У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_3, третя особа - Державна архітектурно-будівельна інспекція у Харківській області, про відшкодування збитків за касаційною скаргою Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 4 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Харківська міська рада звернулась до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 3 січня 2013 року, проведено реконструкцію продовольчого магазину з баром під кафе-піцерію, що знаходиться за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, та прийнято його в експлуатацію. Замовником будівництва є ОСОБА_3, яка не виконала свого обов'язку пайової участі, не уклала договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова до та після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Розмір пайової участі, що підлягала перерахуванню до місцевого бюджету, становить 10 % від кошторисної вартості реконструкції, визначеної Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради у розмірі 878 785 грн 20 коп. за показниками опосередкованої вартості будівництва, тобто 87 878 грн 52 коп.

Ураховуючи викладене, Харківська міська рада просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 87 878 грн 52 коп.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 4 червня 2015 року, у задоволенні позову Харківської міської ради відмовлено.

У касаційній скарзі Харківська міська рада просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову Харківської міської ради, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не є замовником будівництва у розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тобто ОСОБА_3 не є суб'єктом, на якого покладений певний цивільно-правовий обов'язок пайової участі, тому договірних зобов'язань перед позивачем вона не порушувала, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення з неї упущеної вигоди.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що позивачем не надано належних та допустимих у розумінні ст. ст. 58 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1820/ed_2015_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 59 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1821/ed_2015_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> доказів того, що, набувши у власність нежитлові приміщення, відповідач набула право власності або користування земельною ділянкою за адресою місцезнаходження цих приміщень. При цьому ОСОБА_3 не підпадає під дію Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_05_16/pravo1/T113038.html?pravo=1>», оскільки вона лише здійснила реконструкцію належної їй на праві власності нежитлової будівлі.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанцій погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що у грудні 2012 року ОСОБА_3 з метою поліпшення умов експлуатації об'єкта провела внутрішню реконструкцію продовольчого магазину з баром під кафе-піцерію загальною площею 97,2 кв. м, що розташоване у підвальному (нежитловому) приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Харкові. 3 січня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області зареєстровано декларацію про готовність вказаного об'єкта до експлуатації.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовником будівництва є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

У ст. 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що під плануванням і забудовою територій слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об'єктів, реконструкцію існуючої забудови та територій.

Відповідно до положень п. 1 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 травня 2011 року № 45, будівництво - це нове будівництво, реконструкція, технічне переоснащення діючих підприємств, реставрація та капітальний ремонт об'єктів будівництва.

У п. 1 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, визначено, що будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту.

Згідно з п. 2 Порядку виконання будівельних робіт будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та, зокрема, подання замовником за формою згідно з додатком 1 повідомлення про початок виконання будівельних робіт Держархбудінспекції або її територіальному органу за місцезнаходженням об'єкта будівництва або реєстрації відповідною Інспекцією декларації - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорії складності.

Пунктом 4 Порядку виконання будівельних робіт передбачено, що реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення може проводитися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Однак апеляційний суд не врахував, що у розумінні ст. 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_05_16/pravo1/T113038.html?pravo=1>» проведені ОСОБА_3 будівельні роботи з реконструкції об'єкта будівництва, є саме такими будівельними роботами, за виконання яких законодавством передбачена обов'язкова пайова участь відповідача у розвитку інфраструктури м. Харкова.

Відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Так, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 9 листопада 2011 року № 804 затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (зі змінами, внесеними рішенням від 22 травня 2013 року № 319), який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку.

Однак визначений Законом та Порядком обов'язок пайової участі до введення об'єкта будівництва до експлуатації ОСОБА_3 не виконала, не звернулася та не уклала з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради договір про пайову участь до прийняття об'єкта будівництва до експлуатації.

Відповідно до проведеного Департаментом економіки та комунального майна розрахунку кошторисна вартість робіт з реконструкції продовольчого магазину з баром під кафе-піцерію по АДРЕСА_1 у м. Харкові, яка прийнята в експлуатацію на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 3 січня 2013 року становить 878 785 грн 20 коп.

Проте у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, належним чином не встановив, не перевірив чинність Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 4 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик