РІШЕННЯ

іменем України

06 жовтня 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий суддя Овдієнко В.В.

з участю: секретаря Іванової О.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про знесення незаконно зведеної цегляної споруди,

в с т а н о в и в:

02.09.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, а 02.10.2015 року - з уточненою позовною заявою, до ОСОБА_4 з вимогою: зобов'язати ОСОБА_4 за власний рахунок усунути усі перешкоди у вільному користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою шляхом знесення цегляної споруди, яка незаконно знаходиться на на його земельній ділянці, судові витрати покласти на відповідачку.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_3 зазначив, що він є власником земельної ділянки загальною площею 0,12 га, яка розташована на території Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області в садовому товаристві "Гайдари". Право власності підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №432887.

Його сусідами є відповідачка ОСОБА_4, яка володіє суміжною земельною ділянкою на праві власності, та її чоловік ОСОБА_5, з якими через їх поведінку та зневагу до закону і права приватної власності він має постійні конфлікти.

Відповідачка із своїм чоловіком ОСОБА_5 побудували на його земельній ділянці невідому цегляну споруду, чим порушили його право приватної власності та створили перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Факт порушення його права можуть підтвердити свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є членами садового товариства "Гайдари".

З того часу він не має можливості нормально користуватись земельною ділянкою. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою усунути з його вини перешкоди у користуванні ділянкою, але згоди вони не дійшли.

Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_1 підтримав зазначені позовні вимоги ОСОБА_3 з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти позову мотивуючи його необґрунтованістю та просив у позову відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №432887 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки загальною площею 0,12 га, яка розташована в с.т. "Гайдари" Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області. (т. 1 а. с. 6, 7, 86-99).

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №989572 ОСОБА_8 є власником земельної ділянки загальною площею 0,0617 га, яка розташована в с.т. "Гайдари" Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області. (т. 1 а. с. 50).

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №989573 ОСОБА_8 є власником земельної ділянки загальною площею 0,0583 га, яка розташована в с.т. "Гайдари" Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області. (т. 1 а. с. 51).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу ОСОБА_9 10.10.2006 року, реєстр №2017, ОСОБА_4 набула у власність земельну ділянку площею 0,1200 га в с.т. "Гайдари" Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області, що належала ОСОБА_10 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-ХР №107751. (т. 1 а. с. 52, 53).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 31.07.2008 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: фірма "Промінь", СТ "Гайдари", ОСОБА_6, про усунення перешкод в землекористуванні; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: фірма "Промінь", СТ "Гайдари", про усунення перешкод в землекористуванні: позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_6 - відмовлено.

Даним рішенням суд зобов'язав ОСОБА_3 прибрати паркан, встановлений по всій довжині поміж земельних ділянок в СТ "Гайдари" в Зміївському районі Харківської області, які належать ОСОБА_4, площею 0,0583 га та ОСОБА_3, площею 0,0509 га.

Судом встановлено обставини щодо неможливості встановлення межі між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_3

На підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи №4431/904/905/906 від 30.01.2008 року встановлено, що фактичні лінійні розміри (межі) земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 в с.т. "Гайдари" Зміївського району Харківської області не відповідають лінійним розмірам, згідно даним державного акту від 13.06.2005 року, серія ХВ №026122, акту встановлення та погодження меж земельної ділянки, кадастрового плану землеволодіння від 25.07.2004 року. Фактичні розміри земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відповідають розмірам земельних ділянок, згідно кадастрового плану землеволодіння, який виготовлений фірмою "Промінь". (т. 1 а. с. 100-110, 157-167).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, зазначені обставини, які встановлені судовим рішенням від 31.08.2008 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: фірма "Промінь", СТ "Гайдари", ОСОБА_6, про усунення перешкод в землекористуванні; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: фірма "Промінь", СТ "Гайдари", про усунення перешкод в землекористуванні, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті ж самі особи.

Згідно ст. 184 ЗК України землеустрій передбачає: а) встановлення (відновлення) на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, землеволодінь і землекористувань; б) розробку загальнодержавної і регіональних програм використання та охорони земель; в) складання схем землеустрою, розроблення техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель відповідних адміністративно-територіальних одиниць; г) обґрунтування встановлення меж територій з особливими природоохоронними, рекреаційними і заповідними режимами; д) складання проектів відведення земельних ділянок; е) встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; ж) складання проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозмін, упорядкування угідь, а також розроблення заходів щодо охорони земель; з) розроблення іншої землевпорядної документації, пов'язаної з використанням та охороною земель; и) здійснення авторського нагляду за реалізацією заходів, передбачених документацією із землеустрою; і) проведення топографо-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань земель.

Таким чином, між суміжними землевласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4, внаслідок недотримання вимог ст. 184 ЗК України щодо змісту землеустрою, існує не вирішений спір щодо межі між належними їм земельними ділянками.

Наявність між сторонами суперечок, обумовлених правовою невизначеністю межі спільного землекористування, підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_11, який є головою СТ "Гайдари".

Позивачем ОСОБА_3 надано фотознімки цегляної споруди, яка, за твердженням позивача, протиправно зведена ОСОБА_4 на його земельній ділянці. (т. 1 а. с. 8-19).

Відповідачем не визнані доводи позивача щодо розташування вказаної цегляної споруди на земельній ділянці позивача.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №5893 від 07.09.2015 року, призначеної за клопотанням представника позивача ОСОБА_1, невідома цегляна споруда (мангал) згідно візуального обстеження та фактичного користування, а також установленої огорожі знаходиться на території ОСОБА_4 (т. 2 а. с. 14-23).

Крім того, під час судового розгляду представник відповідача надав витяг з протоколу засідання правління СТ "Гайдари" від 13.04.2015 року, зі змісту якого вбачається, що спірна цегляна споруда зведена на ділянці ОСОБА_4 у 2011 році на відстані 0,8 м від межі суміжної земельної ділянки ОСОБА_3 (т. 2 л. д. 26).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1 ЗК України право власності на землю гарантується.

Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 2 ЗК України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ст. 5 ЗК України земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Згідно ч. 1 ст. 35 ЗК громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Відповідно до ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Статтею 91 ЗК України передбачено наступні обов'язки власників земельних ділянок: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Законом можуть бути встановлені інші обов'язки власників земельних ділянок.

Статтею 103 ЗК України визначено зміст добросусідства.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем ОСОБА_3 під час подання позовної заяви, а також під час судового розгляду представником позивача ОСОБА_1 не надано доказів, які б підтверджували, що зведенням цегляної споруди (мангалу) відповідачка ОСОБА_4, внаслідок невиконання обов'язків власника земельної ділянки чи принципів добросусідства, створила перешкоди у користування суміжною земельною ділянкою, чим порушила передбачені діючим законодавством права позивача ОСОБА_3 як власника земельної ділянки.

За таких обставин, відсутні підстави для ухвалення судового рішення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивача шляхом знесення цегляної споруди, тому у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про знесення незаконно зведеної цегляної споруди.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий: