Справа №481/661/15-ц 03.09.2015 03.09.2015 03.09.2015
Провадження № 22ц/784/2178/15 Суддя першої інстанції Уманська О.В.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

3 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

при секретарі Горенко Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

15 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_3, яка є його двоюрідною сестрою, в 2011 році переїхала на постійне місце проживання в м. Новий Буг, придбавши там житловий будинок по вул. Петровського, 15.

У звязку з відсутністю у відповідачки грошових коштів, сторони досягли згоди про те, що будинок буде відремонтовано та газифіковано за рахунок позивача, а ОСОБА_3 в подальшому поверне йому зазначені кошти.

Після закінчення ремонту в вищезазначеному будинку ОСОБА_2 звернувся до відповідачки з проханням повернути позичені кошти, однак вона відмовилась.

Рішенням Новобузького районного суду від 16 вересня 2014 року, яке було змінено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 4818 грн. в рахунок витрат, понесених ОСОБА_2 на ремонт та газифікацію будинку відповідачки.

Проте в зазначені витрати не були включені витрати на встановлення римби, вартістю 750 грн. та вартість газової обв'язки будинку, що складала 2700 грн. оскільки він не вніс їх вартість до попередньої позовної заяви.

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошову суму в розмірі 3450 грн.

Відповідачка позовних вимог не визнала, послашись на те, що вона повністю розрахувалася з позивачем.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2014 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2014 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу витраченої на ремонт житлового будинку по вул. Петровського, 15 в м. Новий Буг Миколаївської області (а.с.6-10).

Вищезазначеними рішеннями судів встановлено, що між сторонами в усній формі був укладений договір підряду, за яким між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була досягнута домовленість про проведення позивачем ремонту та газифікації будинку № 15 по вул. Петровського в м. Новий Буг, що належить відповідачці, а остання зобовязувалась в подальшому повернути позивачу понесені ним витрати.

На виконання зазначених домовленостей протягом 2012-2013 років позивачем були придбані матеріали для проведення газифікації на суму 2074 грн., придбані двері та лінолеум на загальну суму 475 грн., будівельні матеріали на суму 930 грн., та на 334 грн., а також придбано пять металопластикових вікон WDS на суму 2985 грн.

Крім того, позивачем сплачено 1580 грн. як дольова частка члена вуличного газового кооперативу.

Також, відповідачка визнала, що позивачем були понесені й інші витрати, а саме 300 грн. за обробку вікон, 450 грн. за придбану цеглу, 200 грн. за стійки під газопровід, 350 грн. за піноблок та 140 грн. за плитку в газову плиту.

А всього позивачем понесені витрати на загальну суму 9 818 грн.

Крім того, сторони не заперечували того факту, що відповідачка повернула позивачу 5000 грн. за понесені ним витрати по благоустрою її будинку.

Суд першої інстанції, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази й дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем своїх вимог, оскільки останнім не надано переконливих доказів на підтвердження понесених ним витрат у розмірі 3450 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду з огляду на таке.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущенням.

При цьому, згідно із ст. 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні.

Як стверджував позивач жолоба для водовідведення ( римби) він виготовляв особисто з листів металу, що придбав в 2010 році. Встановлював їх на даху будинку також сам особисто. Проте, будь-яких доказів на підтвердження своїх витрат по придбанню металу та виготовленню жолобів суду не надав. Складову суми у розмірі 750 грн. також пояснити не зміг.

Відповідачка підтвердила, що ОСОБА_2 дійсно виготовив ці жолоба особисто, проте з відходів металу, та як подарунок встановив ці жолоба на її будинок.

Крім того, не доведено позивачем, що здійснення водовідведення у будинку, а саме встановлення жолобів (римби) впродовж даху будинку охоплювалось домовленістю сторін щодо проведення ремонту.

За такого, місцевий суд правомірно відмовив в задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо газової обвязки будинку, судом було встановлено, що роботи по газифікації виконували представники газопостачальної організації відповідно до робочого проекту, зокрема ОСОБА_5 та ОСОБА_6А, допитані в судовому засіданні як свідки. Зі слів останнього він отримав від позивача 2700 грн., які вніс до каси підприємства. Проте, позивач не надав суду будь - яких бухгалтерських документів, з яких вбачалось би сума оплати та призначення платежу, а відтак районний суд правильно зазначив, що самі по собі такі пояснення свідка не є переконливим доказом витрат позивача та їх розміру.

Доводи, наведені в скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоді заявника з висновком суду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а тому підстави, передбачені ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді