Провадження № 2/522/8272/15
У Х В А Л А

Іменем УКРАЇНИ

«31» серпня 2015 року

Суддя Приморського районного суду міста ОСОБА_1 Погрібний, дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 Жозеф про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із вказаними вимогами, просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, який був зареєстрований 10 серпня 2013 року у Відділі реєстрації актів громадського стану у м. Кастельно-Барбаран Французької Республіки, реєстровий № ЕР45723.

У своєму позові позивачка пояснила, що спільно з позивачем вона проживала до січня 2015 року, проте доказів спільного місця проживання в Україні суду не представлено.

Суд дослідив матеріали цивільної справи, за наслідками чого дійшов такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб зареєстрований між сторонами 10 серпня 2013 року у Відділі реєстрації актів громадського стану у м. Кастельно-Барбаран Французької Республіки, реєстровий № ЕР45723.

З відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 26 серпня 2015 року вбачається, що відповідач на території міста Одеси та Одеської області зареєстрованим не значиться.

Позивачка є громадянкою України, відповідач громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_5.

Належних та обґрунтованих доказів місця проживання подружжя у помешканні на території України суду не представлено.

Згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Згідно з привалом ч. 1 ст. 16 вказаного Закону особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Як вже встановлено судом, належних доказів спільного сумісного проживання сторін подружжя на території України суду не надано.

Враховуючи відсутність спільного особистого закону подружжя, а також невстановлення останнього спільного місця проживання подружжя на території України, правові питання припинення шлюбу між сторонами мають вирішуватися правом іншої держави, правом ОСОБА_5.

В якості підстави заявленого позову позивачем наведено такі обставини, як фактичне припинення між сторонами шлюбних відносин, наявність протилежних поглядів на сімю та шлюб; у позові сторона застосовує до спірних правовідносин право України положення статті 112 Сімейного кодексу України.

Застосовуючи вказані колізійні норми, суд дійшов висновку про те, що до спірних правовідносин право України застосоване бути не може: й у питанні матеріального, й процесуального права підлягає застосуванню право ОСОБА_4 ОСОБА_5, як право останнього та єдиного відомого суду місця перебування/проживання подружжя. Це правило визначає належну підставу позову, а також порядок його розгляду за правилами права ОСОБА_5.

При цьому, чинних договорів про правову допомогу у цивільних (в тому числі шлюбно-сімейних) справах, укладених між Україною та ОСОБА_5 Францією судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи постійне місце проживання відповідача поза межами України та відсутність встановленого останнього спільного місця проживання подружжя на території України, суд дійшов висновку про відсутність повноважень розгляду заявленого позову за визначеними позивачем підставами, предметом та змістом судом України, з огляду на що відмовляє у відкритті провадження у цій справі.

Компетенція цього суду на вказаний спір, що виник між сторонами зазначеній справі, не поширюється, оскільки розгляд цієї справи має бути проведений за законодавством та правилами іншої держави.

Припинення шлюбу, укладеного у ОСОБА_5, за правилами України, судом України є порушенням принципу національного суверенітету та чинних колізійних норм права.

Суд має застосувати до спірних правовідносин положення п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, відповідно до якого суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 16, 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», СУД

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 Жозеф про розірвання шлюбу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ С.О. ПОГРІБНИЙ

31.08.2015