Номер провадження: 22-ц/785/460/15
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 травня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У квітні 2012 року позивач Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (уточнюючи свої позовні вимоги) звернулося до суду з зазначеним позовом та просило стягнути з відповідача-поручителя заборгованість за кредитним договором № 1711-н від 12 липня 2007 року у розмірі 496041,42 грн. та сплачені суми судових витрат, посилаючись на невиконання боржником ОСОБА_4 умов кредитного договору.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 травня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" подало до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Державний ощадний банк України", суд першої інстанції виходив з того, що договір поруки є припиненим, оскільки п. 4.2. договору поруки від 12.07.2007 року встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. Банком надано лист-повідомлення від 10.01.2008 року на ім'я ОСОБА_3 з вимогою у строк до 31.01.2008 року погасити борг за кредитним договором.

Однак колегія суддів повністю не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 травня 2014 року зазначеним вимогам не відповідає.

Апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 12 липня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір за № 1711-н про надання кредиту у сумі 182520 грн., зі сплатою 17% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 12.07.2013 року (а.с.9-12, т.1).

У забезпечення виконання за кредитним договором 12.07.2007 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір застави, відповідно до якого останній передав Банку у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки "HONDA ACCORD", 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.13-15, т.1).

Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 12.07.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 1 до кредитного договору № 1711-н, відповідно до якого останній зобов'язався нести солідарну відповідальність перед Банком за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 12.07.2007 року (а.с.16-17, т.1).

Оскільки ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, то станом на 31.07.2013 року утворилася заборгованість у розмірі 496041,42 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом - 182520 грн.;

- заборгованість за відсотками за період з 01.08.2007 року по 31.07.2013 року - 185235,34 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 01.09.2007 року по 31.07.2013 року - 64591,37 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за період з 01.08.2007 року по 31.07.2013 року - 63694,71 грн.;

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України при порушенні боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов'язання, а також відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

Причини невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов'язань по даному договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Посилання суду першої інстанції на те, що Банком до ОСОБА_3 було направлено письмову вимогу про виконання зобов'язань за договором поруки тільки 10.01.2008 року, а тому у зв'язку зі спливом шестимісячного терміну, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, договір поруки припинив дію, не заслуговує на увагу, оскільки термін повернення кредитних ресурсів, тобто виконання основного зобов'язання, було визначено 12.07.2013 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що листом № 28/29 від 10.01.2008 року Банк повідомив ОСОБА_3 про наявний борг за кредитним договором та просив його погасити. Але даний лист не містить інформації про суму боргу та не є вимогою про дострокове повернення кредиту та суми нарахованих процентів, комісійних винагород та інших платежів, що достроково підлягають сплаті. Тобто Банк просив погасити ОСОБА_3 поточну заборгованість за кредитним договором, а не усю заборгованість, яка виникла у зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань (а.с.30, т.1).

У зв'язку з зазначеним колегія суддів дійшла висновку, що висновок суду щодо припинення поруки є необґрунтованим, та таким, що не заслуговує на увагу.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач ОСОБА_3 посилався на те, що договір поруки він не підписував, у зв'язку з чим просив суд призначити почеркознавчу експертизу, що також підтверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 08.08.2012 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 звертався до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на неправомірні дії ОСОБА_4, в якій він зазначив, що немає ніякого відношення до кредитного договору, та договір поруки він не підписував (а.с.119-120, т.1).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2013 року по справі за заявою відповідача була призначена почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставлено питання: чи виконаний підпис від імені ОСОБА_3 у тексті договору поруки до кредитного договору № 1711-н від 12.07.2007 року та інших документів, пов'язаних з цим договором, укладеним між ПАТ "Державний ощадний банк України", самим ОСОБА_3 чи іншою особою? (а.с.130, т.1).

На адресу експертної установи судом були направлені матеріали цивільної справи з вільними та умовно вільними зразками почерку та підписів ОСОБА_3.

У повідомленні Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 151/5362/2012 від 05.03.2015 року зазначено про неможливість надання експертного висновку, оскільки Банком на дослідження не було надано оригінал договору поруки до кредитного договору № 1711-н від 12.07.2007 року (а.с.193, т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що судом на адресу Банку неодноразово надсилалися листи про необхідність надати до експертної установи зазначені документи, але позивач цього не зробив (а.с.132, 189 т.1).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що Банк, у порушення вимог ч. 1 ст. 146 ЦПК України, не надав експерту оригінал договору поруки, що стало підставою для неможливості проведення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 27 ЦПК України визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено належним чином обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, має місце порушення і неправильне застосування норм права.

Підставами для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення за положеннями ст. 309 ЦПК України є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням викладених обставин, на підставі вимог ст. ст. 11, 303, 309 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позивачем вимог та апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 травня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов