АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7184/15 Справа № 206/4297/14 Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А.О. Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційними скаргами Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, прокурора Самарського району м. Дніпропетровська ОСОБА_2 та заступника прокурора Дніпропетровської області Юрченка Ю.С.

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська, прокуратури Дніпропетровської області, Самарського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів про відшкодування їй моральної та матеріальної шкоди завданої бездіяльністю відповідачів на протязі з 1992 року до моменту звернення до суду, оскільки кримінальні справи, які були порушені і де вона була потерпілою, тривалий час не розслідувались, а деякі з них були закриті провадженням. Просила стягнути моральну шкоду за фактом незаконної госпіталізації та фальсифікації медичних документів, покриття злочинів за фактами побиття, покриття злочинів за фактами руйнування її домоволодіння, по факту взлому у домоволодінні, а загалом спричинену матеріальну шкоду у розмірі 410 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 625 000 грн.

В обґрунтування позову посилалася на те, що у зв'язку з сумісною власністю на домоволодіння на житловому масиві Шевченко Самарського району м.Дніпропетровська її неодноразово били інші співвласники, одного разу навіть була зламана рука. Також відбувалися крадіжки майна і будівельних матеріалів (бетонних блоків), проте у переважній більшості випадків у порушенні кримінальних справ було відмовлено. Також її було примусово госпіталізовано до психіатричної лікарні, вона також зверталася до правоохоронних органів, проте це питання жодним чином вирішено не було. Роками вона письмово і усно десятки і сотні разів зверталася до прокуратур всіх рівнів та органів внутрішніх справ, проте жодна із порушених кримінальних справ не була завершена і винні не були притягнуті до кримінальної відповідальності. Так, за фактом перелому руки, вона відразу повідомила, хто це зробив, але цих осіб лише допитали як свідків, і через сім чи вісім років закрили кримінальну справу у зв'язку зі смертю. Також вона повідомляла про осіб, які вчинили інші злочини, проте і вони до кримінальної відповідальності притягнуті не були. Декілька років вона перебувала на обліку у психіатра, і незважаючи на те, що діагноз було спростовано, лише після тривалого часу і завдяки зверненню до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини її було знято з цього обліку. Зазначає, що до неї ставилися, як до психічно хворої, внаслідок чого кримінальні справи не розслідувалися. Таке ставлення з боку правоохоронних органів принизило її гідність, так само як і постійні формальні «відписки» на її звернення і скарги. Її права не знайшли належного та ефективного захисту з боку органів міліції та прокуратури, дві кримінальні справи взагалі невідомо де поділися, так само невідомі останні процесуальні рішення у цих справах.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2015 року позов задоволено частково; стягнуто солідарно із прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області за рахунок коштів Державного бюжету України на користь ОСОБА_3 компенсацію моральної шкоди в розмірі 50 000,00 (п'ятдесят тисяч) гривень.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційних скаргах відповідачі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що факт спричинення позивачу моральної шкоди в результаті бездіяльності посадових осіб знайшов підтвердження під час розгляду справи в судовому порядку та вважав, що кошти на відшкодування зазначеної моральної шкоди необхідно солідарно стягнути з прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області за рахунок коштів Державного бюжету України

Проте, з таким висновком суду в частині визначення порядку стягнення компенсації моральної шкоди погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що починаючи з 1997 року позивач зверталась до правоохоронних органів з приводу порушення кримінальних справ, відносно спричинення їй тілесних ушкоджень, крадіжки та руйнування її майна. По даним фактам звернень ОСОБА_3 були порушені кримінальні справи, що перебували у провадженні Самарського РВВС. У цій інформації по більшості кримінальних справ зазначено осіб, які могли бути причетними до скоєння кримінальних правопорушень (а.с. 3)

Хід їх розслідування видповідно до Кримінально-процесуального кодексу України (1960 р.) перебував під наглядом прокуратури Самарського району м.Дніпропетровська, контролювався Дніпропетровським міським управлінням внутрішніх справ та ГУМВС України в Дніпропетровській області, про що свідчать довідки, листи та процесуальні документи відповідачів (а.с. а.с. 46-47, 60, 65, 66, 74, 75, 76, 80).

Як вбачається із повідомлення Управління інформаційно-аналітичного забезпечення (УІАЗ) ГУМВС Україні в Дніпропетровській області (а.с.23) від 06 жовтня 2014 року №5/3226 згідно обліку УІАЗ за заявами ОСОБА_3 по кримінальним справам були проведенні відповідні процесуальні дії:

- кримінальна справа № 68001237 порушена 09.03.2000 року за ознаками ч.2 ст.206 КК України (в ред. 1960 р.),06.06.2000 року кримінальну справу зупинено на підставі ст.206 п.3 КПК України (1960 р.);

- кримінальна справа № 680461 порушена 30.04.1998 року за ознаками ч.1 ст.145 КК України (в ред. 1961 р.), справу закрито на підставі ст. 111 КПК України (в ред. 1960 р.) від 01.06.2009 року;

- кримінальна справа № 68031416 порушена 08.07.2003 року за ознаками ч.3 ст.185 КК України, 08.09.2003 року кримінальну справу зупинено на підставі ст.206 п.3 КПК України (1960 р.);

- кримінальна справа № 685378 порушена 08.04.1997 року за ознаками ч.3 ст.140 КК України (в ред. 1961 р.), справу закрито на підставі ст. 111 КПК України (в ред. 1960 р.) від 17.06.2009 року;

- кримінальна справа № 681014 порушена 06.10.1998 року за ознаками ч.2 ст.206 КК України (в ред. 1961 р.), справу закрито на підставі п.8 ст.6 КПК України ( в ред. 1960 р.) від 03.03.2008 року;

- кримінальна справа № 681270 порушена 16.12.1998 року за ознаками ч.2 ст.206 КК України (в ред. 1961 р.), 28.12.1998 року кримінальну справу зупинено на підставі ст.206 п.3 КПК України (1960 р.).

Судом встановлено, що бездіяльність відповідачів при розслідуванні кримінальних справ проявилась у тривалому розслідуванні правопорушень стосовно ОСОБА_3, як потерпілої у справах.

Так, зокрема по кримінальній справі №68001237 провадження було порушено 09.03.2000 року за ознаками ст.206 КК України (хуліганство), зупинено 06.06.2000 року і на даний час процесуального рішення по даній справі не прийнято.

По кримінальній справі №68031416 порушено провадження 08.07.2003 року (крадіжка), зупинено 08.09.2003 року, процесуальне рішення по провадженню не прийняте.

По кримінальній справі №681270 порушено провадження 16.12.1998 року (крадіжка), зупинено 28.12.1998 року, процесуальне рішення по провадженню не прийняте.

По кримінальній справі №680461 порушено провадження 30.04.1998 року (крадіжка), закрито 01.06.2009 року (на підставі ст.111КПК України(1960р.).

По кримінальній справі №685378 порушено провадження 08.04.1994 року (крадіжка), закрито 17.06.2009 року (на підставі ст.111 КПК України(1960р.)).

Згідно з інформацією щодо руху вищезазначених кримінальних справ (а.с. 143), наданою Слідчим управлінням ГУМВС України в Дніпропетровській області за вих. № 8/10644 від 09.12.2014 досудове слідство по кримінальній справі № 681014 порушеній відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України закрито на підставі п. 8 ст. 6 КПК України та 24.01.2008 за вих. № 47/565 справа направлена до прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська для узгодження прийнятого рішення.

11.03.2008 року вищезазначена кримінальна справа направлена до архіву СУ ГУМВС, де присвоєно архівний № 2-2270р.

В 2014 році термін зберігання кримінальної справи № 681014 сплинув, відповідно вищевказану кримінальну справу знищено, про що свідчить акт №74.

У кримінальних справах № 685378 та № 680461 прийнято рішення відповідно до ст. 11-1 КПК України (1960 р.) - закриття у зв'язку зі спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності та за вих. № 47/3407 їх направлено до прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська для узгодження прийнятого рішення. На теперішній час кримінальні справи № 685378 та № 680461 до СВ Самарського РВ ДМУ не надходили.

Кримінальну справу № 68031416 порушено 08.07.2003 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за фактом таємного викрадення належних ОСОБА_3 металевих виробів на суму 820 гривень з території домоволодіння АДРЕСА_1

В ході досудового слідства у кримінальній справі № 68031416 визнано та опитано в якості потерпілої ОСОБА_3, яка показала, що в неї є домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1, на території якого ввечері 10.06.2003 вона виявила відсутність майна.

17.05.2009 досудове слідство у кримінальній справі № 68031416 зупинено на підставі п. 3 ст. 206 КПК України (в редакції 1960 р.) та відомості до ЄРДР не вносились.

Оскільки на час розгляду справи знищені журнали вхідної та вихідної документації 1998 та 2000 років, встановити рух та знаходження кримінальних справ № 68001237 та № 681270 не є можливим.

Відповідно до повідомлення ГУМВС Україні в Дніпропетровській області (а.с.169) від 16 лютого 2015 року №5/5/552 згідно обліку УІАЗ зареєстровані на території Дніпропетровської області звернення до ОВС громадянки ОСОБА_3, а саме:

- ЖРЗПЗ Самарського РВ ДМУ від 14.04.2006 № 678 - рішення відмовний матеріал від 20.04.2006 № 359;

- ЖРЗПЗ Самарського РВ ДМУ від 24.09.2008 № 2918 - рішення відмовний матеріал від 03.10.2008 № 2344;

- ЖРЗПЗ Самарського РВ ДМУ від 11.12.2010 № 4448 - рішення відмовний матеріал від 11.12.2010 № 3529;

- ЖРЗПЗ Самарського РВ ДМУ від 30.12.2010 № 4680 - рішення відмовний матеріал від 05.01.2011 № 36.

Також повідомлено, що станом на 16.02.2015 інформації по кримінальним справам №№ 686462, 686461 не встановлено.

Листом Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 20 лютого 2015 року №47/1639 зазначено, що згідно журналу заяв та повідомлень за 2006, 2008, 2010 роки від гр. ОСОБА_3 звернень за №678 від 14.04.2006р., №2018 від 24.09.2008р., №4448 від 11.12.2010р. до Самарського РВ ДМУ не надходило та кримінальні справи за №686461 та №686462 не порушувались (а.с.172).

Протягом років ОСОБА_3 зверталася до вищих органів внутрішніх справ та органів прокуратури з приводу необ'єктивності слідства: повідомлення заступника начальника Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України від 14 травня 2009 року №9/4-Л-362 (а.с. 60), супровідний лист прокуратури Дніпропетровської області від 19.03.2007 року № 04/2р-07 (а.с. 66), відповідь прокурора міста Дніпропетровська від 07.03.13 р. №229011 вих13, у якій зазначено, що ОСОБА_3 в період 1997-2012 років частіше ніж два рази на рік зверталася до прокуратури Самарського району м.Дніпропетровська, якою було розглянуто 76 її скарг з приводу хуліганських дій, крадіжки майна, тілесних ушкоджень, знищення майна (а.с. 46-47).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 3, 9, 56 Конституції України, Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, статтею 13 Європейської конвенції з прав людини 04.11.1950 року, ст.ст. 8, 10, 15, 16, 22, 23, 1167, 1177 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-VI, прийшов до правильного висновку про те, що бездіяльність правоохоронних органів, слідства та прокуратури призвела до порушення прав позивача на встановлення винних осіб у спричиненні їй матеріальної та моральної шкоди та можливості вчасного відшкодування збитків особами, які безпосередньо її завдали, відповідно до діючого законодавства, що є порушенням ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції, яка гарантує право мирно володіти майном, та частково задовольнив позовні вимоги.

Посилання відповідачів в апеляційних скаргах на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при визначенні наявності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди та розміру її відшкодування не можуть бути прийняті до уваги, оскільки про спричинення їй такої шкоди свідчить тривалість та кількість розслідувань справ по заявам позивача, її звернення в різні установи з приводу бездіяльності відповідачів по неналежному розгляду її скарг, неефективність захисту прав позивача правовохоронними органами, через що вона зазнає душевних переживань. Розмір відшкодування моральної шкоди визначений у відповідності до характеру та ступеню спричинення моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості.

Проте, в частині визначення порядку стягнення компенсації моральної шкоди суд першої інстанції не врахував вимоги п.п.1 п.9 прикінцевих положень Бюджетного кодексу, згідно якого рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, тобто Державною казначейською службою України. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання. В цій частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року підлягає зміні, слід зазначити в абзаці другому резолютивної частини рішення «стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України» замість «стягнути солідарно із прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області за рахунок коштів Державного бюжету України».

В решті оскаржуваної частини рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, прокурора Самарського району м. Дніпропетровська ОСОБА_2 та заступника прокурора Дніпропетровської області Юрченка Ю.С. - задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року - змінити в частині визначення порядку стягнення компенсації моральної шкоди, зазначивши в абзаці другому резолютивної частини рішення «стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України» замість «стягнути солідарно із прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області за рахунок коштів Державного бюжету України».

В решті рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова