АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Фролов М.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Гурніка Артема Ігоровича, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа: ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «УТСК»), третя особа: ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій.

Стягнуто з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 36133,77 грн. та штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 4402,53 грн.

Стягнуто з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 405,37 грн.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «УТСК» просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам. Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4448960 ПрАТ «УТСК» було забезпечено причеп до легкового автомобіля «Спутник 00,11», а не автомобіль «Ford» д.н.з. НОМЕР_2. Відповідно до витягу зі звіту по реалізації полісів цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за період з 01 листопада 2013 року та 08 листопада 2013 року ОСОБА_4 за придбання вказаного полісу було внесено страховий платіж у розмірі 62,00 грн., що відповідає встановленому розміру страхового платежу для причепів до легкових автомобілів у даному регіоні. Вважає, що судом було неправильно визначено розмір страхового відшкодування. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд виходив із того, що розмір страхового відшкодування має відповідати сумі визначеної матеріальної шкоди відповідно до звіту № 14/О-70 від 27 березня 2014 року, а саме в розмірі 37 133,77 гри., що дорівнює ринковій вартості автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим, відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Звітом № 14/О-70 від 27 березня 2014 року не було встановлено вартості транспортного засобу після ДТП. Вважає, що на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, за відрахуванням франшизи та суми податку на додану вартість, що становить 18 925,29 грн.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 лютого 2014 року о 07 год. 40 хв. на а/д Одеса-Іллічівськ трапилася ДТП за участю автомобіля марки «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Nissan» д.н.з.НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2

Внаслідок означеної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2014 року винним у настанні описаної ДТП визнано ОСОБА_3 (а. с. 7, 23).

Відповідно до полісу №АС/4448960 від 06 листопада 2013 року на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «УТСК» (а. с. 9).

27 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «УТСК» із повідомленням про ДТП. Проте ПрАТ «УТСК» не направило свого представника, аварійного комісара для огляду пошкодженого автомобіля «Nissan» д.н.з. НОМЕР_1 та визначення розміру завданих збитків.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу, складеного оцінювачем ТОВ «ХАВК ХОЛДИНГ» на замовлення ОСОБА_2 від 27 березня 2014 року № 14/О-70, вартість матеріального збитку у зв'язку з пошкодженням автомобіля «Nissan» д.н.з. НОМЕР_1, становить 37133,77 грн., що дорівнює ринковій вартості автомобіля до ДТП; вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 54491,25 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 23910,35 грн. (а. с. 13-15).

07 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «УТСК» із заявою про отримання страхового відшкодування (а. с. 16).

Листом від 13 січня 2015 року ПрАТ «УТСК» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки за полісом серії АС № 4448960 було забезпечено причеп «Супутник», д.н.з. НОМЕР_2, а не автомобіль «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 (а. с. 20).

Посилаючись на те, що відмова ПрАТ «УТСК» у виплаті страхового відшкодування є безпідставною, в лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПрАТ «УТСК» на його користь страхове відшкодування у розмірі 36 133,77 грн. та пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 4402,53 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

В повному обсязі колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про безпідставність відмови ПрАТ «УТСК» у виплаті страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 надав суду копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4448960 від 05 листопада 2013 року, відповідно до якого в графі «забезпечений транспортний засіб» зазначено автомобіль марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 (а. с. 9). ПрАТ «УТСК» також надало суду копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4448960 від 05 листопада 2013 року, в якому в графі «забезпечений транспортний засіб» зазначено причеп «Спутник 00,11», д.н.з. НОМЕР_2 (а. с. 57).

Як встановлено судом, д.н.з. НОМЕР_2 належить саме автомобілю «Ford», а не причепу «Спутник 00,11».

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідача на те, що за полісом №АС/4448960 від 05 листопада 2013 року був застрахований саме причеп «Спутник 00,11».

Наданий ПрАТ «УТСК» витяг зі звіту по реалізації полісів цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за період з 01 листопада 2013 року та 08 листопада 2013 року колегія суддів вважає неналежним доказом відсутності підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування, оскільки даний витяг сформований працівниками самого ПрАТ «УТСК» та не містить печатки (а. с. 58-59).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив суму страхового відшкодування, яке підлягає стягненню на користь ОСОБА_2

Відповідно до положень п. 22.1. ст.. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з ст.29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 30.1. ст. 30 Закону визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу від 27 березня 2014 року № 14/О-70, складеного оцінювачем ТОВ «ХАВК ХОЛДИНГ», ринкова вартість автомобіля «Nissan» д.н.з.НОМЕР_1, становить 37133,77 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 54491,25 грн.

Таким чином автомобіль «Nissan» д.н.з. НОМЕР_1, слід вважати фізично знищеним.

Пунктом 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу від 27 березня 2014 року № 14/О-70 не було визначено вартості транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції вирішив справу за відсутності ОСОБА_5 та його представника. Як убачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_6 двічі подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір відшкодування ОСОБА_2, виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, визначеної Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу від 27 березня 2014 року № 14/О-70 (23910,35 грн.). З вказаної суми на підставі положень ст. ст. 12, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає також відрахуванню передбачена договором франшиза (1000,00 грн.) та сума податку на додану вартість (3985,06 грн.).

Всього з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 18 925,29 грн. страхового відшкодування.

В частині вирішення судом позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування апеляційна скарга ПрАТ «УТСК» доводів не містить.

Таким чином, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року підлягає зміні в частині визначення розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_2

Відповідно підлягає зміні рішення суду і в частині вирішення питання про розподіл судових витрат. Враховуючи вимоги пропорційності, з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 233,28 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Гурніка Артема Ігоровича, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», задовольнити частково.

Змінити рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року в частині визначення розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2, а також в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 18 925,29 грн. страхового відшкодування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 233,28 грн. судового збору.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді