АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

03 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Панченка М.М., Вербової І.М.

при секретарі Ломанову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Українського консорціуму «Екосорб», комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», третя особа: Державна реєстраційна служба України про визнання недійсними додаткових угод до договору, свідоцтва про право власності на квартиру та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Українського консорціуму «Екосорб» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, за апеляційними скаргами представника Українського консорціуму «Екосорб» - ДудникОлени Євгеніївни, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року,

встановила:

03.06.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просив визнати недійсними: додаткову угоду № 1 та додаткову угоду № 2 від 08 серпня 2011 року про внесення змін та доповнень до договору № 1-032-KЛ пайової участі в будівництві житлового будинку від 15 серпня 2005 року, укладеної між Українським консорціум «Екосорб» (надалі - УК «Екосорб»), ОСОБА_2 та ОСОБА_3; свідоцтво про право власності від 27 грудня 2011 року, видане ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 16 грудня 2012 року № 2119-С/КІ на квартиру АДРЕСА_1; витребувати зазначену квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на його користь; визнати за ним майнові права на цю квартиру та зобов'язати Державну реєстраційну службу України внести запис в Єдиний державний реєстр права власності на нерухоме майно відомості про належність йому даної квартири на праві власності.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 08 квітня 2010 року між ним та УК «Екосорб» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості, яким є трикімнатна квартира НОМЕР_2 площею 101,9 кв.м. на 3 поверсі об'єкту будівництва - житлового будинку № 4 за адресою: м. Київ, Солом`янський район, перетин вулиць МаксимаКривоноса та Клименка, вулиць Зої Космодемянської та Червонопартизанської. Позивач виконав умови договору та сплатив повну вартість об'єкту нерухомості 650 122 грн. у день укладення договору. Проте, після введення будинку в експлуатацію йому не видали документи для оформлення права власності на квартиру. Натомість УК «Екосорб» здійснило відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_12, яким було видано свідоцтво про прав власності на квартиру в рівних частках, та які 13 травня 2013 року подарували спірну квартиру ОСОБА_4

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року рішення Солом`янського районного суду від 11 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 березня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними додаткових угод та свідоцтва про право власності на квартиру скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині судові рішення залишено без змін.

14.10.2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, УК «Екосорб», в якому просила відповідно до ст.203, 215,216 ЦК України визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № КП/МП-КЛ-02 від 08.04.2010 року, укладений між ОСОБА_1 та УК «Екосорб».

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вказаний договір купівлі-продажу майнових прав не відповідає нормам Закону України «Про інвестиційну діяльність», оскільки укладений не з використанням встановлених ст.4 цього Закону фінансових механізмів, а саме не через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також не через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною Додаткову угоду № 1 від 08 серпня 2011 року про внесення змін та доповнень до Договору № 1-032-КЛ пайової участі у будівництві житлового будинку від 15.08.2005 року, укладеного між Українським консорціумом «Екосорб» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Визнано недійсною Додаткову угоду № 2 від 08 серпня 2011 року про внесення змін та доповнень до Договору № 1-032-КЛ пайової участі у будівництві житлового будинку від 15.08.2005 року, укладеного між Українським консорціумом «Екосорб» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Визнано недійсним Свідоцтво про право власності від 27 грудня 2012 року, видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 26 грудня 2012 року за № 2119-С/КІ ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, УК «Екосорб» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1, представник УК «Ексорб» - ДудникО.Є. звернулася до суду з апеляційної скаргою, в якій, посилаючись на те, що судове рішення є необґрунтованим та таким, що базується на недоведених обставинах, просить його в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що позивач не набув майнових прав на квартиру, а тому підстави для задоволення його вимог відсутні. УК «Екосорб» на момент підписання оспорюваних додаткових угод мав повний об'єм прав для їх укладення. Підстав для визнання додаткових угод недійсними немає.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

Свої доводи мотивує тим, що при винесенні рішення судом протиправно порушено право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на квартиру, набуту добросовісно та на законних підставах, а також судом в порушення чинного законодавства застосовано правові наслідки, які передбачені для захисту права власності за позовом особи, яка не є і ніколи не була власником. Зазначила, що невиконання УК «Екосорб» зобов'язань за договором купівлі-продажу майнових прав тягне за собою правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 також просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав №КП/МП-КЛ -02 від 08.04.2010 р., укладений між ОСОБА_1 та УК «Екосорб», з моменту його укладення. Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог за первісним позовом. Судові витрати покласти на ОСОБА_1 та УК «Екосорб».

Свої доводи мотивує тим, що вимоги ОСОБА_1 за своїми правовими наслідками можуть тягнути за собою припинення права власності ОСОБА_4 на квартиру. Тому її зустрічні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав є єдиним способом захистити свої права. Законодавство, що діяло на момент укладення договору №КП/МП-КЛ -02 від 08.04.2010 р., містило пряму заборону на укладення договорів, відповідно до яких інвестування та фінансування у будівництво здійснювалось фізичними особами не через встановлені законом механізми. УК «Екосорб» не є фондом фінансування будівництва, фондом операцій з нерухомістю, інститутом спільного інвестування, недержавним пенсійним фондом, сплата вартості об'єкту інвестування відбувалась не через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, а тому договір купівлі-продажу майнових прав не відповідає нормам Закону України «Про інвестиційну діяльність» та відповідно до ст.213, 215, 216 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

В судовому засіданні представник УК «Укосорб» Дудник О.Є. подану нею апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Проти задоволення інших апеляційних скарг в частині відмови в задоволенні первісного позову не заперечувала.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_13 просив апеляційні скарги відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи у зв'язку з участю в іншому судовому процесі колегія суддів визнала необґрунтованим, а неявку останньої, як неявку без поважної причини. При цьому суд виходив з тривалості часу, протягом якого справа знаходилась на розгляді в апеляційному суді, ту обставину, що розгляд справи в іншому суді за участю вказаного представника був призначений по часу пізніше, а також що клопотання про відкладення розгляду справи заявлено вказаним представником повторно.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та УК «Екосроб» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №КП/МП-КЛ -02 , за умовами якого позивач купив майнові права на об'єкт нерухомості - трикімнатну квартиру НОМЕР_2 загальною площею 101,9 кв.м. на 3-му поверсі в об'єкті будівництва що здійснюється за адресою: м. Київ, Солом'янський район, перетин улиць Максима Кривоноса та Клименка, вулиць ЗоїКосмодемянської та Червонопартизанської та цього ж дня сплатив повну вартість платежу, визначеного у договорі -650 122 грн. (а.с.8-12 т.1).

Розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №683 від 09 листопада 2011 року «Про присвоєння поштових адрес новозбудованим житловим будинкам НОМЕР_3 та НОМЕР_2 (по генплану) на перетині вулиць М.Кривоноса, І. Клименка, З. Космодемянської та Червонопартизанської (будівельна адреса) у Солом'янському районі м. Києва новозбудованому житловому будинку присвоєно поштову адресу - АДРЕСА_1 (а.с.22 т.1).

Відповідно до сертифікату Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві серії КВ №89 від 13 вересня 2011 року та акту готовності об'єкта до експлуатації від 01 вересня 2011 року житловий будинок по АДРЕСА_1 прийнятий в експлуатацію (а.с.16-21 т.1).

15 серпня 2005 року між УК «Екосорб» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено договір №1-032-КЛ пайової участі в будівництві житлового будинку, об'єктом будівництва за яким було визначено квартиру НОМЕР_1 , корпус 1, поверх 17 загальною площею 99,4 кв.м. Загальний внесок визначено у розмірі 582 558 грн. 55 коп. (а.с.142-146 т.1).

01 серпня 2011 року між цими сторонами було укладено додаткову угоду №1, якою було змінено об'єкт будівництва на квартиру НОМЕР_2 корпус 4 поверх 3 загальною площею 101,9 кв.м. з доплатою 36 250 грн. за різницю у площі 2,5 кв.м. (а.с.147 т.1).

08 серпня 2011 року між цими ж сторонами укладено додаткову угоду НОМЕР_3, якою змінено адресу об'єкта нерухомості на АДРЕСА_1 (а.с.148 т.1).

27 грудня 2012 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення №2119-С/КІ від 26 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на дану квартиру у рівних частках (а.с.73 т.1).

13 травня 2013 року на підставі договору дарування спірна квартира була подарована ОСОБА_4 (а. с. 70-71 т. 1).

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позову про визнання недійсними Додаткової угоди № 1 та Додаткової угоди НОМЕР_3 від 08 серпня 2011 року про внесення змін та доповнень до Договору № 1-032-КЛ пайової участі у будівництві житлового будинку від 15.08.2005 року, укладеного між УК «Екосорб» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що сплативши ще 08 квітня 2010 року повну вартість об'єкта нерухомості на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 набув майнові права на спірну квартиру. При цьому УК «Екосорб» не мало право розпоряджатися майновими правами на спірну квартиру без згоди останнього, в тому числі брати зобов'язання передати її у майбутньому на користь відповідачів. Оскільки свідоцтво про право власності видано на квартиру, яка не була предметом договору №1-032-КЛ пайової участі в будівництві житлового будинку від 15.08.2005 р., суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і в частині визнання вказаного свідоцтва недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, а доводи апеляційної скарги УК «Ексорб» вважає необґрунтованими з таких підстав.

Так, відповідно до ст.190 ЦК України майном, як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Згідно зі ст.656 ЦК України майнові права можуть бути предметом договору купівлі-продажу. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі №6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Встановивши ту обставину, що позивач сплатив повну вартість об'єкта нерухомості, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що останній ще 08 квітня 2010 року фактично набув майнові права на спірну квартиру.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Враховуючи, що позивач набув майнові права на спірну квартиру 08 квітня 2010 року, УК «Екосорб» не мало права укладати додаткові угоди № 1 та №2 від 08 серпня 2011 і року з відповідачами щодо цієї ж квартири, оскільки не мало права розпоряджатися майновими правами на спірну квартиру без згоди позивача, у тому числі права брати зобов'язання по передачі у майбутньому такої квартири на користь відповідачів.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що видача свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 27 грудня 2011 року на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 16 грудня 2012 року № 2119-С/КІ не ґрунтується на законі.

Підлягають відхиленню також доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в тій частині, що при вирішенні даного спору судом застосовано правові наслідки, які передбачені для захисту права власності за позовом особи, яка не є і ніколи не була власником.

Враховуючи ту обставину, що спеціальний порядок захисту майнових прав на об'єкт нерухомості законодавством не визначено, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Позовних вимог до Українського консорціуму «Екосорб» з приводу порушення останнім зобов'язань за договором купівлі-продажу майнових прав, що за своїм правовим наслідком передбачало б відповідальність у виді припинення зобов'язання, зміни умов зобов'язання, сплати неустойки, відшкодування збитків тощо по справі не заявлено.

Є необгрунтованими та підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги ОСОБА_4

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України „Про інвестиційну діяльність ", об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості.

Разом з тим, цивільним законодавством не заборонено здійснювати купівлю-продаж майнових прав на об'єкти житлового будівництва, що дає достатні підстави вважати таке їх відчуження правомірним, та таким, що не суперечить частині 3 статті 4 Закону України „Про інвестиційну діяльність ".

Участь фізичної особи в будівництві багатоквартирного будинку з метою набуття права власності на квартиру в ньому не є інвестицією в розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність».

Аналогічну правову позицію висловила Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України і постанові від 21 листопада 2012 р. у справі №6-101 цс12.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що оспорюваний договір купівлі- продажу майнових прав відповідає вимогам чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, а також ту підставу, що ОСОБА_4 не була стороною договору купівлі-продажу майнових прав № КП/МП-КЛ-02 від 08.04.2010 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про визнання його недійсним.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги представника Українського консорціуму «Екосорб» - Дудник ОлениЄвгеніївни, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді:

Справа №22-ц/796/8198/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В..

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.