Справа № 2-562/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Цісельській А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 18.12.2014 року звернулася з позовом, в якому просила визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В позові посилалась на те, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 2007 року, однак понад півтора роки в ній не проживає, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе витрат по утриманню квартири, а його реєстрація за вказаною адресою перешкоджає позивачці як власниці квартири в повній мірі здійснювати її права власності відносно належного їй майна, тому вона, посилаючись на положення ст.ст.71,72 ЖК України, звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

03.03.2015 року представник позивачки надав уточнену позовну заяву, в якій просив визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, посилаючись як на правову підставу на ст. 405 ЦК України та ст.ст. 156,157 ЖК Української РСР.

Відповідач ОСОБА_2, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, 22.06.2015 року звернувся з зустрічним позовом до позивачки, в якому просив визнати за ним право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язати позивачку ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ним спірною квартирою шляхом вселення до даної квартири та передачі ключів від усіх замків цієї квартири.

Крім того, просив стягнути з позивачки ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн., посилаючись на завдання останньою моральних страждань у зв'язку з протиправною поведінкою щодо створення вдома незадовільних умов для проживання та створення перешкод у користуванні житлом.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у вересні 2007 року він зареєструвався та став проживати у спірній квартирі, яка той час належала на праві власності матері сторін - ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Жовтневої районної державної адміністрації.

Враховуючи незадовільний стан здоров'я після поранень, отриманих в Афганістані. він кілька разів на рік подовгу змушений був перебувати на стаціонарному лікуванні. Після виписки з лікарні ОСОБА_1 подовгу залишала його самого в квартирі без можливості покинути її, він часто голодував, був позбавлений можливості відвідувати лікаря для перев'язок, медикаментозного лікування.

В листопаді 2012 року після ампутації кінцівки, коли він вже не міг вільно пересуватися та потребував сторонньої допомоги, відношення позивачки ще більше погіршилось, а тому в травні 2013 року, не маючи можливості більше терпіти знущання, він був змушений залишити квартиру і проживати у знайомих, так як іншого житла не має. Позивачка у спірній квартирі не проживає, а здає її в найм невідомим особам, замки поміняла, а тому вселитись у спірну квартиру з того часу він не має можливості.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник відповідача в задоволенні первісного позову просила відмовити, зустрічний позов в наведених в ньому підстав просила задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічного, виходячи наступного.

Відповідно до ч.2 ст.ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачці ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 13.03.2010 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори Коробановою О.В.

Згідно з даними довідки форми №3, виданої Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» структурний підрозділ Центр обслуговування споживачів №2 від 05.12.2014 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка, її донька - ОСОБА_5, а також з 27.09.2007 року її брат - відповідач ОСОБА_2

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача (власника) або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Статтею 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Однак, ні позивачкою, ні її представником в ході розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у первісному позові, щодо не проживання відповідача в спірній квартирі без поважних причин понад один рік.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом війни першої групи довічно та, як вбачається з довідки до Акту МСЕК серії 10 ААА № 809251 від 14.06.2013 року, потребує сторонньої допомоги.

Як випливає з пояснень представника відповідача та підтверджується показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, за станом свого здоров'я відповідач не може вільно пересуватись.

Натомість, позивачка створила несприятливі умови проживання свого брата, який має особливі потреби, подовгу залишаючи його самого, замикала в квартирі без можливості покинути її, переховувала інвалідний візок, необхідний для користування останньому, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості отримувати своєчасну медичну допомогу, продукти харчування, часто голодував. Оскільки двері квартири були зачинені позивачкою, навіть сусіди, які могли б принести продукти харчування чи ліки, не могли потрапити до квартири, а тому відповідач змушений був піднімати продукти та ліки на четвертий поверх на мотузці через балкон.

А з показів свідка ОСОБА_9, медичної сестри, яка супроводжувала відповідача після виписки зі шпиталю додому, вбачається, що у травні 2013 року відповідач взагалі не зміг потрапити до спірної квартири, оскільки квартира була зачинена позивачкою на обидва замки, ключів від одного із яких відповідач не мав. Крім того, відповідач намагався вселитися у спірну квартиру у серпні, жовтні та грудні 2014 року, однак позивачка не пускала його в квартиру.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не проживав у АДРЕСА_1 з підстав, що не залежали від його волі, оскільки позивачкою чинились перешкоди у користуванні спірною квартирою, а тому суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову.

У відповідності до положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Враховуючи те, що відповідача було незаконно позбавлено можливості користування квартирою АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд приходить до висновку про необхідність зобов'язати позивачку ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом передачі ключів від вказаної квартири та вселення відповідача ОСОБА_2 у спірну квартиру.

Щодо вимог відповідача ОСОБА_2 про стягнення з позивачки моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Тобто, даною загальною нормою лише визначено моральну (немайнову) шкоду як один із видів відповідальності, яка підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Встановлено, що спір між сторонами регулюється нормами ст. 156 ЖК Української РСР та положеннями ст. 405 ЦК України, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди в даних правовідносинах.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що викладені позивачем за зустрічним позовом правові підстави відшкодування моральної шкоди через створення перешкод у користуванні спірною відповідачкою є необґрунтованими, а вимоги про таке такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 156 ЖК Української РСР, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від вказаної квартири ОСОБА_2.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: