Справа № 127/605/15-ц Провадження № 22-ц/772/2618/2015Головуючий в суді першої інстанції Вохмінова О. С.
Категорія 57 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.

при секретарі судового засідання - Франчук О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Златобанк" на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Златобанк" про стягнення коштів,

встановив:

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Златобанк" на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 280750 грн.

В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення з відповідача судового збору.

Не погодившись із рішенням ПАТ "Златобанк", через представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Сторони, повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Судом першої інстанції встановлено 28 травня 2014 року між відповідачем ПАТ "Златобанк" та позивачем ОСОБА_2 було укладено договір банківського рахунку фізичної особи, відповідно до умов банк відкрив клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 в гривнях і зобов'язався, зокрема приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування відповідних сум безготівкових грошових коштів з рахунку перерахування грошових коштів для купівлі іноземної валюти на суму збору та обов'язкове державне пенсійне страхування (за необхідності сплати такого збору) згідно поданої заяви про купівлю іноземної валюти, здійснювати комісійне обслуговування за операціями з обміну іноземної валюти, видачу відповідних сум готівкових коштів з рахунку та проведення інших операцій за рахунком (п.2.1.1).

Згідно виписки з особового рахунку станом на 12 грудня 2014 року вихідний залишок складає 280750 грн. (а.с. 9 -10).

Дана сума залишку коштів визнана відповідачем, про що зазначено в листі від 08.01.2015 року (а.с. 15).

Позивач зверталась до банку з метою повернення належних їй коштів: 09.12.2014 року - в сумі 15000 грн. (а.с. 11), 18.12.2014 року - в сумі 79 000 грн. (а.с. 12) та 24.12.2014 року просила видати всю суму - 280750 грн. (а.с. 13).

Натомість 08.01.2015 року позивач ОСОБА_2 отримала письмову відмову ПАТ "Златобанк" у видачі коштів з посиланням на те, що сума 280750 грн. перевищує обмеження щодо видачі готівкових коштів у національній валюті через каси банку, встановлені Постановою Правління НБУ №758 від 01.12.2014 року "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (а.с. 14, 15).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із договору банківського рахунку, та регулюються главою 72 ЦК України та загальними нормами цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом - стаття 1074 ЦК України.

Колегія суддів відкидає твердження апелянта на положення частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відповідно до якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Разом з тим, пунктом 1 частини6 статті 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Так, процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за положеннями якого з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 цього Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої с. 52 Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 статті 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Відповідно до п. 4.31 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за № 1581/21893, зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Застосування Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті, за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відмова банку про повернення належних позивачеві кошт надійшла останній 08 січня 2015 року (а.с.14), тобто до початку введення тимчасової адміністрації, яка відповідно до рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочалась з 14 лютого 2015 року (а.с.15).

Разом з тим, задовольняючи позов і стягуючи борг за договором банківського рахунку в розмірі 280750 грн. суд першої інстанції не з'ясував дійсної суми заборгованості на момент розгляду справи, так як з моменту відкриття провадження у ній до постановлення рішення минуло більше чотирьох місяців, і не врахував, що 28 квітня 2015 року АТ "Златобанк" переказало 200000 грн. на рахунок ОСОБА_2 в ПАТ "Ощадбанк", що підтверджується випискою по особовим рахункам, тобто відповідачем виплачено частину заборгованості і неповернутими позивачу залишаються 80750 грн.

Відтак суд першої інстанції допустив подвійне стягнення коштів в сумі 200000 грн.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, і невідповідність висновків суду обставинами справи відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для зміни судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Златобанк" задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2015 року змінити вказавши, що до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» на користь ОСОБА_2 підлягає заборгованість за договором банківського рахунку фізичної особи від 28 травня 2014 року в сумі 80750 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.