АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/5090/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Богдан О.О.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» Давиденко Анастасії Іванівни на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_5 суму страхового відшкодування за завдану матеріальну шкоду в розмірі 16106,20 грн., пеню у розмірі 5696,30 грн., інфляційні нарахування в розмірі 8965,66 грн. 3% річних в сумі 393,17 грн., всього на загальну суму 31152,33 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в сумі 311,52 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду 1-ї інстанції, представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» Давиденко Анастасія Іванівна звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування за завдану матеріальну шкоду в розмірі 12892,37 грн. та пені в сумі 4559,66 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та стягуючи з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на її користь суму страхового відшкодування за завдану матеріальну шкоду в розмірі 16106,20 грн., суд 1-ї інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження фактично понесених витрат на ремонт автомобіля, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Вважає, що такі висновки суду 1-ї інстанції не узгоджуються з приписами чинного законодавства та обставинами справи, оскільки ст. 1194 ЦК України встановлено, що винна особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Звітом від 06.07.2014 року встановлено вартість майнової шкоди, завданої позивачу, за мінусом франшизи, на рівні 12892,37 грн. У зв'язку з чим, вважає, що стягненню зі страховика підлягає визначена у звіті сума 12892,37 грн., а з винної особи підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в сумі 4213,83 грн. Також, судом 1-ї інстанції необґрунтовано застосовано до спірних правовідносин положення ст.625 ЦК України, оскільки відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, не є грошовим зобов'язанням.

В судовому засіданні представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» Давиденко Анастасія Іванівна підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_5ОСОБА_10 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду 1-ї інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що автомобіль Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_1, належить на праві власності ОСОБА_5.

15 травня 2014 року, о 08 год. 30 хв., водій ОСОБА_8, керуючи автомобілем «Москвич-2140», державний номерний знак НОМЕР_2 в місті Києві на перехресті вулиць Л. Гавро-Приозерна, прямуючим по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_1, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

ОСОБА_8 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у Приватному акціонерному товаристві ««Українська охоронно-страхова компанія», поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6108362, за умовами якого, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 000 грн., франшиза - 1000 грн.

23.05.2014 року було складено протокол огляду колісного транспортного засобу, в якому зазначено назву деталей та опис пошкодження автомобіля Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_1. Даний акт без зауважень підписано ОСОБА_5.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 13.06.2014 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

27.06.2014 року ОСОБА_5 звернулася до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» звернулось до фізичної особи підприємця ОСОБА_9 для визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортному засобу Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок пошкодження автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди 15 травня 2014 року.

Відповідно до звіту з оцінки транспортного засобу №2602 від 06.07.2014 року, складеного фізичною особою підприємцем ОСОБА_9, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 13892,71 грн.

У зв'язку з чим, Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» було прийнято рішення про виплату ОСОБА_5 страхового відшкодування в розмірі 12 892,71 грн. (за мінусом франшизи 1000 грн.).

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» з метою здійснення ремонту автомобіля Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_1.

06 січня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» було складено наряд-замовлення на виконання ремонтних робіт автомобіля Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_1. Вартість ремонтних робіт склала 17 106,20 грн.

З наявної в матеріалах справи квитанції від 06.01.2015 року вбачається, що ОСОБА_5 було сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» вартість ремонтних робіт в сумі 17 106,20 грн.

Оскільки Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» не було виплачено ОСОБА_5 страхове відшкодування за завдану матеріальну шкоду, то 20.04.2015 року позивачка звернулась до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування за завдану матеріальну шкоду в розмірі 16106,20 грн., пеню у розмірі 5696,30 грн., інфляційні нарахування в розмірі 8965,66 грн. 3% річних в сумі 393,17 грн., всього на загальну суму 31152,33 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та стягуючи з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_5 суму страхового відшкодування за завдану матеріальну шкоду в розмірі 16106,20 грн., пеню у розмірі 5696,30 грн., інфляційні нарахування в розмірі 8965,66 грн. 3% річних в сумі 393,17 грн., всього на загальну суму 31152,33 грн., суд 1-ї інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки.

Частиною 2 даної статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до пунктів 1.4, 1.6, 1.7 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - це визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб. Забезпечений транспортний засіб - це наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування, або будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована на законних підставах.

На час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15 травня 2014 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Москвич-2140», державний номерний знак НОМЕР_2 за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок ДТП за участю вказаного автомобіля була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія».

Згідно зі ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Оскільки вина ОСОБА_8 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15 травня 2014 року судом достовірно встановлена, а його цивільно-правова відповідальність, як власника автомобіля «Москвич-2140», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія», що підтверджується полісом №АС/6108362, і позивачем повністю оплачено витрати пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з страховика на користь позивача суми страхового відшкодування за завдану матеріальну шкоду в розмірі 16106,20 грн.

За приписами ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Судом встановлено, що 27.06.2014 року ОСОБА_5 звернулась до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування, а тому не пізніше 26.09.2014 року відповідач повинен був виконати свої зобов'язання та виплатити страхове відшкодування.

Проте, у встановлені строки Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» свої зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування не виконало, а тому станом на час розгляду справи прострочення по виплаті складає 297 днів.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені за період з 27.09.2014 року по 20.07.2015 року на загальну суму 5696,30 грн.

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат стягувача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві).

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання. Боржник несе обов'язок відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Оскільки судом достовірно встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» не виконало своїх зобов'язань щодо виплати позивачу страхового відшкодування, то є правові підстави для стягнення на користь позивача за період прострочення з 27.09.2014 року по 20.07.2015 року інфляційних втрат в сумі 8956,66 грн. та 3% річних в сумі 393,17 грн., встановлених ст.625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин положення ст.625 ЦК України не застосовуються, оскільки відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки не є грошовим зобов'язанням, колегія суддів вважає необгрутованими, оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, а тому таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Аналогічна правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).

Доводи апеляційної скарги про те, що Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» зобов'язане сплатити позивачу лише майнову шкоду, визначну звітом 06.07.2014 року в сумі 12892,37 грн., колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами 1-3 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи чітко вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» свої зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування не виконало, а тому ОСОБА_5 змушена була за рахунок особистих коштів відремонтувати автомобіль Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_1.

На підтвердження розміру витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, позивачем надано квитанцію від 06 січня 2015 року та наряд-замовлення про виконання ремонтних робіт автомобіля Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_1.

Колегія суддів вважає, що квитанція та наряд-замовлення про виконання ремонтних робіт є належними, допустимими та достовірними доказами понесених позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Tiguan, державний номерний знак НОМЕР_1, дані витрати не перевищують страхову суму відповідно до полісу відповідача щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6108362, а тому, в силу вимог закону, їх має відшкодовувати страхова компанія.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» Давиденко Анастасії Іванівни відсутні.

Витрати по сплаті судового збору судом стягнуті з відповідача на користь позивача у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» ДавиденкоАнастасії Іванівни відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: