Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3289/15 Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
Суддя-доповідач Крилова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

при секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державного науково-виробничого підприємства інженерної геодезії "Укрінжгеодезія" на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного науково-виробничого підприємства інженерної геодезії "Укрінжгеодезія" про стягнення безпідставно нажитого майна (грошових коштів),

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2004 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" про стягнення безпідставно нажитого майна (грошових коштів).

В позові зазначала, що наприкінці 2001 року між нею та ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" було досягнуто домовленості про продаж ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" належного їй на праві власності буд. № 59 "б" по вул. Першотравневій в м. Запоріжжі, загальною площею 275,5 кв.м. за 185000,00 грн.

На виконання вказаної домовленості між нею та ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" було укладено договори завдатку від 12.01.2002р., 27.02.2002р. та 05.09.2002р., відповідно до яких вона отримала від ДНВПІГ "Укрінжгеодезія", в якості завдатку, суму грошових коштів в розмірі 179810,00 грн. за продаж підприємству буд. № 59 "б" по вул. Першотравневій в м. Запоріжжі, загальною площею 275,5 кв.м.

30 квітня 2002 року внаслідок погроз та морального тиску зі сторони представників ДНВПІГ "Укрінжгеодезія", які почалися у березні 2002 року та з розрахунку на те, що сума грошових коштів за будинок сплачена, вона була вимушена передати представникам ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" вказаний будинок, який с предметом домовленості між сторонами.

Однак, внаслідок фактичної відмови ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" від домовленості укласти договір купівлі-продажу будинку, останній не був укладений.

У січні 2003 року ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" звернулося до суду із позовом до неї про стягнення подвійної суми завдатку в розмірі 359620,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2003р. позовні вимоги задоволені та стягнуто з неї на користь ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" грошові кошти в розмірі 359620,00 грн. та судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2004 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя скасоване, винесено нове рішення, яким позов ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" задоволено частково, стягнуто з неї на користь ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" грошові кошти в розмірі 186655,00 грн., виграти на послуги адвоката, а також на користь держави держмито 1700,00 грн.

16 грудня 2004 року при примусовому виконанні рішення апеляційного сулу Запорізької області віл 27.05.2004р. належний їй на праві власності бул. № 59 "б" по вул. Першотравневій в м. Запоріжжі було продано державним виконавцем з прилюдних торгів ДНВПІГ "Укрінжгеодезія".

На виконання протоколу проведення прилюдних торгів приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сосіменко Ю.П. видано свідоцтво про право власності № 4408 від 22 грудня 2004 року.

Враховуючи, що в період часу з 30 квітня 2002 року ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" безпідставно користувалося належним їй будинком № 59 "б" по вул. Першотравневій в м.Запоріжжі, не сплачуючи їй орендну плату, фактично отримуючи за її рахунок дохід, отримавши незаконну економію в розмірі 148770,00 грн.

На підставі викладеного, просила суд стягнути з ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" на її корсить безпідставно нажите майно (грошових коштів) в розмірі 148770,00 гри.

В ході судового розгляду ОСОБА_3 уточнила свої позовні вимоги та остаточно просила суд стягнути з ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" на її користь безпідставно нажите майно (грошові кошті) розмірі 260347,50 грн. за період часу з 30 квітня 2002 року по 16 грудня 2004 року.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" на користь ОСОБА_3 безпідставно нажите майно (грошові кошти) за період часу, з 30 квітня 2002 року по 16 грудня 2004 року в розмірі 256215,00 грн..

Не погодившись в зазначеним рішенням суду, та у відповідності до ст. 228 ЦПК України ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" у травні 2007 року звернулося до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 06 березня 2007 року.

Ухвалою суду від 29 листопада 2007 року заява ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" задоволена, заочне рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 2007 року у цій справі скасовано та справа призначена до розгляду в загальному порядку.

В процесі розгляду справи ОСОБА_3. неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, та остаточно просила суд стягнути з ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" на її користь безпідставно нажите майно (грошові коштів) за період з 01 травня 2002 року по 24 грудня 2004 року в розмірі 315392,40 виходячи із розміру орендної плати за користування будинком в розмірі 330,60, грн. на день; 3% річних за користування грошовими коштами за період з 24 грудня 2002 року по 24 квітня 2012року в розмірі 69386,32 грн.; індекс інфляції за період з 01 січня 2004 року по 31 березня 2012 року в розмірі 275968,35 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 16 січня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" на користь ОСОБА_3 безпідставно отримане майно (грошові кошти) за період з 16 травня 2002 року по 16 грудня 2004 року в розмірі 256215,00 грн.

Стягнуто з ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" на користь ОСОБА_3 суму сплаченого державного мита в розмірі 8,50 грн.

Стягнуто з ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 2553,65 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У справі встановлено, що між сторонами була досягнута домовленість про продаж на користь ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" належного позивачці на праві власності житлового будинку 59Б по вул. Першотравневій м. Запоріжжя загальною площею 275, 5 кв. м, ціну якого було визначено у 185 000 грн. На виконання цієї домовленості ОСОБА_3 та ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" було укладено договір завдатку від 12 січня 2002 року та додаткові угодо до нього від 27 лютого 2002 року та 5 вересня 2002 року, відповідно до яких позивач отримала від ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" у якості завдатку суму грошових коштів у розмірі 179 810,00 грн. Договір купівлі-продажу будинку укладений не був.

У січні 2003 року ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення подвійної суми завдатку у розмірі 359 620,00 грн, який рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2004 року задоволено частково та з неї стягнуто грошові кошти у розмірі 186 655,00 грн, виграти на послуги адвоката та судові витрати. У межах виконавчого провадження щодо виконання указаного рішення суду будинок, який підлягав за домовленість між сторонами продажу, реалізовано з прилюдних торгів, переможцем якого став відповідач. 22 грудня 2004 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу видано ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" свідоцтво про право власності на будинок № 4408.

Отже судами було встановлено, що сторони мали на меті укласти договір купівлі- продажу будинку, але правочин не відбувся.

За неоспореними та узгодженими поясненнями обох сторін, будинок з часу досягнення домовленості про майбутній продаж, перебував у володінні відповідача.

Відповідно до ст. 469 ЦК Української РСР 1963 року, особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі. Такий же обов'язок виникає, коли підстава, на якій придбано майно, згодом відпала. В разі неможливості повернути безпідставно придбане майно в натурі повинна бути відшкодована його вартість, що визначається на момент придбання.

Особа, яка безпідставно одержала майно, зобов'язана також повернути або відшкодувати всі доходи, які вона мала або повинна була мати з цього майна з того часу, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про безпідставність одержання майна. З свого боку ця особа має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно з того часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. Ці правила поширюються на випадок збереження майна за рахунок іншої особи без достатніх підстав, встановлених законом або договором. Така норма закріплена у ст. 1212 ЦК України.

Отримання доходів з безпідставно одержаного майна передбачає збагачення набувача, тобто збільшення на стороні набувача у вигляді прибутку. У такому разі у межах предмета доказування позивач має доводити як факт безпідставного одержання майна відповідачем, так і отримання ним доходів із цього майна.

Обґрунтовуючи виникнення у відповідача зобов'язання щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, позивач зазначала, що ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" не сплачував орендну плату за користування належним їй будинком, фактично отримуючи за її рахунок дохід у вигляді незаконної економії видатків за орендою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що доказів на підтвердження правомірності утримування у своєму володінні будинку відповідач не надав.

За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові № 6-88цс13 від 2 жовтня 2013 року, під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося у не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Таким чином, поведінка учасників цивільних правовідносин, зокрема потерпілого, має свідчити про згоду на передачу майна у рахунок виконання зобов'язання, що виникне за договором, який сторони домовилися укласти у майбутньому, до моменту його юридичного оформлення.

Переконливих доказів на підтвердження того, що відповідач тривалий час правомірно користувався будинком він не надав. Тоді як сторонами було визнано, що з часу досягнення попередньої домовленості про купівлі-продаж будинок перебував у користуванні та володінні відповідача та позивачка не отримувала від нього жодних виплат або компенсацій за користування майном.

Заперечуючи проти стягнення коштів, відповідач послався на те, що мала місце позичка (безоплатне користування майном).

Натомість це не узгоджується з фактичними обставинами, позаяк за ст. 827 ЦК за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.

Тож про передання майна у позичку має бути досягнута обопільна згода сторін.

Крім зазначеного, за ст. 828 ЦК договір позички між юридичними особами, а також між юридичною та фізичною особою укладається у письмовій формі.

Договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до статті 793 цього Кодексу.

Таким чином, фактичні обставини справи, відсутність належної форми тощо, унеможливлює висновок про існування між сторонами договору позички.

Так, угода про задаток від 12 січня 2002 року з урахуванням додатково внесених до неї 27 лютого 2002 року та 5 вересня 2002 року положень не містить умов щодо передачі житлового будинку покупцеві відразу після сплати суми завдатку до оформлення договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку.

В акті вселення в будинок від 30 квітня 2002 року зазначено, що продавець надає згоду на вселення працівників ДНВПІГ "Укрінжгеодезія" у будівлю до укладення договору купівлі-продажу, але за висновками криміналістичної почеркознавчої експертизи № 1802-09 від 1 грудня 2009 року підпис у вказаному акті від імені продавця виконано не позивачем, а іншою особою із наслідуванням її підпису.

Посилання апелянта на те, що позивачем невірно розрахований розмір збитків, тому що застосовані розцінки за користування комерційною нерухомістю, не тягнуть скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк відповідач є юридичною особою, використовував об'єкт в тому числі для розташування офісних приміщень, тож позивач визначила вартість доходів, які вона мала або повинна була мати з цього майна на власний розсуд, а зроблений нею розрахунок підтверджений посиланням на висновок ТОВ "Корпорація Арсенал".

Це не суперечить закону, тому що відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Порушене право може бути захищено у спосіб, хоча і не передбачений зазначеною нормою, законом чи договором, але такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням. Тож конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування шкоди (у даному випадку визначення розміру орендної плати з огляду на можливість передання приміщення з метою отримання прибутку) обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного науково-виробничого підприємства інженерної геодезії "Укрінжгеодезія" - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: