Справа № 640/1575/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Чередник В.Є.

при секретарі Кривенко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Банк "Меркурій" про визнання припиненими іпотечних договорів, -

В С Т А Н О В И В:

30.01.2015 р. позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Банк "Меркурій" про визнання припиненими іпотечних договорів, у зв"язку з припиненням основного зобов'язання та зобов'язання вчинити певні дії.

В ході розгляду справи, позивачами було подано уточнену позовну заяву, в якій остаточно позивачі просили: визнати припиненими у зв'язку з припиненням основного зобов'язання іпотечні договори.

При цьому, позивачі посилались на те, що 07.03.2008 р. між Акціонерним комерційним банком "Меркурій" (тепер - Публічне акціонерне товариство Банк "Меркурій") та фізичною особою, громадянином України ОСОБА_1 було укладено договір №18-06П-38 про іпотечний кредит. Відповідно до п. 1.1. цього договору, Відповідач надає ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у сумі 2 300 000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов'язується повернути кредит 06.03.2018 р. згідно із графіком, що встановлений договором.

30.11.2010 р., між Відповідачем та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №6 до договору №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 р., відповідно до якої назву договору змінено на "Договір №18-06П-38 на кредитну лінію", а також збільшено ліміт кредитування до 2 700 000,00 грн. (п. 2 додаткової угоди №6).

17.10.2011 р. між Відповідачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №7 до договору №18-06П-38 на кредитну лінію, відповідно до якої сторони встановили ліміт кредитування у 4 352 700,00 грн.

На виконання умов договору №18-06П-38 на кредитну лінію (із змінами та доповненнями) ОСОБА_1 отримав від Відповідача грошові кошти у обсязі, що був встановлений цим договором.

Для забезпечення вимог Відповідача до ОСОБА_1, що виникають з зазначеного договору №18-06П-38, було укладено наступні іпотечні договори: іпотечний договір №16-03-82 від 07.03.2008 р., укладений між Відповідачем та ОСОБА_1; іпотечний договір №02/2-08-204 від 17.10.2011 р., укладений між Відповідачем та ОСОБА_2, іпотечний договір №02/2-08-205 від 17.10.2011 р., укладений між Відповідачем та ОСОБА_3, іпотечний договір №02/2-08-206 від 17.10.2011 р., укладений між Відповідачем та ОСОБА_4

На майно, що було передане Відповідачу в іпотеку на підставі договорів №16-03-82 (з урахуванням договорів про внесення змін від 30.04.2008 р. та від 24.10.2011 р.), №02/2-08-204, №02/2-08-205, №02/2-08-206, було накладено заборону відчуження та зареєстровано іпотеку у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, виконання зобов'язання ОСОБА_1 перед Відповідачем за договором №18-0611-38 від 07.03.2008 р. на кредитну лінію у редакції додаткової угоди №7 від 17.10.2011 р. було забезпечено шляхом укладення чотирьох іпотечних договорів, за якими іпотекодавцями є ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а іпотекодержателем -Відповідач.

18.12.2014 р. ОСОБА_1 була отримана вимога про дострокове виконання зобов'язань за вих.№4836/02/3.

24.12.2014 р. ОСОБА_1 уклав договір про відступлення права вимоги з Товариством з обмеженою відповідальністю "Василиск". Відповідно до п. 2.1. цього договору про відступлення права вимоги, ТОВ "Василиск", який є Первісним кредитором, передає (відступає) ОСОБА_1, який є Новим кредитором, належну Первісному кредитору частину прав вимоги до Боржника (Відповідача) за договором банківського рахунку № 2728/12, укладеним 16.01.2012 р. між Первісним кредитором та ПАТ Банк "Меркурій" (Відповідачем), внаслідок чого відбулася заміна кредитора у зобов'язанні. Згідно із п. 2.2. договору про відступлення права вимоги, Новий кредитор (ОСОБА_1.) одержує право замість Первісного кредитора вимагати від ПАТ Банк "Меркурій" (Відповідач) сплати частини заборгованості в розмірі 3 595 079, 57 грн. за договором банківського рахунку № 2728/12 від 16.01.2012 р.

