Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/7786/14-ц
провадження 2/369/31/15
РІШЕННЯ

Іменем України

19.01.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба в справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що у шлюбі з відповідачем перебуває з 1999 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя з ОСОБА_2 не склалось, в них постійно виникають сварки. Подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Вказала, що після припинення сімейних відносин між нею та відповідачем виник спір щодо місця проживання дитини. Так, відповідач неодноразово заявляв, що дитина буде проживати разом з ним в с. Круглик. Щодо побачень дитини з батьком жодних зауважень не має.

Просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 21 серпня 1999 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №983; визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_1.

У судове засідання позивачка та її представник не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені. Подали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність. Просили суд задоволити позов.

На початку розгляду справи відповідач та його представник проти позову заперечували, оскільки сторони не проживали разом менше місяця, тому вирішення питання про розірвання шлюбу є передчасним. У подальшому в судове засідання відповідач та його представник не з'явились. Направили суду заяву про розгляд справи у їх відсутність та вказали, що не заперечують проти задоволення позовних вимог.

У судове засідання представник служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації не з'явився. Направив суду висновок комісії, просив вирішити спір враховуючи висновок та інтереси дітей.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 21 серпня 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №983.

Від подружнього життя мають неповнолітнього сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

Оскільки судом встановлено, що сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, не проживають разом тривалий час, у наданий судом строк примирення не досягли, відповідач проти позовних вимог не заперечує, тому шлюб між ним ними може бути розірваним.

Також судом встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Нормою ст. 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 6 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, ґрунтуючись на рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до довідки форми 3, виданої КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва Житлова ремонтно-експлуатаційна організація №412» від 30 липня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

З акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_1, складеного комісією служби в справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, вбачається, що за даною адресою проживає ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3, дитині створені належні умови виховання..

Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

При розгляді справи орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації надав висновок на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини. При цьому вважали за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_1.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

На підставі наведеного, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, та приймаючи до уваги вік малолітнього ОСОБА_3, якому безумовно потрібна як материнська, так і батьківська турбота, оскільки між дитиною та матір'ю з самого народження існує тісний зв'язок, розірвання якого може потягти за собою негативні наслідки у фізичному та емоційному розвитку дитини, відсутність підтвердження грубого чи егоїстичного ставлення ОСОБА_1 до дітей та будь-яких інших виключних обставин, а батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участь у їх вихованні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю щодо встановлення часу спілкування, або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням, сторони проживають разом в одній квартирі, приходить до висновку про задоволення позову. Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Шлюб, зареєстрований 21 серпня 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №983, - розірвати.

Залишити ОСОБА_1 прізвище «ОСОБА_1».

Визнати місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич