АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 665/1487/14-ц Головуючий в суді І інстанції: Кузьменко А.Д.
Номер провадження 22-ц/791/2481/15 Доповідач: Чиркова К.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року вересня місяця 15 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г

при секретарі: Предместніковій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 27 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частини нерухомого майна, посилаючись на те, що проживав однією родиною з відповідачем з жовтня 2012 року по червень 2014 року, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, дбали один про одного, купували продукти харчування, одяг та інші речі домашнього вжитку.

У 2013 році вирішили придбати чотирьохкімнатний будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, домовилися із власником будинку про укладення договору купівлі - продажу на початку 2014року. Оскільки грошові кошти зберігалися у відповідача, вона ними розпоряджалася, про укладення договору купівлі - продажу будинку домовлялася вона, на придбання будинку частково були сплачені їх спільні грошові кошти, а частково грошові кошти, які переслав його батько.

З січня 2014 року проводили ремонтні роботи в житловому будинку, для цієї мети він отримав кредит у публічному акціонерного товаристві «Банк Руський Стандарт» в сумі 23011грн., а також частково виконував роботи самостійно.

У квітні 2014 року вселилися до будинку, а в червні 2014 року відповідач запропонувала звільнити будинок, та пояснила, що оформила договір купівлі-продажу на своє ім'я і не бажає продовжувати з ним сімейні стосунки.

З огляду на викладене, позивач просив суд встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 у період з жовтня 2012 року по червень 2014 року, визнати житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину вищезазначеного будинку.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 27 липня 2015року позов задоволено частково. Судом встановлено факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 однією сім'єю з 22 жовтня 2012 року по 15 червня 2014 року. У задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, визнати житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю та визнати за ним право власності на 1/2 частину зазначеного будинку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема, суд встановивши, факт сумісного проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 як чоловіка та жінки, дав неправильну оцінку наявним у матеріалах справи доказам придбання житлового будинку, проведення ремонтних робіт за спільні грошові кошти, та кошти, які він отримав від свого батька.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши правильність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених в постанові, прийнятій 25 грудня 2013 року (№6-135цс13) у справі за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.355ЦПК України, які є обов'язковими для суду при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є:

1) час набуття такого майна,

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття),

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою.

За змістом ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони з 22 жовтня 2012 року по червень 2014 року проживали однією сім'єю.

28 січня 2014 року ОСОБА_6 і ОСОБА_4 уклали нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу житлового будинку, за яким ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 придбала житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Продаж вчинено за 42000грн., оціночна вартість будинку становить 44055грн. (а.с. 25).

Заперечуючи факт придбання житлового будинку за спільні з позивачем грошові кошти ОСОБА_4 посилалася на те, що не мала з позивачем спільного бюджету, грошові кошти, ні на придбання житлового будинку, ні на інші цілі позивач їй не давав і бажання купувати житловий будинок не мав, оскільки має нерухомість у м. Нова Каховка.

На підтвердження факту придбання житлового будинку за особисті кошти відповідач надала копії грошових переказів на її ім'я за 2013-2014рр., а також копію укладеного нею 11 січня 2014 року з публічним акціонерним товариством «Платинум банк» кредитного договору, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 35400 грн. зі строком повернення до 09.012017 року (а.с. 32-46,66).

Позивач наполягаючи на задоволенні позовних вимог зазначав, про те, що на придбання житлового будинку були частково використанні грошові кошти, які він отримав від свого батька, проте належних і допустимих доказів на підтвердження факту придбання спірного житлового будинку за його грошові кошти ним не надано.

Враховуючи, що за встановленими судом обставинами справи позивач підтвердила належними та допустимими доказами факт придбання житлового будинку за особисті грошові кошти, а відповідач не надав таких доказів на підтвердження факту спільного придбання майна, в тому числі за його грошові кошти, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання майна спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку.

Висновки суду відповідають обставинам справи, в межах наданих і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Обставини, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо цього, апеляційна скарга не містить і на такі апелянт і його представник не посилалися при розгляді справи в апеляційному порядку, тому доводи апеляційної скарги, як такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.

Доводи апелянта відносно того, що судом дана неправильна оцінка зібраним у справі доказам на підтвердження факту придбання спірного будинку в період спільного проживання з відповідачкою однією сім'єю, колегія суддів вважає юридично неспроможними, оскільки в ході розгляду справи в суді першої інстанції, і в апеляційному порядку не встановлено обставин придбання спірного майна внаслідок спільної праці та спільних коштів сторін.

Безпідставним є посилання апелянта на використання, отриманих ним за кредитним договором грошових коштів в сумі 23011,28 грн. на виконання ремонтних робіт у спірному будинку, оскільки доказів на підтвердження зазначеної обставини ним не надано, а наявний у матеріалах справи експертний висновок, який позивачем не спростовано, свідчить, що вартість матеріалів і проведення ремонтних робіт складає відповідно 2519 грн. і 2561 грн.(а.с.71-79).

Рішення суду в частині встановлення факту проживання сторін однією сім'єю з 22 жовтня 2012 року по 15 червня 2014 року не оскаржено, тому судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.303ЦПК України не перевірялося.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскарженій частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 27 липня 2015 року в оскарженій частині залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: