Справа № 283/914/15-ц
Провадження №2/283/384/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2015 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Міхненка С.Д.

секретаря - Ільніцької С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Малині цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Партнер Дістрібьюшн » до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої підприємству під час виконання трудових обов'язків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Партнер Дістрібьюшн » 17 квітня 2015 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача ОСОБА_1 та в обґрунтування своїх вимог вказав, що з 23 травня 2014 року по 20 листопада 2014 року ОСОБА_1 працював в ТОВ «Партнер Дістрібьюшн » в якості водія та з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

З 04.09.2014 року по 28.10.2014 року відповідач знаходився у службовому відрядженні.

Для цього йому були надані транспортні засоби: сідельний тягач марки MAN TG 410 державний номер ВС 3147 та напівпричіп марки GRAY державний номер НОМЕР_1 з закріпленням за ним паливною карткою WOG 276388169.

Після його повернення з відрядження підприємством був зроблений розрахунок показників виконаної роботи, в результаті якого було встановлено позанормативне використання дизельного пального у кількості 639,70 літрів вартість кого становить 15026,55 грн.

Також при огляді автомобіля було виявлено, що пошкоджено сидіння водія вартість якого відповідно до рахунку фактури становить 14800 грн.

Відповідач, завдану шкоду товариству не відшкодував, звільнився з підприємства та після звільнення ухиляється від сплати збитків заподіяних ним підприємству, у зв'язку з чим на підставі ст.134,135-1 КЗпП України позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 суму заподіяних ним збитків у розмірі 29826,55 грн. та судові витрати у розмірі 298,27 грн.

Відповідач у засідання суду 01 липня 2015 року не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

В попередніх судових засіданнях заперечив по суті позову та пояснив, що договір про повну матеріальну відповідальність укладений з ним в порушення вимог чинного законодавства, оскільки посаду водія не входить до переліку посад з якими підприємство вправі укладати даний договір , а тому договір по суті є нікчемним правочином.

На підтвердження, завданої товариству шкоди внаслідок перевитрати пального складено акт заміри палива та акт перевірки руху та використання паливо мастильних матеріалів за період з 04.09.2014 року по 28.10.2014 року. Однак, перебуваючи у рейсі ОСОБА_1 неодноразово телефонував своєму безпосередньому керівнику ОСОБА_2 та повідомляв про перевитрати пального.

Також йому приходилось запускати двигун для обігріву, оскільки ночував в кабіні автомобіля. В акті не враховано, що на витрати пального впливають технічний стан автомобіля, погодні умови, тиск у шинах , увімкнення світла фар.

Після повернення з рейсу, з 29 жовтня 2014 року машина була поставлена на ремонт, відповідача навіть не допускали до автомобіля та не дали змоги забрати особисті речі з кабіни.

Акт про пошкодження сидіння водія автомобіля був складений лише 15 грудня 2014 року фактично через місяць після звільнення ОСОБА_1 з підприємства.

Просить в позові відмовити повністю за безпідставністю вимог.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу № 82-ос від 23 травня 2014 року прийнятий на роботу до ТОВ « Партнер Дістрібьюшн » на посаду водія.

Звільнений з роботи 20 листопада 2014 року згідно з наказом № 187-ос від 20.11.2014 року. ( а.с. 18-19).

В період з 04 вересня 2014 року по 28 жовтня 2014 року ОСОБА_1 знаходився у відрядженні. На час відрядження ОСОБА_1 були надані транспортні засоби: сідельний тягач марки MAN TG 410 державний номер ВС 3147 та напівпричіп марки GRAY державний номер НОМЕР_1. Дані обставини не заперечуються сторонами по справі.

Актом № 11015 від 29 жовтня 2014 року перевірки руху та використання паливо мастильних матеріалів підтверджується , що за час перебування у відрядження службовим автомобілем, відповідачем допущено перевитрату дизельного палива в розмірі 639,70 л. ( а.с. 14).

Статтею 134 КЗпП України встановлені випадки повної матеріальної відповідальності працівників, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Відповідно до ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації , у випадках, коли: п.1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; п.6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може бути укладено за наявності одночасно двох умов: посада, яку працівник займає, або робота, яку він виконує, має бути зазначена в Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженому постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977р. № 447/24 (далі - Перелік № 447/24); виконання обов'язків за посадою, виконання роботи відповідно до професії має бути безпосередньо пов'язане із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих працівникові цінностей.

Однак вказаний Перелік № 447/24 не містить посади водія, тому договір про повну матеріальну відповідальність з водієм не може укладатися.

В той час відповідно до п.п. «в» пункту 14 Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 05.08.1983 року №759 «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» ( яка діє на час розгляду справи) передбачено, що з метою посилення матеріальної зацікавленості працівників в своєчасній підготовці до відправки та приймання вантажів, прискорення вантажно-розвантажувальних робіт, а також в економії витрачання паливно-мастильних матеріалів встановити, що за перевитрату палива понад затверджених норм з вини працівників автомобільного транспорту з них утримується 100 відсотків вартості перевитраченого автомобільного палива.

Як роз'яснив судам Пленум Верховного Суду України в п.12 Постанови № 14 від 29.12.1992 року « Про судову практику в справах про відшкодування шкоди , заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками », відповідно до п.6 ст. 134 КЗпП матеріальна відповідальність в повному розмірі покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну перевитратою пального на автомобільному транспорті.

З наведеного вбачається, що відповідач, працюючи водієм, несе повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди не на підставі договору про повну матеріальну відповідальність (п.1 ч.1 ст. 134 КЗпП України), а на підставі п.6 ч.1 ст.134 КЗпП України, оскільки відповідно до законодавства на нього покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

Не заслуговую на увагу посилання відповідача на той факт, що перевитрата палива на 639,70 л викликана технічно несправним станом автомобіля, про що як зазначив ОСОБА_1 він повідомляв свого керівника ОСОБА_2 , оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даного суду не надано .

Перед виїздом ( 03.09.2014 року ) ОСОБА_1 прийняв транспортний засіб у водія ОСОБА_3 та будь яких зауважень щодо технічного стану автомобіля відповідачем не заявлялось. ( а.с. 10).

Тому суд приходить до висновку, що позов товариства щодо відшкодування шкоди за перевитрату пального підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.135-3 КЗпП України розмір заподіяної товариству шкоди судом визначається, виходячи з вартості пального на день ухвалення рішення ( 20,79 грн.) в розмірі 13299,36 грн. ( 639,70 л х 20.79 грн.).

В частині вимог товариства про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження сидіння водія позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Актом про виявлення пошкоджень від 15 грудня 2014 року встановлено, що при огляді працівниками ТОВ « Партнер Дістрібьюшн » автомобіля марки MAN TG 410 державний номер ВС 3147 було встановлено, що наявний дефект пасажирського сидіння внаслідок горіння ( а.с.12,17).

Вартість сидіння водія автомобіля MAN TGА відповідно до рахунку фактури від 13 березня 2015 року становить 14800 грн. (а.с.15).

Відповідно до роз"ясень, наведених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року « Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам , організаціям їх працівниками », розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений.

За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач не належить до категорії працівників з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

За встановлених обставин, відповідач повинен нести матеріальну відповідальність в порядку ст. 132 КЗпП України, в розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку, розмір якого, відповідно до довідки № 183 від 25.05.2012 року складає 1171,50 грн.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 3,11,60,88,213,214,215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 130,132,134,135-1 КЗпП України , суд ,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Партнер Дістрібьюшн » майнову шкоду, завдану під час виконання трудових обов'язків в розмірі 14470,86 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн.

В решті вимог відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення

Суддя: ОСОБА_4