Вінницький міській суд Вінницької області
в складі: головуючого Баряка А.С.,
за участі секретаря Сивенюк О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №3 Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 спілки «Метроном» м. Вінниця до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, -
Представник позивача, ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилася, однак, звернулася до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи, в судове засідання повторно не зявилися, повідомлення про причини своєї неявки та заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надіслали, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 169 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд вивчивши матеріали справи, визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини:
Зміст договору поруки № К171/12 від 02.07.2012 року, укладеного між ОСОБА_1 спілкою «Метроном» як кредитором та ОСОБА_3 як поручителем, вказує на те, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязаннях боржника ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору № К171/12 від 02.07.2012 року, при цьому згідног п. 5.1. даний договір поруки продовжує діяти протягом трьох років з дня закінчення строку кредитного договору. (а. с. 7).
Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 спілка «Метроном» 02.07.2012 року уклала з відповідачем ОСОБА_2 кредитний договір № К171/12 строком дії на два місяці, починаючи з 02.07.2012 року (з дати отримання кредиту) по 02.09.2012 року, зі сплатою 36 % річних від початкової суми кредиту за кожен день користування кредитом, з обовязком позичальника повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку дії договору, тобто до 02.09.2012 року, згідно узгодженого сторонами графіка розрахунків двома платежами: 02.08.2012 року та 02.09.2012 року, а у разі несвоєчасного надходження планового платежу, даний кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком, і тоді ставка за таким кредитом встановлюється у розмірі 72% річних, при цьому, з метою забезпечення виконання умов данного договору, 02.07.2012 року позивач уклав договір поруки № К171/12 з ОСОБА_3, який зобовязався перед позивачем відповідати по зобовязаннях боржника ОСОБА_2, що виникають з умов кредитного договору № К171/12 від 02.07.2012 року, при цьому згідног п. 5.1. відповідний договір поруки продовжує діяти протягом трьох років з дня закінчення строку кредитного договору.
Зміст вимог щодо погашення заборгованості за кредитним договором № К171/12 від 02.07.2012 року вказує, що відповідачам було запропоновано здійснити дострокове погашення кредиту з метою досудового врегулювання спору, при цьому боржник ОСОБА_2 отримав відповідну вимогу 04.03.2013 року, а поручитель ОСОБА_3 отримав вимогу 11.03.2013 року. (а. с. 10, 11).
Суд звертає увагу на те, що суду не надано жодного належного та допустимого доказу того, що кредитний договір № К171/12 від 02.07.2012 року продовжує свою дію після 02.09.2012 року, тобто після дати припинення дії вказаного договору, в силу чого, позиція позивача щодо визначення суми заборгованості по данному кредитному договорі шляхом застосування п. 3.1. та п. 3.7 договору до правовідносин, що виникли після закінчення строку дії відповідного договору є помилковою, оскільки після закінчення строку дії договору припиняють діяти і окремі його умови, в тому числі щодо нарахування процентів за користування таким кредитом, що не виключає застосування до відповідних правовідносин правового механізму, передбаченого нормами ОСОБА_4 51 ЦК України, в тому числі норми ст. 625 ЦК України, однак позивач в обгрунтування своїх позовних вимог не застосовує норму ст. 625 ЦК України, що з огляду на додержання судом принципу диспозитивності, унеможливлює суд самостійно застосувати до відповідних спірних правовідносин вказану норму законодавства.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Норма ст. 629 ЦК України прописує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Як вбачається з норми ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, чітко прописані в ст. 554 ЦК України, а саме: у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Що стосується позовної вимоги про розірвання кредитного договору № К171/12 від 02.07.2012 року то така вимога не підлягає до задоволення, оскільки неможливо розірвати договір, строк дії якого закінчився.
При виконанні вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача документально підтвердженні ним витрати пропорційно до задоволених вимог, при цьому, врахуваши, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 387 грн. 94 коп., суд вважає за необхідне стягнути половину понесених витрат за сплату судового збору на користь позивача з відповідачів в рівних частинах.
Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 5543, 554, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 спілки «Метроном» м. Вінниця по 97 грн. 00 коп. з кожного, що становить компенсацію судових витрат, понесених позивачем за сплату судового збору.
Копію заочного рішення відправити відповідачам рекомендованим листом з повідомленням не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії з додержанням вимог ст. 229 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя