У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 8 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 8 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 8 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що із 17 липня 1999 року до 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторонами за спільні кошти придбано житловий будинок А-1 площею 44,1 кв. м та паркан за адресою:

АДРЕСА_1, а також приватизовано земельну ділянку, площею 0,0577.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 2 вересня

2013 року спірна садиба визнана спільним сумісним майном позивача і відповідача, за кожним визнано право власності на 1/2 частину спірної садиби

(а.с. 6-7).

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 5 лютого

2014 року земельна ділянка, на якій розташована спірна садиба, визнана спільним сумісним майном сторін, за кожним визнано право власності на 1/2 частину

(а.с.8-9).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 25 березня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про поділ в натурі спірної садиби і земельної ділянки, на якій вона розташована (а.с.З5-37).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради № 112 від 24 травня 2006 року у спірній садибі споруджена добудова до будинку «а-1», а також літня кухня-гараж із погребом, які не введені в експлуатацію. Існування саме цих об'єктів стало підставою для відмови у задоволенні аналогічного позову ОСОБА_2 (а.с.35-37), при цьому судовими рішеннями зроблено висновок, що оскільки вказані об'єкти є приналежністю головної речі - будинку, то без вирішення питання про введення їх в експлуатацію (набуття права власності на них) є неможливим вирішення питання щодо реального поділу садиби та земельної ділянки.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_2, по суті пред'явив тотожні позовні вимоги, обґрунтовуючи їх, зокрема, звітом про інструментальне технічне обстеження будівельних конструкцій добудови до житлового будинку садибного типу та господарських будівель по АДРЕСА_1 від 15 червня 2015 року, згідно з яким стан готовності будівель становить: прибудова «а-1» - 95%, літня кухня-гараж «Б» - 82%, погріб «Б» - 100% (а.с. 16-34). Разом із тим, ОСОБА_2 у позові не ставиться питання (не заявлена вимога) щодо визначення правового статусу та приналежності зазначених об'єктів, що позбавляє можливості вирішити спір про поділ в натурі усієї садиби.

Отже, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши наведені обставини, давши їм правильну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, при цьому суд виходив із того, що у спірній садибі розташовані новостворені споруди (прибудови), які не введені в експлуатацію, право власності на них у встановленому порядку сторони не набули.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Додані до скарги матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк