Справа № 226/2607/15-ц
Провадження №2/226/1170/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

при секретарі - Альберті О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з травмою на виробництві в обґрунтування якого вказав, що з 11.11.2002р. по 02.07.2015р. перебував з відповідачем у трудових відносинах та був звільнений за станом здоров'я на підставі ст.40 п.2 КЗпП України. 11.03.2015р. з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він зазнав травми, йому був встановлений діагноз: Полі травма. 3/множинні закінчаті переломи 2, 3, 4, 5, 6 ребер справа зі зміщенням. З/косий перелом поперечних відростків Д5-Д6 хребців праворуч з незначним зміщенням, правобічний пост травматичний гемопневмоторакс. Забій та садна грудної клітки і поперекової області справа. Травматичний шок 1-го ступеню. Підприємством 16.03.2015р. було складено акт № 7 форми н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом та акт форми Н-1 розслідування нещасного випадку на виробництві. Після травми він тривалий час лікувався. 02.07.2015р. МСЕК йому встановлено 55% втрати професійної працездатності (з яких 40% первинно за травмою від 11.03.2015р. та 15% повторно за травмою від 08.02.2003р.) та 3-тя група інвалідності. За висновком МСЕК йому рекомендоване медикаментозне, оперативне та санаторно-курортне лікування, протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах та несприятливих метеоумовах. Внаслідок нещасного випадку, який стався 11.03.2015р., йому заподіяна моральна шкода, яку згідно чинного законодавства повинен відшкодовувати відповідач та яка полягає у наступному. У нього була дуже важка травма та у момент одержання травми, а також в подальшому він зазнавав сильного фізичного болю та страждань. Він тривалий час був змушений лікуватися, йому робили болісні операції та інші медичні процедури, тривалий час він був відірваний від своєї сім'ї. Зараз внаслідок травми йому встановлена значна втрата працездатності та він є інвалідом, за станом здоров'я втратив роботу, у зв'язку з чим не може повноцінно утримувати свою сім'ю, що дуже сильно його пригнічує. Після травми значною мірою змінився його життєвий уклад, зокрема він постійно відчуває болі, зазнає значних труднощів у побуті, швидко стомлюється, не може виконувати чоловічу роботу вдома. Все це пригнічує його психологічно, він зазнає душевні страждання й переживання, особливо з урахуванням необоротності наслідків травми. Відтепер йому потрібні додаткові зусилля для організації його життя. У зв'язку з цим просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 80000 грн.

Позивач до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав суду про розгляд справи у його відсутність, а також надав письмові заперечення, де вказав, що позовні вимоги не визнає. Позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності. Відповідно висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди, позивачем суду не надано. Укладаючи з позивачем трудовий договір відповідно до ст.29 КЗпП України, позивачеві було роз'яснено під розпис його права та обов'язки про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров'я, його права, пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Позивач на даний час є соціально захищеною людиною, бо отримує грошові виплати, а це, насамперед, лише позитивний вплив на душевний та фізичний стан позивача. Однак, у чому саме полягає порушення законних прав позивача з боку відповідача, позивачем у позові не зазначено. Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Підприємство не несе матеріальних затрат у разі наявності професійного захворювання або трудового каліцтва працівника ні перед ким, тому що ці право відносини регулюються нормами соціального забезпечення, зокрема главою 67 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Звертає увагу суду, що позивач, пред'явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсації за заподіяну йому моральну шкоду не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Таким чином, позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться у позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить 80000 грн. відповідно. З огляду на викладене просить у позові відмовити у повному обсязі.

Судом встановлено, що 11.03.2015р. з позивачем у відповідача стався нещасний випадок на виробництві. Після проведення розслідування нещасного випадку відповідачем складено Акт № 7 про нещасний випадок на виробництві від 16.03.2015р. форми Н-1 та Акт проведення розслідування(спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) від 16.03.2015р. форми Н-5, внаслідок чого позивач отримав 3-ю групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% з датою переогляду 02.07.2016р., що підтверджується копіями вказаних актів, довідками огляду МСЕК (а.с.11-19, 27-28).

Згідно епікризів, позивач стаціонарно лікувався з приводу травми з 11.03.2015р. по 17.04.2015р. (а.с.29-31).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров'я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що отримавши удар вагоном в область грудної клітини, внаслідок чого були переломи 5-ти ребер, відростків хребців, пост травматичний гемопневмоторакс, забій та садна грудної клітки, позивач отримав фізичну біль, а також страждання у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я. Лікування позивача вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину, зазнаваних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків. Також суд враховує, що позивачу встановлена 3-я група інвалідності, враховує розмір втрати професійної працездатності та наявність, серед інших, вини позивача у нещасному випадку. Тому суд, виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Таким чином, заперечення відповідача щодо перекладення відповідальності на Фонд соціального страхування, а не на підприємство, не ґрунтуються на законі.

В силу ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають покладенню на відповідача. Враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, з відповідача підлягає стягненню пропорційно задоволеної суми, судовий збір у сумі 60,90 грн.

На підставі ч.1 ст.3 Конституції України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, ст.ст.23, 268 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 за отриману ним моральну шкоду у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір у сумі 60,90 грн.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя