22-ц/775/859/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Ковтуненко О.В.
Суддя-доповідач Биліна Т.І.
У Х В А Л А

Іменем України

02 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркової Л.Л., Сорока Г.П.

при секретарі Зал.Ю.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 червня 2015року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант» про визнання незаконним наказів, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, про визнання незаконними розпоряджень про вимушений простій,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 червня 2015року відмовлено у задоволенні уточненого позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ар Гарант»(надалі ТОВ «Ейч Ар Гарант»).

З вказаним рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним, необґрунтованим, недоведені обставини, які суд вважав встановленими, які мають значення для справи, висновки не відповідають обставинам справи. Просив рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Скарга обґрунтована тим, що за наказом роботодавця №19шр від 12.02.2013 року «Про зміну в штатному розписі» ділянка зовнішнього приймання ВТК була скорочена. Згідно наказу №7 шр 16 січня 2013 року до структури ВТК була введена обтискна ділянка зовнішнього приймання, з тією ж кількістю працівників, тобто по факту змінилася лише назва ділянки. Внаслідок неотримання згоди профспілкового комітету ПАТ МК «Азовсталь» на звільнення у відповідності до п.1 ст.40 КЗпП, наказом відповідача була поновлена штатна посада контролера, яку він раніше охоплював. Проте до роботи він не був допущений та по 49 розпорядженням начальника ОТК, в період з 25.03.2013 року по 31.10.2014 року був направлений у простій, з оплатою 2/3 частин заробітку, внаслідок чого втратив заробіток в розмірі 21823,50грн. Вважає помилковими висновки суду, щодо визнання вище вказаних дій роботодавця законними. Крім того судом помилково визнано, що відбулися зміни умов праці на дільниці зовнішнього приймання ВТК, за наслідками яких роботодавцем був виданий наказ, що став підставою для його звільнення за п.6 ст.36 КЗпП. Відповідач не надав суду доказів, що такі зміни були наслідком змін в організації праці на виробництві. Не згоден з висновками суду, щодо обґрунтованості наказу №89 від 22.08.2014 року, згідно якого до посадової інструкції позивача були внесені зміни трудових функцій, оплати праці, зміни графіку, розширено сферу обслуговування, тобто доповнено обов'язками виконання робіт не обумовлених трудовим договором та протипоказані його стану здоров'я.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Представник відповідача Романюк А.В. в судовому засіданні апеляційної інстанції, просив скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів перед судом належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог, а відповідачі надали докази для їх спростування.

Судом першої інстанції було встановлено, що з 05 травня 2011 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Ейч Ар Гарант» на посаді контролера у виробництві чорних металів 5 р. дільниці зовнішньої прийомки (т. 1 а.с. 7-8, т. 2 а.с. 104). Відповідно до наказу № 7шр від 16 січня 2013 року до відділення технічного контролю була введена обтискна дільниця (т.1 а.с. 32). За наказом № 19шр від 12 лютого 2013 року «Про зміни в штатному розкладі» у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці у відділенні технічного контролю ТОВ «Ейч Ар Гарант» була скорочена дільниця зовнішньої прийомки (т.1 а.с. 34). Відповідачем 19 лютого 2013 року був виданий наказ № 24 «Про виконання наказу № 19шр від 12 лютого 2013 року», яким попереджено про звільнення 13 травня 2013 року працівників дільниці зовнішньої прийомки ВТК, в тому числі і ОСОБА_2, за п.1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с. 133-134). Оскільки, рішеннями Первинної організації профспілки ПАТ «МК «Азовсталь» від 23 травня 2013 року та від 23 травня 2013 року було відмовлено в наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідач відповідно до наказу № 70шр від 21 червня 2013 року поновив роботу дільниці зовнішньої прийомки, де продовжив працювати позивач ОСОБА_2 (т.1 а.с. 36). За розпорядженнями начальника ВТК у період з 25 березня 2013 року до 31 жовтня 2014 року позивач 49 разів направлявся у вимушений простій з очікуванням роботи вдома з оплатою 2/3 частин від заробітку. Внаслідок змін в організації виробництва та праці, викликаних економічною необхідністю, відповідач у наказі № 89 від 22 серпня 2014 року «Про зміну умов праці на дільниці зовнішньої прийомки ВТК» доповнив посадову інструкцію ДИ-100-730-68-2012 контролера виробництва чорних металів 5р. дільниці зовнішньої прийомки ВТК додатковим пунктом, за яким працівник зобов'язаний здійснювати операційний контроль виробництва на визначених начальником ВТК дільницях робіт за тимчасово відсутніх контролерів та вакантних посад ВТК; та змінив графік роботи та відпочинку. З наказом ОСОБА_2 було ознайомлено 28 серпня 2014 року та роз'яснено, що вразі відмови від продовження роботи за новими умовами, трудовий договір буде розірвано з 31 жовтня 2014 року на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України (т.1 а.с. 102-108). Наказом № 66ут від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_2 був звільнений з ТОВ «Ейч Ар Гарант» з посади контролера виробництва чорних металів 5р. по контролю якості металолому та інших матеріалів на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України внаслідок відмови від продовження роботи у зв'язку зі зміною суттєвих умов праці.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційної інстанції погоджується з обставинами встановленими судом першої інстанції та висновками.

На підставі досліджених у справі доказів суд першої інстанції вірно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність змін в організації виробництва і праці на підприємстві відповідача, тому звільнення позивача здійснено із дотриманням норм трудового законодавства.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що визначальною підставою змін в організації виробництва і праці для відповідача, яке надає послуги на робочих місцях замовника є наявність чи відсутність замовлень від підприємства - замовника таких послуг. Спочатку вбачалася тенденція збільшення замовлень від підприємства, що стало підставою для створення обтискної ділянки зовнішнього приймання, а потім їх різке зменшення. Про зменшення обсягів послуг у чол./год з квітня 2013 року, які ПАТ «МК «Азовсталь» надавались відділенням зовнішньої прийомки ТОВ «Ейч Ар Гарант», свідчить лист замовника від 08 лютого 2013 року, акти наданих послуг по операційному контролю виробництва, накази відповідача про виведення посад із штатного розкладу, розпорядження про простої у 2013-2014 роках, які не були оскаржені ні позивачем ні профспілковим комітетом у передбачені законодавством строки(1 місяць).(т.1 а.с.32-41, 143-190, т.2 а.с.57-84)

З огляду на вище викладене доводи апеляційної скарги, що накази роботодавця за №19шр від 12.02.2013 року «Про зміну в штатному розписі», за №7 шр від 16 січня 2013 року щодо створення обтискної ділянки зовнішнього приймання, за №24 від 19.02.2013 року «Про зміну в штатному розписі…», за №66ут від 31.10.2014 року «Про звільнення», є необґрунтованими.(т.1 а.с. 9, 10, 19, 20)

Доводи апеляційної скарги, що дії роботодавця в період з 25.03.2013 року по 31.10.2014 року, коли він по 49 розпорядженням начальника ОТК був направлений у простій і що за період простою з вини відповідача втратив заробіток в розмірі 21823,50грн. - неспроможні.

Підприємством неодноразово пропонувались позивачу вакансії та тимчасова робота за його кваліфікацією і спеціальністю протягом перебування у простої, від яких він відмовлявся.(т.1 а.с.47-101, 109,110)

Поняття "простій" законодавчо дано у ст. 34 КЗпП України і визначено як призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Статтею 113 КЗпП України встановлено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Час простою з вини працівника не оплачується.

Крім того, як простій можуть бути кваліфіковані лише ті випадки, коли працівник приходить на роботу, але не працює з причин відсутності матеріально-технічного забезпечення виробництва, незабезпечення технологічною документацією, несправності устаткування, простою з інших причин, не пов'язаних з виною працівника. Якщо працівник через простій самовільно не приходить на роботу чи іде з роботи, він не має права вимагати оплати відповідного часу простою з підстав, передбачених ст. 113 КЗпП України.

В судовому засіданні першої та апеляційної інстанції було встановлено, що під час простою позивач знаходився вдома, отримуючи 2/3 частин заробітку.

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги, що відповідач не надав суду доказів обґрунтованості видачі 22.08.2014 року наказу №89«Про зміну умов праці», зміненого наказом за №113 від 29.10.2014 року про зміну умов праці на дільниці зовнішнього приймання ВТК, який став підставою для його звільнення за п.6 ст.36 КЗпП - не відповідають обставинам справи.

Виходячи з відмови позивача продовжувати дію трудового договору у змінених умовах, керуючись приписами трудового законодавства і з урахуванням Конвенції МОП Про примусову чи обов'язкову працю, із позивачем обґрунтовано припинено дію трудового договору на підставі ст.36 п.6 КЗпП. Заперечень, зауважень щодо зміни умов праці як необґрунтованих з боку повідомленого з наказом профспілкового комітету - не надходило.

Доводи апеляційної скарги, що згідно наказу №89 від 22.08.2014р. він повинен був виконувати роботу зі змінами своїх трудових функцій, зі змінами графіка, з іншою оплатою праці та не на дільниці зовнішнього приймання ВТК, а на інших ділянках ВТК - безпідставні, оскільки перевід на іншу роботу можливий згідно ст.32 КЗпП лише за його згодою.

Доводи апеляційної скарги, що зміна трудових функцій передбачала виконання роботи протипоказаної його стану здоров'я - необґрунтовані. Позивач не надав доказів наявності протипоказань стану його здоров'я запропонованими змінами в роботі.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що на підприємстві ТОВ «Ейч Ар Гарант» мали місце обставини, які стали передумовою для зміни в організації виробництва і праці і що відповідач відмовився працювати у змінених умовах.

За змістом ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу, незалежно від його терміну, мети, причини та інших обставин, допускається лише за згодою працівника, оскільки передбачає зміну істотних умов трудового договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Згідно положень п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 32 КЗпП у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці працівника при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці працівник має бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не можуть бути збережені, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми та частин 2, 3 ст. 32 КЗпП України, зміна істотних умов праці стосується випадків зміни систем та розмірів оплати праці, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад без зміни трудової функції тощо, тобто змін, які ведуть до звуження чи розширення трудової функції працівника за укладеним з ним трудовим договором, дія якого продовжується.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами) роз'яснив, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, керувався тим, що звільнення позивача на підставі пункту шостого статті 36 КЗпП України через відмову від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, з урахуванням тієї обставини, що дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці.

Усі доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів переглянула і дійшла висновків, що судом першої інстанції фактичні обставини з`ясовані повно та всебічно, висновки суду відповідають встановленим фактам. Суд розглянув цивільну справу з дотриманням загальних засад цивільного судочинства - принципу змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що передбачено ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 червня 2015року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Л.Л. Баркова

Г.П. Сорока