Справа № 357/6205/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 липня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Цуранов А. Ю.
при секретарі - Бондаренко Н. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою.
Вказувала, що відповідач з 1994 року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки переїхав жити в Росію та змінив громадянство.
Посилаючись на відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, позивач просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.
В судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день та час розгляду справи повідомлявся, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотнім поштовим повідомленнями, про причини неявки суд не повідомив, однак подав до суду заяву про визнання позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, оскільки в поданій відповідачем заяві відсутні відомості про причини його неявки в судове засідання, а також відсутня вказівка щодо можливості розглядати справу у його відсутність суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з наступних підстав.
Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України).
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України закріплено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що власник має право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном.
Судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується даними копії свідоцтва про право власності на житло від 05.12.1996 року та копією довідки ЖЕК № 1 від 13.03.2015 року.
В надісланій відповідачем до суду заяві останній дає свою згоду на виписку з квартири АДРЕСА_1 по заяві його матері ОСОБА_1
ОСОБА_2 з 13.11.2012 року працює в ТОВ «Техносервисгруп», що знаходиться у м. Пить-Ях Ханти-Мансійського автономного округу Російської Федерації, що підтверджується довідкою № 1 від 15.01.2015 року.
Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік, тому вимоги позовної заяви про визнання його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням підлягають до задоволення.
Крім того, суд вважає, що втрата відповідачем, за його згодою, права користування житловим приміщенням на підставі рішення суду не порушує його права як співвласника.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Суддя ОСОБА_3