Справа № 162/622/15-ц Провадження № 22-ц/773/1304/15 Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В.Д.
Категорія: 48 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів - Веремчук Л.М., Антонюк К.І.

при секретарі Черняк О.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочинів щодо відчуження рухомого майна недійсними, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 липня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого покликалася на те, що з 20 травня 2004 року перебувала із відповідачем ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, в якому вони за спільні кошти придбали наступне рухоме майно: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ", 2004 року випуску номер кузова НОМЕР_1; автомобіль марки «MERCEDES-BENZ", 2005 року випуску номер кузова НОМЕР_2; автомобіль марки «TOYOTA PRADO 2.7", 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_5 Вказані транспортні засоби були зареєстровані на ім'я відповідача ОСОБА_3 Враховуючи те, що відповідач здійснив переререєстрацію зазначеного рухомого майна на ім'я свого батька ОСОБА_4, без відому та згоди останньої, після уточнення позовних вимог просила визнати недійсними правочини щодо відчуження майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема, вищевказаних автомобілів із застосуванням наслідків їх недійсності. Вирішити питання про розподіл судового збору.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області 14 липня 2015 року в позові ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погодившись з вищезгаданим рішенням суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила його скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному об'ємі.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач та її представник апеляційну скаргу із наведених у ній мотивів підтримали, тоді як відповідачі та представник відповідача просили її відхилити, з огляду на безпідставність наведених у ній доводів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2004 року (а.с. 15).

За час перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне рухоме майно: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ", 2004 року випуску номер кузова НОМЕР_1; автомобіль марки «MERCEDES-BENZ", 2005 року випуску номер кузова НОМЕР_2; автомобіль марки «TOYOTA PRADO 2.7", 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_5

Відтак, в силу вимог ч. 1 ст. 60 СК України вищевказане рухоме майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до інформації Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України у Волинській області від 18 червня 2015 року відповідач ОСОБА_3 відчужив автомобіль марки «MERCEDES-BENZ", 2004 року випуску номер кузова НОМЕР_3 січня 2014 року відповідачу ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку, з 31 березня 2015 року автомобіль перереєстровано на ОСОБА_7. Автомобіль марки «MERCEDES-BENZ", 2005 року випуску номер кузова НОМЕР_4 січня 2014 року відчужив відповідачу ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку, з 24 березня 2015 року автомобіль перереєстровано на ОСОБА_8. Автомобіль марки «TOYOTA PRADO 2.7", 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_5 08 січня 2014 року відчужив відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 146-155), і як встановлено в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції зазначений автомобіль також відчужений третій особі.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

У заявленому позові ОСОБА_1 зазначала про те, що відповідач ОСОБА_3 не звертався до неї про надання згоди на продаж автомобілів, і зазначені обставини стороною відповідача спростовані не були.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами через нотаріуса; продаж через довідку-рахунок.

Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міеністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок), визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 12 Порядку суб'єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки.

Усі графи довідки-рахунка, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. У графу «вартість» вноситься вартість продажу транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер, у грошовій одиниці України (п. 14 Порядку).

Згідно із п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух» ), а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону .

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

З огляду на положення зазначених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

У порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд першої інстанції не роз'яснив ОСОБА_1 право уточнити позовні вимоги у частині визнання недійсним довідки-рахунку, оскільки способом захисту порушення права є визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.ст. 15, 16 ЦПК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Водночас, встановлені вище обставини в ході розгляду справи в суді першої інстанції дають підстави для висновку, що спір з приводу даного рухомого майна існує не лише між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, а і третіми особами, у власності яких, на даний час, перебувають транспортні засоби, які являються предметом спору.

Однак, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними правочинів щодо відчуження рухомого майна із застосуванням наслідків їх недійсності позивач ОСОБА_1 не зазначила даних осіб в якості відповідачів.

В порушення вимог закону, місцевий суд цих вимог закону не врахував та не залучив до участі в справі всіх належних відповідачів.

Враховуючи те, що апеляційний суд не наділений повноваженнями усувати допущені місцевим судом порушення норм процесуального права, зокрема залучати до участі в справі всіх належних відповідачів, провести розгляд по суті даного спору як суд першої інстанції, рішення, як таке, що ухвалене без повного з'ясування усіх обставин у справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 липня 2015 року у даній скасувати та ухвалити нове.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочинів щодо відчуження рухомого майа недійсними відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді