користь ОСОБА_3 з Берегівського міжрайонного управління водного господарства 10000,00 грн (а.с. 91-92). Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 09.04.2009 (а.с. 93), залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 12.10.2009 (а.с. 94), рішення Берегівського районного суду від 10.01.2009 змінено в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди зі зменшенням такого до 5000,00 грн, у решті рішення суду першої інстанції не змінювалося.

Судовими рішеннями встановлено, що клініка професійних захворювань Київського НДІ медицини праці надіслала Берегівському МУВГ повідомлення від 01.08.2005 № 686, висновком Центральної лікарсько-експертної комісії від 14.02.2006 № 7/06 підтверджено діагноз, встановлений ОСОБА_3 26.07.2005, а Берегівське МУВГ отримало також копію повідомлення клініки від 02.03.2006 № 620/3 за вх. № 68 від 11.03.2006. Суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій дійшли висновку, що роботодавець - Берегівське міжрайонне управління водного господарства зобов'язаний був провести розслідування причин виникнення професійного захворювання у ОСОБА_3, видати акт за формою П-4, проте, не виконав свого обов'язку, чим порушив права працівника. На виконання рішення суду з Берегівського МУВГ були стягнуті 5000,00 грн на користь ВДВС Берегівського РУЮ для подальшої виплати стягувачу ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди (меморіальний ордер від 16.10.2009 № 52) (а.с. 35), факт одержання цих коштів ОСОБА_3 підтвердив у апеляційному суді. Водночас у іншій частині виконавче провадження № 12950734 було закінчено, постановою держвиконавця від 10.01.2011 виконавчий лист було повернуто стягувачу через неможливість виконати рішення суду без участі боржника, у постанові зафіксовано, що до боржника застосовувалися штрафні санкції, а до прокуратури було внесене подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України (а.с. 95).

Таким чином, факт одержання Берегівським МУВГ повідомлення за формою П-3 про професійне захворювання (отруєння) і попри отримання документа - факт непроведення розслідування причин виникнення професійного захворювання, як це було передбачено пунктами 75, 76 та іншими нормами Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМ України від 25.08.2004 № 1112, встановлені судом, враховуються за правилами ст. 61 ч. 3 ЦПК України і повторному доказуванню, обговоренню чи ревізії не підлягають. Заперечення роботодавця та його представників факту одержання повідомлення за формою П-3 і виправдання цим бездіяльності щодо розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання суперечать обставинам справи та не заслуговують на увагу. Висновки суду першої інстанції, який одночасно як послався на вищевказані судові рішення, так і погодився з правовою позицією відповідача та вважав, що повідомлення за формою П-3 до роботодавця не надходило, не відповідають обставинам справи та суперечать як одні одним, так і вимогам закону.

За характером і змістом спірних правовідносин та з урахуванням приписів, зокрема, ст. 2 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 21, 153 КЗпП України, ст.ст. 1, 13, 22 Закону України «Про охорону праці», п.п. 1, 2, 10, 76 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМ України від 25.08.2004 № 1112, ст.ст. 26, 28-30 ЦПК України, обов'язок організації охорони праці, обліку та розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій лежить на роботодавцеві, в даному випадку роботодавцем є юридична особа (суб'єкт господарювання, підприємство), яка в межах трудових відносин використовує працю фізичної особи, є стороною в цивільній справі і повинна відповідати за позовом.

Відповідачем за вимогами про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії повинно бути Берегівське міжрайонне управління водного господарства, а не його керівник, як це із застосуванням конструкції «ОСОБА_5 в особі начальника Берегівського міжрайонного управління водного господарства» визначив позивач. Залежно від підстав і предмету позову, формулювання позовних вимог можливе залучення до самостійної участі в справі в якості співвідповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача також і керівника юридичної особи - відповідача в справі, що, однак, не виключає необхідності пред'явлення вимог, які просив задовольнити ОСОБА_3, до належного відповідача, тобто, до роботодавця. Понад те, кошти на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 просив стягнути з Берегівського МУВГ, тоді як це підприємство не брало участі в справі в якості відповідача. Конструкція, використана позивачем для визначення відповідача в справі, некоректна, не відповідає вимогам матеріального права та нормам цивільного процесуального закону, а ототожнення підприємства з його керівником, як це фактично випливає з пояснень сторони позивача в апеляційному суді, є помилковим.

Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, питання про те, до якого відповідача був пред'явлений позов, не з'ясував, а тому вимог, установлених ст. 119 ч. 2 п. 2, ст. 121 ч. 1, ст. 122 ч. 1, ст. 130 ч. 6 п.п. 2, 8 ЦПК України - не виконав. Суд не обговорив у належний процесуальний спосіб (ст. 10 ч. 4, ст. 33 ч. 1 ЦПК України) питання про належного відповідача у справі. В поряду ст. 207 ч. 1 п. 8 ЦПК України суд теж не діяв. Не є законним вирішення по суті позову, пред'явленого до неналежного відповідача, правові підстави, посиланням на які обґрунтовується позов, мають значення в справі, яка вирішується щодо належного відповідача.

Вищенаведені обставини виключали можливість ухвалення судом рішення по суті спору із наведеним обґрунтуванням щодо відповідача «ОСОБА_5 в особі начальника Берегівського міжрайонного управління водного господарства». Відтак, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, що з урахуванням положень ст. 303 ч. 3 ЦПК України тягне на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК України часткове задоволення апеляції з обов'язковим скасуванням рішення суду та відмовою в позові внаслідок пред'явлення його до неналежного відповідача. Сплачений позивачем судовий збір (а.с. 1, 143) підлягає поверненню відповідно до приписів ст. 5 ч. 1 п. 1, ст. 7 ч. 1 п. 1, ч. 2 Закону України «Про судовий збір».

Колегія суддів звертає увагу також на наступне. З листа Берегівського міжрайонного прокурора І. Зареви від 23.08.2013 № 81-245-06 (3097) випливає, що 18.04.2013 в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 0000562 за фактом невиконання судового рішення за ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 17). За таких обставин, апеляційний суд не вважає за потрібне додатково постановляти на ім'я прокурора окрему ухвалу у зв'язку з фактами невиконання рішення суду та порушення прав позивача, оскільки передбачається, що відповідні факти і обставини будуть з'ясовані, а відповідні дії - вчинені в рамках кримінального провадження.

За наявності для того підстав, позивач не позбавлений можливості ставити питання про захист свого права у передбачений законом спосіб, в т.ч., судовим порядком, беручи, при цьому, до уваги, положення закону щодо належного відповідача, щодо прав стягувача у провадженні з виконання рішення суду, яке набрало законної сили, щодо прав потерпілого у кримінальному провадженні, враховуючи набрання чинності з 01.01.2012 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМ України від 30.11.2011 № 1232, відповідно до якого, зокрема, змінилися склад і повноваження відповідних суб'єктів (п.п. 74, 75, 79, 80, 86, 87 та ін.), та враховуючи особливості відповідних порядків розслідування як сукупності дій і правовідносин, які за своїм змістом є процесуальними (Постанова Верховного Суду України від 23.04.2014 у справі № 6-26цс14).

Керуючись ст. 303 ч. 3, ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Берегівського районного суду від 8 липня 2014 р. скасувати, у позові ОСОБА_3 до «ОСОБА_5 в особі начальника Берегівського міжрайонного управління водного господарства» про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди відмовити внаслідок пред'явлення позову до неналежного відповідача.

Повернути ОСОБА_3 зайво сплачений судовий збір: з позовної заяви за квитанцією філії Закарпатське облуправління АТ «Ощадбанк» ТВБВ 0000/0135-2 № 127 від 15.04.2014 в розмірі 500,00 грн, з апеляційної скарги за квитанцією філії Закарпатське облуправління АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10006/135 № 603 від 22.12.2014 в розмірі 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді