АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/724/14-ц 22-ц/774/382/К/15
Справа №212/724/14-ц Головуючий в 1 інстанції - Ваврушак Н.М.
Провадження №22ц/774/382/К/15 Доповідач - Барильська А.П.
Категорія - 53 (ІІІ)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника відповідача - Безверхої Ірини Іванівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" (надалі - ПАТ "Євраз Суха Балка") про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та моральної шкоди. Уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції позивач просив суд стягнути з ПАТ "Євраз Суха Балка" на його користь недоплачену заробітну плату за період з 1997 року по 2010 рік в сумі 1752,47 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у сумі 3072,33 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 338573,36 грн. та моральну шкоду у сумі 10000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що він працював на шахті "Ювілейна" (ПАТ "Євраз Суха Балка") підземним гірничим майстром, підземним заступником начальника дільниці, гірничим робітником очисного вибою в період з 03.05.1984 року по 27.01.2012 року, звільнений був із підприємства по ст. 38 КЗпП України в зв'язку із виходом на пенсію за віком. У 2012році позивач дізнався, що відповідач порушував законодавство України в частині виплати заробітної плати за час щорічних відпусток. Відповідач донарахував та виплатив йому 08.05.2012 року 4291,15 гривень з урахуванням утримань з цієї суми податку з доходу фізичних осіб в порядку недоплаченого заробітку за час щорічних відпусток за період з 2000 р. по 2010р. Позивач вважає, що при звільненні із підприємства відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь 3072,33 гривень компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строку її виплати. Винними діями відповідача у зв'язку із порушенням законодавства про оплату праці - несвоєчасною невиплатою заробітної плати за минулі роки, позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року за заявою позивача ОСОБА_3 його позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь недоплаченої заробітної плати та середнього заробітку залишено без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 до ПАТ "Євраз Суха Балка" задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Євраз Суха Балка" на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини заробітної плати (доходу) у зв'язку із порушенням строку виплати в розмірі 3 072,33 гривень без утримання податків та обов'язкових платежів, 2 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати. Стягнуто з ПАТ "Євраз Суха Балка" на користь держави судовий збір в сумі 243, 60 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ "Євраз Суха Балка", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Зокрема, посилаються на те, що у суду першої інстанції не було підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року, Постанови КМУ від 21.02.2001 року №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" та Постанови КМУ від 20.12.1997 року № 1427, оскільки обов'язковими умовами для їх застосування є нарахування але невиплата громадянину належних йому доходів, порушення встановлених строків їх виплат, затримка виплати нарахованих доходів на один і більше календарних місяців, зростання цін на споживчі товари, тарифи і послуги та доходи не повинні носити разовий характер. В даному випадку, на думку апелянта, порушення строків виплати заробітної плати не було, заробітна плата позивачу за час відпусток виплачувалася у строки, передбачені законом та колективним договором, що не оспорює позивач, однак, підприємством було порушено порядок визначення середнього заробітку позивача для оплати відпусток при цьому строки виплати нарахованої заробітної плати не порушено. Спірні суми заробітної плати за час відпусток позивачу не були нараховані взагалі, що також підтверджує безпідставність застосування судом зазначених вище нормативних актів.

Крім того, ПАТ "Євраз Суха Балка" посилаються на те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з них на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 2000 грн., оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення йому винними діями відповідача моральної шкоди.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить її відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 в період з 03.05.1984 року по 27.01.2012 року працював на шахті "Ювілейна" підземним гірничим майстром, підземним заступником начальника дільниці, гірничим робітником очисного вибою. Трудовий договір розірвано з підстав ст. 38 КЗпП України в зв'язку із виходом на пенсію за віком.

Відповідно до заяви позивача, підприємством йому було нараховано заробітну плату за час щорічних відпусток за період з 1997 року по 2010 року та 08.05.2012 року виплачено 4291,15 гривень.

У період з 2000 року по 2010 рік позивач перебував у відпустках та відповідно до довідки, наданої відповідачем, за вказаний період йому підприємством було донараховано суми недоплаченої заробітної плати за час відпусток: вересень - листопад 2000 року- 155, 92 грн.; квітень - липень 2001 року - 28, 99 грн.; вересень - листопад 2002 року - 248, 20 грн. ; квітень - липень 2003 року - 46, 15 грн.; березень - червень 2004 року - 466, 07 грн.; серпень - жовтень 2005 року - 664, 01 грн.; березень - червень 2006 року - 342, 13 грн.; серпень - жовтень 2007 року - 507, 34 грн.; липень - вересень 2008 року- 1338, 04 грн.; лютий - березень 2009 року - 371, 81 грн.; серпень - жовтень 2009 року- 112, 29 грн.; лютий 2010 року - 10, 20 грн. (а.с.14 ).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що підприємством відповідача йому несвоєчасно виплачувалася заробітна плата за час щорічних відпусток. Також позивач зазначив, що зазначеними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 3072,33 гривень, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України "Про відпустки" порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток. Пунктом 10 Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-ІП та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації.

Відповідно до ст. 34 ЗУ "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно п. 2 Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427 з послідуючими змінами і доповненнями) - компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток. Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 р. здійснюється згідно Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати повинна розраховуватися з січня 1998 року, за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.05.2012 року позивачу була виплачена сума недоплаченої заробітної плати за час щорічних відпусток з урахуванням коефіцієнта підвищення відповідно до постанови Генерального директора та профкому підприємства від 06.02.2012р. в сумі 4291,15 грн. за період з 2000 року по 2010 рік.

Тобто, матеріалами справи встановлено недоплату позивачу заробітної плати за час відпусток виплати за період з вересня 2000 року по лютий 2010 року.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на його користь компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати є правильним.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції розміру компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з вересня 2000 року по лютий 2010 року, який складає 3072,33 гривень, вважає його правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції не було підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року, Постанови КМУ від 21.02.2001 року №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" та Постанови КМУ від 20.12.1997 року № 1427, оскільки в даному випадку порушення строків виплати заробітної плати не було, заробітна плата позивачу за час відпусток виплачувалася у строки, передбачені законом та колективним договором, що не оспорює позивач, однак, підприємством було порушено порядок визначення середнього заробітку позивача для оплати відпусток при цьому строки виплати нарахованої заробітної плати не порушено, не беруться до уваги колегією суддів, так як спростовуються матеріалами справи та наявними у ній доказами для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 2000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що підприємством відповідача у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за час перебування у відпустках було порушено права позивача та спричинено йому моральну шкоду.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 25.04.2012 року.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги щодо не надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди є безпідставними.

Однак, на думку колегії суддів, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції не визначився з характером та обсягом страждань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу.

Беручи до уваги положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди з 2000 грн. до 1000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, рішення суду в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди зменшити з 2000 грн. до 1000 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року змінити в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" на користь ОСОБА_3, зменшивши цей розмір з 2000 грн. до 1000 (однієї тисячі) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: