Справа № 348/2689/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1113/2015
Головуючий у 1 інстанції Мужик І.І.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача: ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Надвірнянського районного суду від 08 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є користувачем земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1, на якій нею було самовільно збудовано житловий будинок, куди у 2001 році перейшов жити її син - ОСОБА_4

Зазначала, що 31.07.2001 року виконавчим комітетом Пасічнянської сільської ради за №32 було прийнято рішення, яким було визнано право власності на новозбудований будинок за ОСОБА_3 (колишньою дружиною сина).

Дане рішення нею було оскаржено до суду і рішенням Надвірнянського районного суду від 25.02.2002 року, яке набрало законної сили 19.04.2002 року, рішення виконавчого комітету було визнано незаконним.

Вказувала, що у серпні 2014 року відповідачка подала позов до її сина про усунення перешкод у користуванні будинковолодінням та вселення і вона дізналася про існування ще одного рішення виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради від 31.07.2001 року за №28, на підставі якого відповідачці ОСОБА_3 24.09.2001 року Івано-Франківським ОБТІ було видано свідоцтво про право власності на спірний будинок НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що земельна ділянка, на якій розташований будинок, перебуває у її користуванні, а саме будівництво є самовільним, про оскаржуване рішення та свідоцтво про право власності вона дізналася у серпні 2014 року, просила поновити строк позовної давності, який було пропущено з поважних причин, визнати незаконним рішення виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради від 31.07.2001 року за №28 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 08 квітня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради від 31.07.2001 року за №28 - закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 08 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 строк позовної давності.

Визнано недійсним свідоцтво на право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1, видане ОСОБА_3 24.09.2001 року виконкомом Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновок суду про те, що в оскаржуваному рішенні виконкому Пасічнянської сільської ради №28 від 31.07.2001 року допущена помилка в нумерації, а саме - помилково зазначено рішення №28 замість №32 в свідоцтві про право власності на житловий будинок є необґрунтованим, оскільки рішення сільської ради за №28 існує і жодних доказів про помилки в нумерації рішень не здобуто.

Передчасним є висновок суду про те, що вона немає відношення до будинку, оскільки після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 вони почали будувати будинок на земельній ділянці позивачки з її дозволу.

Крім того, судом безпідставно поновлено позивачеві строк позовної давності, при цьому не обґрунтувавши причини такого поновлення.

Зазначає, що позивач про існування свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок знала ще в 2002 році, коли вперше подала до суду позов про визнання незаконним рішення сільської ради за №32.

Передчасним є і висновок суду про те, що земельна ділянка для будівництва будинку не відводилась, оскільки згідно державного акту про право власності на земельну ділянку від 12.02.2009 року їй передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку.

З наведених підстав, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала по вищенаведених мотивах.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Представник Пасічнянської сільської ради та представник ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлялися.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визнаючи недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок був побудований на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні позивачки і незаконність передачі у власність відповідачу вищевказаного спірного будинку було встановлено рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2002 року.

Поновлюючи строк позовної давності, суд виходив з того, що позивач про порушення своїх житлових прав дізналася у серпні 2014 року, коли ОСОБА_3 звернулася з позовом про усунення перешкод в користуванні будинком, в той же час, об'єктивних доказів того, що перебіг позовної давності розпочався в інший час суду не надано.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 31.07.2001 року виконавчим комітетом Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області було прийнято рішення №32 від 31.07.2001 року, яким було визнано право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

24 вересня 2009 року виконком Пасічнянської сільської ради ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1.

Зазначене свідоцтво було видано на підставі рішення виконкому від 31.07.2001 року за №28.

Право власності на зазначений житловий будинок було зареєстроване Івано-Франківським ОБТІ 25.09.2001 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим номером НОМЕР_1.

Встановлено, що фактично рішення виконавчого комітету від 31 липня 2001 року про визнання права власності було прийнято за номером №32, в той же час, свідоцтво видано на підставі рішення №28.

Допущену помилку в нумерації рішень визнала представник Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району в суді першої інстанції.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2002 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Пасічнянської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення було частково задоволено позов та визнано незаконним рішення №32 від 31.07.2001 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1.

Зазначеним рішенням було встановлено, що виконавчий комітет Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району передчасно визнав право власності на житловий будинок за ОСОБА_3, так як даний самовільно побудований будинок не узаконено, не вирішено і не виділено земельну ділянку під будівництво цього будинку, а також дана земельна ділянка не вилучена з користування ОСОБА_2

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо яких встановлено ці обставини.

Таким чином, встановивши, що незаконність передачі у власність відповідачу вищевказаного спірного будинку було встановлено рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2002 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для визнання свідоцтва про право власності на жилий будинок недійсним, оскільки воно видане на підставі рішення, яке визнано незаконним.

Разом з тим, поновляючи строк позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка про наявність оскаржуваного рішення дізналася у серпні 2014 року після звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням, а інших об'єктивних доказів того, що перебіг позовної давності розпочався в інший час суду не надано.

Проте, до такого висновку суд прийшов без встановлення поважності причин його пропуску та без з'ясування, якими доказами це підтверджується.

Так, встановлено, що спір у даній справі виник з приводу набуття у власність ОСОБА_3 житлового будинку у 2001 році.

Відповідно до ст. ст. 71, 75, 80 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції від 16 січня 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється відповідно до ст.257 ЦК тривалістю в три роки.

Перебіг позовної давності, за змістом ст.261 ЦК, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3, 4, 5 ст.267 ЦК визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З оглянутої в засіданні апеляційного суду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Пасічнянської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання рішення незаконним вбачається, що в жовтні 2001 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом і рішення суду її позов було задоволено, не погоджуючись із зазначеним рішення ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу, а в послідуючому і касаційну скаргу, зі змісту яких вбачається, що, як на підставу скасування рішення суду вона посилалася на те, що на будинок було видано свідоцтво про право власності.

З протоколу судового засідання апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2002 року вбачається, що участь у розгляді справи приймала ОСОБА_2 та ОСОБА_3, при цьому остання в своїх поясненнях зазначала про одержання нею свідоцтва про право власності на будинок.

Крім того, з оглянутої в засіданні апеляційного суду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Пасічнянської сільської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на недобудований жилий будинок вбачається, що ОСОБА_3 звернулася з зазначеним позовом до суду у липні 2004 року і до позовної заяви нею було долучено копію свідоцтва про право власності, яке було предметом судового дослідження.

Таким чином, висновок суду про те, що позивач про оскаржуване свідоцтво про право власності на житловий будинок дізналася у серпні 2014 року є невірним.

З позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок ОСОБА_2 звернулася у листопаді 2014 року.

Враховуючи, що питання про поважність причин для поновлення строку судом першої інстанції вирішувалося по клопотанню позивача, в той же час встановлено, що позивач про порушення свого права дізналася у 2004 році (коли ОСОБА_3 було подано позов і долучено копію свідоцтва про право власності) і поважних причин пропуску такого строку нею не наведено, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в позові за спливом позовної давності.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 08 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача: ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок відмовити за спливом позовної давності.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: В.М. Соколовський

О.В. Пнівчук