Пунктом 2.3. договору про відступлення права вимоги встановлено, що Права вимоги за цим договором акцептовано (визнано) ПАТ Банк "Меркурій" (Відповідач) та внесено до переліку (реєстру) акцептованих вимог Боржника, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 182/14 від 21.08.2014 р., згідно із Довідкою № 880/03 від 10.10.2014 р., виданою ПАТ БАНК "Меркурій" (Відповідач). Сторони договору про відступлення права вимоги погодили, що за відступлення Права вимоги Новий кредитор (ОСОБА_1.) сплачує Первісному кредитору грошові кошти у розмірі 3 595 079, 57 грн. у строк до 31.05.2015 р.

24.12.2014 р. на підставі укладеного з ТОВ "Василиск" договору про відступлення права вимоги б/н ОСОБА_1 було отримано часткове право вимоги сплати Відповідачем заборгованості за договором банківського рахунку № 2728/12 від 16.01.2012 р., у розмірі 3 595 079,57 грн.

У свою чергу ОСОБА_1 мав заборгованість перед Відповідачем за договором № 18-06П-38 на кредитну лінію від 07.03.2008 р. (із змінами та доповненнями), яка відповідно до цього договору та вимоги Відповідача про дострокове виконання зобов'язань № 4836/02/3 від 18.12.2014 р. складалася із:

заборгованості із сплати (повернення) кредиту у розмірі 3 332 700,00 грн.,

заборгованості із сплати процентів за користування кредитом у розмірі 245 031,27 грн.,

пені, передбаченої п. 5.2. договором № 18-06П-38 на кредитну лінію, в розмірі із розрахунку на дату погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, строк виконання зобов'язань ОСОБА_1 за договором № 18-06П-38 на кредитну лінію настав.

Відповідно до Розрахунку від 29.12.2014 р. суми заборгованості по 28.12.2014 р.(включно) за цим договором, наданого Відповідачем ОСОБА_1, заборгованість ОСОБА_1 за договором № 18-06П-38 на кредитну лінію складала 3 595 079,57 грн.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання ОСОБА_1 щодо сплати пені у розмірі 14 045,00 грн. є припиненими в результаті його виконання, що підтверджується квитанцією №024КП15 від 30.12.2014 р.,

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

Враховуючи наявність у ОСОБА_1 та Відповідача зустрічних однорідних вимог, ОСОБА_1 30.12.2014р. здійснив їх зарахування, а саме: вимог ОСОБА_1 до Відповідача за договором банківського рахунку № 2728/12 від 16.01.2012 р. у розмірі 3 595 079,57 грн., та вимог Відповідача до ОСОБА_1 за договором № 18-06П-38 на кредитну лінію у розмірі 3 595 079,57 грн., з яких 3 332 700,00 грн.. - вимоги щодо сплати (повернення) кредиту, та 262 379,57 грн. - вимоги щодо сплати заборгованості за процентами за користування кредитом.

Про припинення частини зобов'язання у розмірі 3 595 079,57 грн. зарахуванням ОСОБА_1 повідомив Відповідача 30.12.2014 р.. Факт отримання Відповідачем відповідної заяви від ОСОБА_1 підтверджується відміткою про її отримання.

Остаточні розрахунки з Відповідачем щодо погашення заборгованості перед Відповідачем за договором № 18-06П-38 на кредитну лінію було здійснено ОСОБА_1 12.01.2015 р. Зокрема, 12.01.2015р. ОСОБА_1 на користь Відповідача було сплачено 3700 грн. заборгованості із сплати (повернення) кредиту у розмірі, 100,00 грн. - заборгованості із сплати процентів за користування кредитом,200,00 грн.-пені. Факт здійснення остаточних розрахунків підтверджується квитанціями №301КШ від 12.01.2015 р., №301КП2 від 12.01.2015 р., №024КП2 від 12.01.2015 р.

Таким чином, позивачі вважають, що на момент подання позовної заяви ОСОБА_1 не має заборгованості перед Відповідачем за договором № 18-06П-38 на кредитну лінію.

Так, відповідно до наданої ОСОБА_1 заяви про припинення зобов'язання зарахуванням від 30.12.2014 р. та здійснених дій щодо остаточного погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Відповідачем за договором, на підставі ст.ст. 599, 601 ЦК України, зобов'язання ОСОБА_1 за договором № 18-06П-38 на кредитну лінію були припинені в повному обсязі 12.01.2015 р.

Відповідно до пункту 5.2 укладеного між ОСОБА_1 та Відповідачем ОСОБА_5 договору №16-03-82, який в редакції договору про внесення змін до нього від 24.10.2011 р. є пунктом 6.2, "іпотека припиняється виконанням Іпотекодавцем обов'язків за Кредитним договором та у інших випадках, передбачених чинним законодавством України".

Відповідно до п.6.2. іпотечного договору №02/2-08-204 від 17.10.2011 р., укладеного між Відповідачем та ОСОБА_2, п. 6.2. іпотечного договору №02/2-08-205 від 17.10.2011 р., укладеного між Відповідачем та ОСОБА_3, а також п. 6.2. іпотечного договору №02/2-08-206 від 17.10.2011 р., укладеного між Відповідачем та ОСОБА_4, "іпотечний договір припиняється виконанням Позичальником у повному обсязі своїх обов'язків за Кредитним договором та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України".

З огляду на вищезазначене, враховуючи те, що договір № 18-06П-38 на кредитну лінію (основне зобов'язання) було припинено 12.01.2015 р., тому, на думку позивачів укладені іпотечні договори є припиненими 12.01.2015 р.

Незважаючи на припинення основного зобов'язання ОСОБА_1 перед Відповідачем, виконання якого було забезпечено іпотекою за зазначеними вище іпотечними договорами, укладеними Відповідачем з Позивачами, у встановлений Законом п'ятиденний строк Відповідач самостійно не вчинив дії для здійснення державної реєстрації припинення іпотеки. У зв'язку з цим, керуючись ч. 9 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", 19.01.2015 р. Позивачі звернулися до Відповідача з письмовими вимогами про вчинення дій щодо реєстрації припинення іпотеки, обтяжень за іпотечним договором № 16-03-82 від 07.03.2008 р. із змінами та доповненнями, іпотечним договором № 02/2-08-204 від 17.10.2011 р., іпотечним договором № 02/2-08-205 від 17.10.2011 р., іпотечним договором № 02/2-08-206 від 17.10.2011 р. Зазначені вимоги були отримані Відповідачем 19.01.2015 р., що підтверджується відповідними відмітками про їх отримання.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів №84788069 від 29.01.2015 р. станом на 29.01.2015 р. запис про заборону відчуження нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження №7119614 (щодо майна, що належить ОСОБА_1 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не вилучений.

Так само, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іпотеки №32760315 від 27.01.2015 рстаном на 27.01.2015 р. записи про іпотеку №6518824 (щодо майна, що належить ОСОБА_2.), №6519466 (щодо майна, що належить ОСОБА_3), №6517337 (щодо майна, що належить ОСОБА_4.) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучені.

На думку позивачів, викладене свідчить про те, що Відповідач, всупереч вимогам ч. 9 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", дотепер не вчинив жодних дій для державної реєстрації припинення іпотеки, обтяження ані на підставі власної заяви, яку він був зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, ані на письмові вимоги позивачів, права яких порушено через наявність таких реєстраційних записів.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреностей, уточнені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених як в уточненому позові, так і в письмових поясненнях.

В даних поясненнях представник відповідачів зазначила, що правомірність правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог не є предметом спору у справі №640/1575/15-ц.

Частина 5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" забороняє під час тимчасової адміністрації зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом. Відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №15 від 14.03.2014 р. щодо впровадження тимчасової адміністрації, тимчасова адміністрація діяла з 14.03.2014 р. і по 13.06.2014 р.

Як вбачається із Рішення №47 від 12.06.2014 р. виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо початку ліквідації відповідача та призначення уповноваженої особи на ліквідацію, станом на момент вчинення зарахування зустрічних однорідних вимог позивачем-1 (тобто на 30.12.2014 р.) дію тимчасової адміністрації було закінчено і було розпочато ліквідаційну процедуру відповідача. Принциповим моментом є те, що Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не містить заборони зарахування зустрічних однорідних вимог у процесі ліквідаційної процедури.

Недійсність одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог, вчиненого ОСОБА_1, прямо не встановлена, його дійсність не оскаржувалась у судовому порядку; відповідач не звертався до суду з вимогами про визнання його недійсним, рішення суду, що набрало законної сили, щодо визнання його недійсним не існує. Отже, доки не доведено інше, правочин із зарахування ОСОБА_1 зустрічних однорідних вимог є правомірним та у відповідності до положень ст. 202 ЦК України створює певні наслідки. Одним із таких наслідків є припинення іпотеки і реєстрація припинення іпотеки за заявою відповідача у встановленому чинним законодавством України порядку.

Частина 2 ст.601 ЦК України передбачає можливість зарахування зустрічних вимог за заявою однієї із сторін. Зазначена норма встановлює обов'язковість для однієї сторони надання іншій стороні заяви про зарахування зустрічних вимог, чого дотримався ОСОБА_1, який здійснивши зарахування зазначених вище вимог в односторонньому порядку 30.12.2014 р. повідомив про це Відповідача. Факт отримання Відповідачем відповідної заяви від ОСОБА_1 підтверджується відміткою про її отримання. Одночасно, законодавство не визначає згоду іншої сторони на зарахування як обов'язкову умову чинності цього правочину.

Як вбачається з аналізу відповідних норм законодавства, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною.

Таким чином, у випадку, якщо зарахування зустрічних вимог, здійснене ОСОБА_1 порушує, на думку відповідача, будь-які його права, останній може їх поновити у судовому порядку, але не шляхом направлення позивачам відмови від зарахування вимог, яке згідно із законодавством може бути і було здійснено у односторонньому порядку. Тим більше, відповідач не може поновити свої порушені, на його думку, права шляхом невиконання вимог Закону України "Про іпотеку" та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та утримання від дій по здійснення державної реєстрації припинення іпотеки.

Враховуючи, що наявність чи відсутність згоди відповідача на зарахування зустрічних вимог, вчинене в односторонньому порядку, жодним чином не впливає на правомірність цього правочину, на думку позивачів, докази у вигляді повідомлень про неможливість проведення зарахування у процедурі ліквідації за вих..№43/08 від 23.01.2015 р., вих..№82/08, №83/08, №84/08 від 26.01.2015 р. не можуть бути прийняті до уваги судом.

Враховуючи викладене вище, позивачі вважають, що подальша іпотека (обтяження) зазначеного майна не має жодних законних та фактичних підстав, а ухилення відповідачем від вчинення дій для державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з припиненням зобов'язання за договором № 18-06П-38 на кредитну лінію від 07.03.2008 р. порушує права позивачів як власників переданого в іпотеку майна. Таким чином позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ Банк "Меркурій" Полетаєва Т.Ю., яка діє на підставі довіреності, проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, з підстав, викладених у письмових запереченнях.

При цьому, представник відповідача посилалась на те, що не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема у випадках, встановлених договором або законом., згідно п.5 ст. 602 ЦК України. Відповідно до статей 91, 93, 96 Закону України "Про банки і банківську діяльність у процесі ліквідаційної процедури банку визначається черговість і порядок погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог( зокрема кредиту та банківського вкладу.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідачем було отримано заяви Позивачів від 30.12.2014 року про припинення зобов'язання зарахуванням. Відповідач повідомив позивачів про неможливість проведення зарахування в процедурі ліквідації банку (листи вих. 43/08 від 23.01.2015 року, вих. № 82/08, № 83/08, № 84/08 від 26.01.2015 року). З огляду на вищевикладене та керуючись чинним законодавством, Банк не може провести зарахування, оскільки це може прямо призвести до порушення прав кредиторів щодо черговості задоволення їх вимог. Законом не передбачено порядок індивідуального позачергового погашення вимог кредиторів, оскільки встановлена імперативна черговість задоволення цих вимог.

10.06.2014 року Національний банк України виніс Постанову № 340 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА БАНКУ "МЕРКУРІЙ", якою прийняв рішення про ліквідацію банку з 12.06.2014 року.

12.06.2014 року Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла Рішення № 47 "Про початок ліквідації АТ БАНК "МЕРКУРІЙ" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію.

Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та сторонами не заперечено, що 07.03.2008 р. між Акціонерним комерційним банком "Меркурій" (тепер - Публічне акціонерне товариство Банк "Меркурій") та фізичною особою, громадянином України ОСОБА_1 було укладено договір №18-06П-38 про іпотечний кредит. Відповідно до п. 1.1. цього договору, Відповідач надає ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у сумі 2 300 000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов'язується повернути кредит 06.03.2018 р. згідно із графіком, що встановлений договором.

