Справа № 128/5544/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Саєнко О.Б., при секретарі- Ільченко Ю.В.

за участю: представників позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 «про встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із дійним позовом , який обґрунтував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2013 року йому належить квартира № 1, яка розташована в багатоквартирному будинку № 31 по вул. Гагаріна в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області. Вказує, що раніше зазначена квартира належала його батькові - ОСОБА_8, який помер 09 квітня 2012 року, на підставі свідоцтва № 290 про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку, виданого Вороновицькою селищною радою Вінницького району Вінницької області від 11 листопада 2008 року на підставі рішення виконкому Вороновицької селищної Ради від 23 жовтня 2008 року за № 382 взамін свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1993 року.

Зазначає, що належна йому квартира становить в багатоквартирному будинку 39/100 частки, співвласниками даного багатоквартирного будинку також є відповідач ОСОБА_6, якому належить на прав власності 13/ 50 його частки та відповідач ОСОБА_7, які належить 7/20 частки.

Підставою його звернення до суду із дійсним позовом є наявність рішення 38 сесії 05 скликання Вороновицької селищної ради Вінницького району від 11 серпня 2010 року, яким ОСОБА_8 ( його батькові ) надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою по оформленню права на земельну ділянку у спільну часткову власність разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_7, орієнтовною площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вулиці Гагаріна, № 31 в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області. А він , як спадкоємець, з посилкою на ст.ст.1216,1218 ЦК України, вважає , що має право на приватизацію земельної ділянки після смерті батька на підставі вищевказаного рішення від 11 серпня 2010 року.

Вказує, що фактично між ними як співвласниками будинку вже склався порядок користування вказаною земельною ділянкою. Відповідач ОСОБА_7 має окрему земельну ділянку, а у нього з відповідачем ОСОБА_6 склалися неприязні стосунки, тому він не бажає мати земельну ділянку в спільній частковій власності, а бажає належну йому частину земельної ділянки виділити та приватизувати, тому просить суд встановити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку відповідно до їх часток в ньому.

До судового засідання позивач ОСОБА_5 нез*явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов підтримала, надали пояснення аналогічні зазначеним у ньому , просили його задовольнити та встановити порядок користування земельною ділянкою, відповідно до варіанту 4 Додатка 5 висновку експертизи від 14 липня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_6, до судового засідання нез*явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги не визнав.

Відповідач ОСОБА_7 до судового засідання також нез*явилася надала суду заяву, в якій зазначила, що вона вже приватизувала земельну ділянку, розміром 0,0683 га на якій знаходиться її квартира АДРЕСА_1, відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку від 22 квітня 2005 року, просить розглядати справу у її відсутність, не заперечувала проти розподілу земельної ділянки між позивачем та ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечував в судовому засіданні проти задоволення позову, зазначивши , що позивач ні є ані власником ані користувачем земельної ділянки на яку претендує, а тому відсутній спір з приводу землекористування між позивачем та відповідачем ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав зазначених представником ОСОБА_4

Представник третьої особи - ОСОБА_10 нез*явився до судового засідання, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності , при вирішення справи поклався на розсуд суду.

Суд, з урахуванням думки учасників цивільного процесу, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез*явившихся осіб.

Експерт ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримав наданий ним висновок судової земельно-технічної експертизи від 14 липня 2015 року, суду зазначив , що при проведені експертизи відповідав на запитання поставлені суддею Шевчук Л.П. в ухвалі суду від 27 листопада 2014 року і запропонував декілька варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою, не зважаючи на правовий режим даної земельної ділянки.

Вислухавши пояснення представників сторін, експерта , дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов безпідставний , тому підлягає відмові у задоволені виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2013 року позивачу як спадкоємцю належить квартира № 1, яка розташована в багатоквартирному будинку № 31 по вул. Гагаріна в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області після смерті батька - ОСОБА_8 Феровоича, померлого 09 квітня 2012 року, що становить 39/100 частки цього будинку. ( а.с.7)

З копії рішення 38 сесії 05 скликання Вороновицької селищної ради Вінницького району від 11 серпня 2010 року, вбачається , що ОСОБА_8 ( батькові позивача) надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою по оформленню права на земельну ділянку у спільну часткову власність разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_7, орієнтовною площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вулиці Гагаріна, № 31 в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області (а.с. 9).

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 червня 1996 року, вбачається спадкоємцем після смерті ОСОБА_12 на кв. 2 , що становить 13/50 частки житлового будинку № 31 в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області є відповідач ОСОБА_6

З державного акту про право власності на земельну ділянку від 22 квітня 2005 року, вбачається , що ОСОБА_7 належить на праві власності земельна ділянка , розміром 0,0683 га розташована за адресою : буд.31, по вул. Гагаріна в смт. Вороновиця Вінницького району для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.( а.с. 32)

Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

На підставі ч.1 ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно до ч.11 ст.118 ЗК України , у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно до положень ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до абз. «в», «ґ», п.18 роз*яснень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 р. № 7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), вбачається , що з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. № 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав;

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. № 997-V і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. № 1702-VІ;

Відповідно до п.10 роз*яснень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7, вбачається , що правило статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі про поділ земельної ділянки від 12.02.2015 Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 11 лютого 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-2цс15, предметом якої був спір про поділ земельної ділянки, вбачається , що аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких ця ділянка належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно із правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Судом встановлено та сторонами не оскаржувалося, що батько позивача ОСОБА_8 при житті , окрім рішення від 11 серпня 2010 року ( а.с.9) , щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрій по оформленню права на земельну ділянку , не одержував документу, що посвідчує його право власності або право користування земельною ділянкою, відведеної в натурі (на місцевості) та його державної реєстрації.

Тому, аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку , що позивач не набув в установленому порядку права власності або права користування земельною ділянкою, на яку він претендує , так як не отримав документу , що посвідчує його право власності або права постійного користування земельною ділянкою у звязку з переходом права власності на житло та його державної реєстрації, а тому звернення ним до суду із дійсним позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою є передчасним.

Суд, вважає за необхідне, також звернути увагу позивача на те, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно до ст.125 ЗК України, проте розпочав приватизацію земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування- права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на імя спадкоємця.

Керуючись ст.ст.116,118,120, 123,125 Земельного Кодексу України, 1225 ЦК України, ст.ст.11,60, 212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 «про встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: