АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/1514/2015 Головуючий в 1 інстанції - Ільєва Т.Г.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Желепи О.В.

суддів: Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі: Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення заборгованості, пені за не виконання обов`язку сплачувати аліменти та стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, -

заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 251 314 грн. 14 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив про його зміну та зменшення розміру неустойки (пені) до 50 000 грн.

Скаргу обґрунтовував тим, що суд не врахував доводи відповідача, щодо скрутного майнового стану відповідача, відсутність роботи за спеціальністю, стан здоров`я останнього, а тому безпідставно не застосував ст. 196 СК України, на підставі якої мав право зменшити розмір пені. Суд також не врахував, що позивачка в даній справі отримувала кошти від передачі в оренду майна відповідача, а тому раніше і не зверталась з вимогами про стягнення заборгованості та пені, а коли відповідач попросив позивачку звільнити його власну квартиру, остання звернулась з даними вимогами.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримала.

Представник позивача заперечував проти задоволення скарги, рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості не оскаржував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Задовольняючи частково позов про стягнення неустойки суд вважав встановленими такі обставини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Солом`янського районного суду від 04 квітня 2005 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини усіх видів заробітку, починаючи з 15 березня 2005 року і до досягнення сином повноліття.

Відповідно до розрахунку державного виконавця Солом`янського РУЮ у м. Києві заборгованість по аліментах за період з березня 2005 року по липень 2012 року станом на 01 серпня 2012, становить 62 986 грн. 56 коп.

Відповідач вказаного розрахунку заборгованості не заперечував, та не ставив питання, що розмір заборгованості визначений невірно.

Відповідач також не надав суду достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що відсутня його вина у не сплаті аліментів на протязі тривалого часу.

Обрахувавши заборгованість виходячи з розміру , визначеного ст. 196 СК України, суд встановив, що загальний розмір пені за період з березня 2005 року до липня 2012року включно становить 1 211,775,80 грн. Розрахунок наведено в рішенні.

Проте врахувавши, межі заявленого позову, суд дійшов висновку про задоволення позову в межах заявленої позивачкою суми, а саме в сумі 251 314 грн. 14 коп.

Разом з тим , суд безпідставно не застосував ч.2 ст. 196 СК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Зокрема, суд не звернув уваги на те, що відповідно до копії трудової книжки відповідач з 1993 року по сьогоднішній день ніде не працював, відповідно з 1993року відповідач не мав регулярного, стабільного доходу.

Також, згідно листа від 05.11.2014р. №14655/09/Х-1739 Управлінням пенсійного фонду України в Солом'янському районі м.Києва, повідомлено, що в електронній базі Інформаційного центру системи персоніфікованого обліку відсутні відомості про заробітну плату щодо ОСОБА_2 за період з 2005року по 2014рік. Також, повідомлено про те, що останній не отримує пенсій. Зазначене підтверджує, що відповідач офіційно не був працевлаштований.

Відповідач за спеціальністю є художником, а тому пояснював, що його доходи за весь час існування були незначними.

Позивачка та її представник не надали суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідач мав, доходи з яких міг би вчасно сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом.

Крім того суд не врахував, що стан здоров`я відповідача також був однією з причин його не працевлаштування на постійній основі.

Так, згідно довідки від 21.10.1998року виданої Міським ревматологічним центром Відповідач переніс реактивний артрит (підгостре протікання з синовітом колінного суглоба -ФНС 1ст.), що являє собою запальний процес в суглобах.

Довідкою від 06.11.1998року виданою Київською центральною міською клінічною лікарнею, ОСОБА_2 встановлено продовження протікання хвороби реактивним артритом урогенної природи (підгостре протікання II ст. акт. з синовітом колінного суглоба - ФНС 1ст.).

Дане захворювання характеризується ураженням опорно-рухового апарату, зокрема суглобів, шкіри, погіршенням зору. Серед клінічних ознак - це сильна біль у колінних суглобах, їх спухання, скутість рухів, підвищення температури, та больові відчуття при дотиках, які супроводжували Відповідача під час захворювання.

В подальшому зазначена хвороба прогресувала та спровокувала виникнення такого захворювання як, періартрит та передартроз лівого гомілковостопного суглобу, з помірними змінами, тобто. Зазначене підтверджується витягом з медичної картки амбулаторного хворого від 19.09.2011року.

Також, 26.05.2014року Відповідач звертався за допомогою до Травмпункту по вул.Соломянська, 17 з приводу перелому ДЕМ лівої променевої кістки.

Проте, зазначений перелом не зрісся належним чином, та до сьогодні супроводжується обмеженням в русі лівої кисті, больовими відчуттями та набряком.

Як констатовано лікарем 10.11.2014року виходячи з рентгенівського знімку та огляду, у Відповідача зазначений перелом зміщено та неправильно консолідований, що вимагає реабілітаційного лікування та санаторно-курортного лікування.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним той факт, що відповідач має незадовільний майновий стан, причиною якого, окрім іншого є також і стан його здоров`я .

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, також встановив, що такі аліменти не можуть бути стягнуті через відсутність у відповідача фінансової можливості утримувати повнолітню дитину, разом з тим суд не врахував ці ж обставини при визначенні розміру пені, яка підлягає стягненню, та не застосував положення ст. 196 СК України, які дають можливість суду ухвалити рішення про зменшення розміру пені, заявленого стороною у справі.

Суд не звернув увагу на те, що син сторін на час звернення до суду з позовом та на момент ухвалення рішення вже є повнолітньою особою, а сума неустойки за прострочення сплати аліментів 251 314,14грн. , за своїм розміром є не співмірною з розміром заборгованості по аліментам, і перевищує її у 4 рази, що суперечить загальним засадам законодавства - справедливості, добросовісності, розумності та поставить відповідача в край скрутне матеріальне становище.

Виходячи з цього, висновки суду щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 251 314,14 грн. не в повній мірі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Враховуючи вимоги ст. 309 ЦПК України, колегія вважає, що за наявних порушень , рішення суду першої інстанції має бути змінено в частині стягнення пені , та зменшено її розмір до 63 000, 00грн..

В іншій частині, вирішених позовних вимог, рішення сторонами оскаржено не було.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пені до 63 000 (шістдесят три тисячі ) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: