АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/2639/15 Головуючий в 1 інстанції - Колегаєва С.В.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСББ «Лісова пісня» та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року в справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лісова пісня» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за отримані послуги з утримання місця для паркування автомобіля, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість з 01 січня 2014 року по 01 серпня 2014 року за фактично отримані послуги з технічного обслуговування місця для паркування автомобіля в сумі 1130грн. 22 коп., пені у розмірі 132, 81 грн. та 3 % річних в сумі 26, 84 грн., а також 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Лісова пісня» заборгованість за оплату парко місця у розмірі 1130 грн.22 коп. , пеню у розмірі 132 грн. 81 коп. та 3% річних від простроченої суми, що становить 26 грн. 84 коп., а всього 1289 грн. 87 коп.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням сторони подали апеляційні скарги.

Представник позивача просив скасувати рішення в частині відмови у стягненні судових витрат, та ухваленням нового рішення про задоволення таких вимог.

Скаргу обґрунтовував тим, що матеріали справи містять докази, що позивачу надавалась правова допомога адвокатом, був наданий розрахунок витрат, а тому суд безпідставно не стягнув з відповідача витрати на правову допомогу , які були понесені позивачем.

З рішенням також не погодився відповідач, просив про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В скарзі зазначив, що рішення не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Суд не навів в рішенні правову підставу для стягнення з відповідача суми за послуги, які він не замовляв та не отримував, а також за тарифами, які не були затверджені та не були обов`язковими для відповідача, який не є членом ОСББ. Так як відповідач не уклав з відповідачем угоду та не прийняв умови, щодо тарифів за утримання місця в підземному паркінгу , суд не мав правових підстав для покладання на відповідача цивільної відповідальності. Позивач не довів, що він поніс якісь витрати за утримання власності відповідача, який не отримав жодної послуги від позивача, а тому не зобов`язаний їх оплачувати.

В судовому засіданні апеляційного суду представники сторін підтримали доводи поданих ними скарг та заперечували проти задоволення скарги опонента .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а скарга відповідача задоволена бути не може.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що , 01 вересня 2013 року на підставі Акту приймання передачі житлового комплексу або його частини житловий будинок АДРЕСА_1 передано з балансу ТОВ «Дімсервіс» на баланс ОСББ «Лісова пісня».

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що в обслуговуванні ОСББ «Лісова пісня», як балансоутримувача знаходиться машиномісце НОМЕР_1, що розташоване по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2, проживаючий в АДРЕСА_1, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно з п. 1.1 Статуту ОСББ "Лісова пісня", затвердженого Протоколом Загальних зборів учасників від 27.04.2012 року, Об»єднання створено власниками жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1.

Згідно з Статутом ОСББ «Лісова пісня», орб`єднанн має право встановлювати розміри платежів і внесків членів, здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків та платежів та вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених законом та Статутом платежів, зборів і внесків від власників приміщень.

Відповідно до ч. 4 ст. 319, 322 ЦК України - власність зобов'язує і власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

В порушення зазначених норм закону відповідач усунувся від утримання своєї власності, не сплачує витрати на утримання та обслуговування місця для паркування автомобіля, у зв'язку з чим, за період з 01.01.2014 року по 01.08.2014 року утворилась вказана в рішенні заборгованість.

Факт отримання послуг з обслуговування машиномісця та взагалі користування ним, представниками відповідача в судовому засіданні спростовані не були.

Також, представниками відповідача суду не було надано доказів того, що відповідач, як особа, яка не потребує надання послуг щодо обслуговування машиномісця, звертався до позивача з приводу відмови від надання таких послуг (як до особи яка є обслуговуючою організацією та балансоутримувачем).

З огляду на викладене та зважаючи на зобов'язальний характер права власності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині наявності заборгованості відповідача перед позивачем, яка підлягає стягненню.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Враховуючи цю норму права, суд також стягнув з відповідача 3% річних. від простроченої суми, що становить 26, 84 гри.

Дослідивши наявні в справі докази, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновок суду про наявність підстав для стягнення заборгованості відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи відповідача про те, що позивач не довів, що він надавав, якісь послуги, спростовуються наявними в справі письмовими доказами, а саме: кошторисом на утримання машиномісць, додатком до кошторису, карткою рахунком. Крім того представники відповідача визнавали в судовому засіданні апеляційного суду, що приміщення, де розташоване місце для автомобіля відповідача освітлюється, також в ньому встановлено відео спостереження, здійснюється його прибирання.

Оплата вказаних послуг проводиться саме позивачем, з тих коштів, які вони отримують від власників. Доказів на спростування цих обставин матеріали справи не містять.

Доводи скарги про те, що відповідач не є членом ОСББ, а тому він не зобов`язаний оплачувати послуги за тарифами затвердженими на зборах об`єднання, колегія суддів не приймає, тому, що виходячи з загальних принципів судочинства, а саме принципу справедливості, оплата послуг, не може бути різною для членів і не членів ОСББ. Відповідач не довів, що він не отримав , якісь послуги, чи отримав їх в меншому розмірі, не надав належних чином завірених актів, про відсутність тієї чи іншої послуги.

Посилання представника відповідача на покази свідка з цього приводу, колегія суддів не може прийняти, тому, що при наданні послуг неналежної якості відповідач зобов`язаний був подати відповідне звернення до позивача, скласти спільно з позивачем акт, і лише такий письмовий доказ міг свідчити про доведеність не надання тих чи інших послуг.

Посилання в скарзі на те, що відповідач не укладав договір і не погоджувався на тариф позивача, колегія не приймає, тому, що з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово надсилав відповідачу договір, проте останній відмовляється його підписувати, але продовжує користуватись своєю власністю, витрати на обслуговування якої не сплачує.

Відсутність письмового договору, не свідчить про те, що відповідач відмовився від отримання послуг, що надавав позивач, а тому відповідно скористався такими послугами і зобов`язаний їх оплатити, як і інші власники.

З матеріалів справи вбачається, що тарифи за якими вирахувана заборгованість затверджені на загальних зборах ОСББ від 02 березня 2014 року. Це рішення не визнано недійсним у судовому порядку, умови його виконуються, відповідні послуги позивачем з утримання машиномісця надавались, оплачувались більшістю власників, а тому вважати вказані тарифи незаконними правових підстав немає.

З урахуванням, що сума заборгованості за сім місяців складає суму 1130 грн.. , а помісячна оплата, відповідно до довідки розрахунку (а.с. 25) складала з січня по лютий 145 грн., а з березня зменшилась до 140 грн., підстав вважати такі тарифи необґрунтованими чи завищеними у суду не має. Відповідач також не довів , що така сума не відповідає реальним затратам позивача.

Інші доводи скарги відповідача є безпідставними та не впливають на правильність постановленого рішення , а тому в задоволення цієї скарги, колегія суддів відмовляє.

Щодо заявлених представником позивача вимог про стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн., то суд відмовив в задоволенні цієї вимоги, так як представники позивача не заявляли клопотання про їх залучення до справи в якості особи, що надає правову допомогу, а також через не надання суду розрахунку використаного часу на ту чи інші процесуальну дію, вчинену в суді представниками.

З таким висновком колегія суддів не погоджується тому, що він зроблений з порушенням норм процесуального права, та спростовується наявними в справі доказами.

Відмовляючи позивачу у стягненні на його користь витрат на правову допомогу, суд не врахував роз`яснення викладені в п.п. 47,48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» , в яких зазначено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем 08 січня 2014 року було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням «Український адвокат». Копія такого договору була подано одночасно з позовною заявою.

11.12.2014 року до розгляду справи був допущений адвокат ОСОБА_3, який діяв на підставі ордеру адвоката, який знаходиться на 120 а.с., копія свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю також була надана суду, та знаходиться в матеріалах справи. Вказаний адвокат представляв інтереси об`єднання на судових засіданнях 11.12.2014 року та 17.12.2014 року.

Відповідно до оригіналу платіжного доручення позивач за правову допомогу сплатив об`єднанню 1000 грн. (а.с. 21)

В акті прийому передачі наданих послуг (а.с. 45) чітко розписано скільки нормативних годин було витрачено адвокатом та його помічником на послуги з надання правової допомоги.

Загальна кількість годин витрачена в судових засіданнях адвокатом та його помічником становить 3 години 30 хв.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення інших процесуальних дій поза межами засідання та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

З урахуванням кількості годин, витрачених адвокатом на складання позовної заяви та участі в судових засіданнях, сума витрат 1000 грн. не виходить за межі граничних розмірів , визначених Законом, а тому суд безпідставно відмовив у стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог .

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, понесені позивачем судові витрати при подачі апеляційної скарги в сумі 121 грн. 80 коп., які є судовим збором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСББ «Лісова пісня» задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року в частині відмови в стягненні витрат на правову допомогу скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким :

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Лісова пісня» понесені витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. та 121 грн. 80 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: