Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/593/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Гармаш Т. І.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.02.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суржика М.М.,

при секретарі: Кравченко Я.С.

за участю представників позивача

· розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на ? частину квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

· Зазначала, що з 12 серпня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу вони 23 червня 2011 року купили квартиру АДРЕСА_2, після купівлі її вартість значно збільшилася внаслідок спільних грошових витрат. Право власності на квартиру на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу зареєстровано за відповідачем.

Просила визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя.

· Під час розгляду справи позов доповнила, просила визнати за нею право власності на ? частку зазначеної квартири (а.с.53).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року в позові відмовлено. Суд встановив, що в договорі купівлі-продажу спірної квартири визначено, що відповідач придбав квартиру за особисті кошти, з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу в цій частині позивач не зверталася, а тому квартира є особистою власністю відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що при посвідченні договору купівлі-продажу відповідач надав нотаріусу недостовірну інформацію про те, що він не перебуває у шлюбі, проте зазначеній обставині суд не дав належної правової оцінки та дійшов безпідставного висновку, що квартира є його особистою власністю.

В засіданні апеляційного суду представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач та його представник копію апеляційної скарги та судову повістку про виклик до суду отримали під розписку (а.с.104-106,108-110,113-114), відповідач також отримав смс-повідомлення (а.с.112), заперечень на апеляційну скаргу не подали, в судове засідання не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що факт придбання майна не в період зареєстрованого шлюбу та за особисті кошти підтверджується нотаріально посвідченим договором, який не визнано недійсним в цій частині, проте погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та зроблений судом з порушенням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому 12 квітня 2008 року відділом ЗАГС м.Ноябрьська Ямало-Ненецького автономного округу шлюбі (а.с.10). Шлюб сторони не розірвали.

Позивач з 2000 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5). Відповідач 24 травня 2008 року вибув в Росію (а.с.22), був зареєстрований за місцем проживання позивача, з 08 лютого 2013 року зареєстрований у спірній квартирі (а.с.60).

Нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу підтверджується, що 23 червня 2011 року відповідач ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, купив за 57249 грн. однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ( а.с.13-15).

В п.2.4.3 договору купівлі-продажу зазначено, що покупець в зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, грошові кошти, що витрачаються покупцем на придбання квартири за цим договором, не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти, у тому числі й відповідно до ст.ст.65,74 та 97 СК України, відсутні (а.с.13).

Обставини про те, що станом на 11 годину 30 хвилин 23 червня 2011 року покупець не перебуває у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах викладені в заяві ОСОБА_4 до приватного нотаріуса (а.с.62) та відображено в п.2.4.3 договору.

· Таким чином, в п.2.4.3 зазначені обставини з особистих пояснень ОСОБА_4, які відповідно до свідоцтва про реєстрацію ним і ОСОБА_3 12 квітня 2008 року шлюбу є недостовірними. Ці обставини не стосуються істотних умов нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири та не підлягають спростуванню шляхом визнання цього пункту договору недійсним в судовому порядку.

Оскільки відповідач на час придбання квартири перебував у зареєстрованому шлюбі, то відповідно до ч.3 ст.65 СК України необхідна згода його дружини, тобто позивача, на купівлю квартири і тільки за умови подання саме нею заяви про факт придбання квартири її чоловіком за особисті кошти, договором купівлі-продажу був би визначений режим особистої приватної власності відповідача на квартиру. Проте така заява від позивача до нотаріуса не надходила.

Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначене в ст.57 СК України, зокрема, майно набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ( ст.60 СК України).

Таким чином, факт набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, разом з тим заінтересована особа може довести, що майно було придбане у шлюбі, але за її особисті кошти.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

·

Відповідач ОСОБА_4 позову про визнання квартири його особистою власністю не подавав, належних та допустимих доказів того, що квартира відповідно до ст. 57 СК України є його особистою власністю суду не надав.

Оскільки спірна квартира придбана в період зареєстрованого шлюбу, шлюбний договір або інший договір щодо режиму майна між сторонами не укладався, то вона в силу закону є спільною сумісною власністю подружжя, тому такий спосіб захисту як визнання майна спільною сумісною власністю подружжя не передбачений і в цих позовних вимогах слід відмовити.

·

· Частки дружини та чоловіка у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 ЦК України).

·

· За таких обставин колегія суддів вважає, що позов про визнання права власності за кожним із подружжя по ? частці спірної квартири, яка придбана ними в період шлюбу, підлягає задоволенню.

·

· Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування в апеляційному порядку з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

В суді першої інстанції та в апеляційному суді від відшкодування витрат по сплаті судового збору представники позивача відмовилися.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

·

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати право власності за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на ? частку квартири АДРЕСА_2; за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на ? частку квартири АДРЕСА_2.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: