АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1851/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2770/15Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Винниченка Ю.М., Карпушина Г.Л.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» про стягнення суми вкладу, нарахованих процентів за договором банківського вкладу, інфляційних втрат, трьох процентів річних, моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 2 500 доларів США вкладу; 239,97 доларів США упущеної вигоди (можливих доходів від суми депозиту у розмірі відсоткової ставки за договором банківського вкладу у період з 16 листопада 2014 року по 01 липня 2015 року); 73,67 доларів США інфляційних втрат за листопад-грудень 2014 року; 688,88 доларів США інфляційних втрат за січень-липень 2015 року; 56,46 доларів США - три проценти річних; 1 000 грн. моральної шкоди; 405 грн. витрат на проїзд до установи Банку; 14 грн. витрат на листування.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх зобов'язань за договором належним чином не виконав та по закінченню строку дії договору не повернув йому вклад і нараховані відсотки за користування ним.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 30 липня 2015 року позов задоволений частково: стягнуто з ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_2 2 500 доларів США за договором банківського вкладу, 239,97 доларів США процентів на банківський вклад, 56,46 доларів США - три проценти річних, а всього - 2 796,43 долари США. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено, вирішене питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зроблено посилання на неправильну оцінку судом фактичних обставин, зокрема щодо очевидності інфляційних, матеріальних та моральних втрат позивача у зв'язку з неправомірною відмовою відповідача виконати належним чином свої договірні обов'язки.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 травня 2014 року між ОСОБА_2 і ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладений договір банківського вкладу (вклад «Інтернаціональний») №71-в-17/793-840, згідно умов якого ОСОБА_2 передав Банку грошові кошти у іноземній валюті - 800 доларів США, строком до 20 травня 2015 року.

10 червня 2014 року між ОСОБА_2 і ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладений додатковий договір №1, згідно умов якого ОСОБА_2 поповнив вклад на суму 2 200 доларів США.

17 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подав Банку заяву про дострокове розірвання укладених угод.

За станом на час пред'явлення ОСОБА_2 позову строк дії договорів закінчився, проте Банк не повернув вкладнику усі належні суми, заборгованість становить 2 500 доларів США - сума неповернутого вкладу, і 239,97 доларів США - сума нарахованих процентів.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані позивачем докази, належно їх оцінив і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. При цьому суд першої інстанції правомірно виходив з того, що Банк не надав доказів належного виконання свого обов'язку зі своєчасного повернення вкладу і нарахованих процентів.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти, що були йому передані, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нормами ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03 липня 1991 р. встановлено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення з Банку інфляційних втрат на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що договір вкладу укладений в іноземній валюті, отже норма закону про стягнення з боржника інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання на ці правовідносини не розповсюджується.

Висновки суду першої інстанції щодо обрахунку судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням виду валюти, яка стягнута з відповідача, узгоджуються з роз'ясненнями Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року (пункт 12).

Обґрунтовуючи рішення про відмову у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції помилково послався на ст.570 ЦК України («Поняття завдатку»), проте його висновки по суті є правильними, отже відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України це не може бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Нормами параграфу третього глави 71, а також глави 72 ЦК України не передбачено відшкодування моральної шкоди вкладнику у разі прострочення Банку (боржника).

Обов'язок доказування покладений на сторону у справі (ст.10, ст.60 ЦПК України). В обґрунтування своїх вимог про транспортні витрати, а також витрати на листування із Банком ОСОБА_2 не надав суду належних і допустимих доказів. Твердження апеляційної скарги про очевидність цих витрат не можна визнати загальновідомими у розумінні ч.2 ст.61 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О. А.Лобов

Судді: Ю.М. Винниченко

Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов