У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АКО Індастріс» про визнання незаконним звільнення, визнання недійсним та скасування запису у трудовій книжці про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суд Львівської області від 27 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 листопада 2014 року відповідач вручив йому повідомлення № 2-27/11-2014 про скорочення, в якому попередив про майбутнє вивільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться після закінчення двох місяців з дня вручення цього повідомлення, а саме з 01 лютого 2014 року у зв'язку із скороченням штату працівників ТОВ «АКО Індастріс». 27 листопада 2014 року відповідачем видано наказ № 71-АІв про скорочення посади директора з виробництва та про попередження директора з виробництва ОСОБА_1 про наступне вивільнення 01 лютого 2015 року з пропозицією працівникові, що підпадає під скорочення, перевести за його згодою на вакантну посаду. У разі відмови від переведення або браку вільних посад менеджеру з персоналу підготувати документи для скорочення відповідних працівників та їх звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Виконання обов'язків директора з виробництва покладено на директора ОСОБА_2

Позивач зазначав, що 01 лютого 2015 року в його трудовій книжці зроблено запис: «звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підстава - наказ № 71-АІв від 27 листопада 2014 року». Вважає, що вказаний наказ, не є наказом про звільнення, а лише наказом про скорочення посади, і наказу про звільнення видано не було, тому відповідачем порушено вимоги ст. 47 КЗпП України.

Також вважає, що на підставі наказу від 27 листопада 2014 року № 71-АІв не можна було здійснювати запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним його звільнення з посади директора з виробництва у ТОВ «АКО Індастріс»; визнати недійсним і скасувати запис в трудовій книжці про звільнення за № 7 «звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України, підстава наказ № 71-АІв від 27 листопада 2014 року»; поновити його на посаді директора з виробництва ТОВ «АКО Індастріс»; стягнути з ТОВ «АКО Індастріс» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Жовківського районного суд Львівської області від 27 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на підприємстві відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, супроводжувані скороченням штату працівників. Позивача було попереджено відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення через два місяці. Іншу роботу запропоновано не було, оскільки посади, що відповідали б кваліфікації та фаху ОСОБА_1 на підприємстві були відсутні як на дату повідомлення про подальше вивільнення так і на дату звільнення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2124/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовківського районного суд Львівської області від 27 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова