Ухвала

іменем україни

26 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року представник ОСОБА_4. - ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив виділити ОСОБА_4 у власність та визнати за нею право особистої приватної власності на наступне майно: квартира № 117, загальною площею 42,7 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, вартістю 555 500,00 грн.; нежитлові приміщення № № 1, 2, групи приміщень 11, площею 39,8 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (Літера А), у БСПО № 40 на другому поверсі, вартістю 733 500,00 грн.; нежитлові приміщення № 1, 2, 3 групи приміщень № 15, площею 38,9 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (Літера А), вартістю 682 000,00 грн., а всього на суму 1 971 000,00 грн., виділити ОСОБА_5 у власність та визнати за ним право особистої приватної власності на наступне майно: матеріали незавершеного будівництва нежитлового приміщення № 26, площею 46,79 кв. м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_4 (житловий масив «Осокорки-Північні», мікрорайон 2, 3, 4, ж/б ділянка № 11), вартістю 981 600,00 грн.; земельна ділянка № 3, площею 0,0984 га., кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5, вартістю 207 900,00 грн; грошові кошти (доходи) в сумі 16 800,00 грн, отримані ОСОБА_8 від здачі в оренду об'єкту спільної сумісної власності сторін: квартири № 117, загальною площею 42,7 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, згідно договору № 9 найму житлового приміщення від 01 січня 2012 року; грошові кошти в сумі 140 653,40 грн по депозитному вкладу, а саме договору № SAMDN6466, який укладений з ПАТ КБ «Приватбанк» та вирішити питання судових витрат.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що вказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому підлягають поділу у судовому порядку внаслідок відсутності домовленості у вирішенні спору у добровільному порядку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру № 117, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 вартістю 555 500,00 грн., нежитлові приміщення № № 1, 2, групи приміщень 11, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 (Літера А), у БСПО № 40, вартістю 733 500,00 грн; нежитлові приміщення № 1, 2, 3 групи приміщень № 15, що знаходяться за адресою АДРЕСА_3 (Літера А), вартістю 682 000,00 грн; земельну ділянку № 3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5, вартістю 207 900,00 грн; грошові кошти (доходи) в сумі 16 800,00 грн, отримані від здачі в оренду об'єкта спільної сумісної власності сторін - квартири № 117, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного майна подружжя

право власності на наступне майно: 1/2 частини квартири № 117, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 вартістю 277 750,00 грн; 1/2 частину нежитлових приміщень № № 1, 2, групи приміщень 11, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 (Літера А), у БСПО № 40, вартістю 366 750,00 грн; 1/2 частини нежитлових приміщень № 1, 2, 3 групи приміщень № 15, що знаходяться за адресою АДРЕСА_3 (Літера А), вартістю 341 000,00 грн; 1/2 частину земельної ділянки № 3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5, вартістю 103 950,00 грн; 1/2 частину доходу у розмірі 8 400,00 грн., отриманого від здачі в оренду об'єкта спільної сумісної власності сторін квартири № 117, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1/2 частину доходу у розмірі 8 400,00 грн., отриманого від здачі в оренду об'єкта спільної сумісної власності сторін - квартири № 117, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 в порядку поділу майна подружжя право власності на наступне майно: 1/2 частини квартири № 117, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 вартістю 277 750,00 грн; 1/2 частину нежитлових приміщень № № 1, 2, групи приміщень 11, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 (Літера А), у БСПО № 40, вартістю 366 750,00 грн; 1/2 частини нежитлових приміщень № 1, 2, 3 групи приміщень № 15, що знаходяться за адресою АДРЕСА_3 (Літера А), вартістю 341 000,00 грн; 1/2 частину земельної ділянки № 3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5, вартістю 103 950,00 грн; 1/2 частину доходу у розмірі 8 400,00 грн, отриманого від здачі в оренду об'єкта спільної сумісної власності сторін - квартири № 117, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову щодо стягнення судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1 305 грн та витрати за поведення судової оціночно-будівельної експертизи в розмірі 2 214 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції з яким частково погодився суд апеляційної інстанції, виходив з рівності часток майна подружжя, що є об'єктом спору між сторонами. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання за відповідачем права власності на матеріали незавершеного будівництва, суд першої інстанції з яким погодився і суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні відомості щодо вартості матеріалів незавершеного будівництва.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України <nau://ukr/2947-14|st60> майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до абз. 1 п. 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2005 року, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2014 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На праві власності за відповідачем ОСОБА_5 зареєстрована квартира № 117, загальною площею 42,7 кв м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, вартістю 555 500,00 грн, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 15 січня 2008 року (т.1 а.с. 43).

Нежитлові приміщення № № 1, 2, групи приміщень 11, площею 39,8 кв. м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 (Літера А), у БСПО № 40 на другому поверсі, вартістю 733 500,00 грн., які на підставі Свідоцтва про право власності від 11 травня 2007 року зареєстровані та належать ОСОБА_5 на праві власності. Вказані приміщення були набуті відповідачем на підставі договору про участь у фонді фінансування будівництва від 14 листопада 2003 року.

Нежитлові приміщення № 1, 2, 3 групи приміщень № 15, площею 38,9 кв. м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_3 (Літера А), вартістю 682 000,00 грн., які на підставі Свідоцтва про право власності від 03 листопада 2010 року зареєстровані та належать на праві власності ОСОБА_5 (т.1, а. с. 56) та земельна ділянка № 3, площею 0,0984 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5, вартістю 207 900,00 грн. придбані у період перебування сторін у шлюбі, тому вони є предметом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до договору № 965-НП про уступку майнових прав від 16 січня 2012 року (Т.1, а. с. 62), укладеного між відповідачем ОСОБА_5 та ПАТ «АКБ «Аркада», відповідач набув майнові права на даний об'єкт інвестування.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, нежитлові приміщення № 26, площею 46,79 кв м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4, в експлуатацію не введенні і не мають відповідної державної реєстрації, тобто є недобудованими, а тому право власності на них у жодного із сторін у встановленому законом порядку не виникло.

Правовий режим незавершеного будівництва визначений в частині 3 ст. 331 ЦК України, де зазначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна). Тобто, до введення в експлуатацію і державної реєстрації сторони мають право на поділ лише вартості будівельних матеріалів.

Суди попередніх інстанцій при поділі грошових коштів, які належать сторонам в сумі 16 800,00 грн дійшли вірного висновку про визнання їх спільною сумісною власністю, оскільки ці кошти є доходом відповідача в період з вересня 2013 року по лютий 2014 року за рахунок здачі в оренду нерухомого майна квартири № 117, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, згідно договору № 9 найму житлового приміщення від 01 січня 2012 року.

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності сумісності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому, і відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-21 цс15 від 11 березня 2015 року.

Відповідно до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення судових витрат та залишаючи в іншій частині рішення суду першої інстанції без змін, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку, що спірне майно є об'єктом спільної сумісної власності та має бути поділено між колишнім подружжям порівну з виділенням у власність по 1/2 частини кожному. В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат, суд апеляційної дійшов правильного висновку, що оскільки ОСОБА_5 відповідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Крім того, підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з проведенням судової оціночно-будівельної експертизи.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, письмові заперечення на касаційну скаргу, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року, в його не скасованій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 <nau://ukr/1618-15|st332> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року в його не скасованій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

П.О. Гвоздик

Н.А. Горелкіна