30.11.2010 р., між Відповідачем та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №6 до договору №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 р., відповідно до якої назву договору змінено на "Договір №18-06П-38 на кредитну лінію", а також збільшено ліміт кредитування до 2 700 000,00 грн. (п. 2 додаткової угоди №6).

17.10.2011 р. між Відповідачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №7 до договору №18-06П-38 на кредитну лінію, відповідно до якої сторони встановили ліміт кредитування у 4 352 700,00 грн.

На виконання умов договору №18-06П-38 на кредитну лінію (із змінами та доповненнями) ОСОБА_1 отримав від Відповідача грошові кошти у обсязі, що був встановлений цим договором.

Для забезпечення вимог Відповідача до ОСОБА_1, що виникають з зазначеного договору №18-06П-38, було укладено іпотечні договори.

На майно, що було передане Відповідачу в іпотеку на підставі договорів №16-03-82 (з урахуванням договорів про внесення змін від 30.04.2008 р. та від 24.10.2011 р.), №02/2-08-204, №02/2-08-205, №02/2-08-206, було накладено заборону відчуження та зареєстровано іпотеку у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, виконання зобов'язання ОСОБА_1 перед Відповідачем за договором №18-0611-38 від 07.03.2008 р. на кредитну лінію у редакції додаткової угоди №7 від 17.10.2011 р. було забезпечено шляхом укладення чотирьох іпотечних договорів, за якими іпотекодавцями є ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а іпотекодержателем -Відповідач.

18.12.2014 р. ОСОБА_1 була отримана вимога про дострокове виконання зобов'язань за вих.№4836/02/3.

24.12.2014 р. ОСОБА_1 уклав договір про відступлення права вимоги з Товариством з обмеженою відповідальністю "Василиск". Відповідно до п. 2.1. цього договору про відступлення права вимоги, ТОВ "Василиск", який є Первісним кредитором, передає (відступає) ОСОБА_1., який є Новим кредитором, належну Первісному кредитору частину прав вимоги до Боржника (Відповідача) за договором банківського рахунку № 2728/12, укладеним 16.01.2012 р. між Первісним кредитором та ПАТ Банк "Меркурій" (Відповідачем), внаслідок чого відбулася заміна кредитора у зобов'язанні. Згідно із п. 2.2. договору про відступлення права вимоги, Новий кредитор (ОСОБА_1.) одержує право замість Первісного кредитора вимагати від ПАТ Банк "Меркурій" (Відповідач) сплати частини заборгованості в розмірі 3 595 079, 57 грн. за договором банківського рахунку № 2728/12 від 16.01.2012 р.

Пунктом 2.3. договору про відступлення права вимоги встановлено, що Права вимоги за цим договором акцептовано (визнано) ПАТ Банк "Меркурій" (Відповідач) та внесено до переліку (реєстру) акцептованих вимог Боржника, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 182/14 від 21.08.2014 р., згідно із Довідкою № 880/03 від 10.10.2014 р., виданою ПАТ БАНК "Меркурій" (Відповідач). Сторони договору про відступлення права вимоги погодили, що за відступлення Права вимоги Новий кредитор (ОСОБА_1.) сплачує Первісному кредитору грошові кошти у розмірі 3 595 079, 57 грн. у строк до 31.05.2015 р.

24.12.2014 р. на підставі укладеного з ТОВ "Василиск" договору про відступлення права вимоги б/н ОСОБА_1 було отримано часткове право вимоги сплати Відповідачем заборгованості за договором банківського рахунку № 2728/12 від 16.01.2012 р., у розмірі 3 595 079,57 грн.

10.06.2014 року Національний банк України виніс Постанову № 340 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА БАНКУ "МЕРКУРІЙ", якою прийняв рішення про ліквідацію банку з 12.06.2014 року.

12.06.2014 року Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла Рішення № 47 "Про початок ліквідації АТ БАНК "МЕРКУРІЙ" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію.

Згідно ст. 602 п.5 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статей 91, 93, 96 Закону України "Про банки і банківську діяльність у процесі ліквідаційної процедури банку визначається черговість і порядок погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог( зокрема кредиту та банківського вкладу.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

При цьому, суд вважає, що ст. 36 що Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не йде всупереч даній правовій позиції щодо заборони зарахування зустрічних однорідних вимог в процесі ліквідаційної процедури.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за звернен ням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 601, 602 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Банк "Меркурій" про визнання припиненими іпотечних договорів- відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя-