Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/304/14-ц

Провадження № 2/185/165/15

25 березня 2015 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі головуючого судді Бабій С.О., при секретарі Сушко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання втратившим право користування житловим приміщенням та про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

10.01.2014 р. позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що батько позивача ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_4, яким після приватизації у 2007 р. на праві спільної часткової власності (по 1/2 частки) належала квартира АДРЕСА_1.

Відповідач був зареєстрований у спірній квартирі 10.07.2008 р., проте з моменту реєстрації у спірній квартирі не проживав, комунальні послуги не сплачував, інтересу до квартири не проявляв.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 померла, після смерті якої спадкоємцями 1-ої черги були її чоловік - ОСОБА_3 та відповідач.

ОСОБА_3 заявив про прийняття спадщини після смерті дружини та отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку спірної квартири, та зареєстрував своє право власності на спадкове майно в КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації".

14.02.2012 р. батько позивача ОСОБА_3 склав заповіт, котрим заповів все своє майно позивачеві, а ІНФОРМАЦІЯ_2. помер.

Позивач своєчасно заявила про прийняття спадщини після смерті батька та 11.06.2013 р. отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на 3/4 частки спірної квартири, та зареєстрував своє право у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно 11.06.2013 р.

14.06.2013 р. відповідач звернулася до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, і 18.11.2013 р. йому було безпідставно видано свідоцтво про право на спадщину, на 1/4 частину спірної квартири, яке відповідач зареєстрував у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно 18.11.2013 р.

Позивач стверджує, що обставини, викладені в заяві відповідача про прийняття спадщини про те, що він її фактично прийняв тому, що постійно мешкав та був прописаний на час смерті спадкодавця з останнім в АДРЕСА_1, та мешкає там і зараз не відповідають дійсності, оскільки відповідач постійно не проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також ніколи не проживав за адресою спадкодавця, а був тільки зареєстрований (прописаний), а відтак не набув права на спадкове майно, яке успадкував чоловік померлої - ОСОБА_3, а після його смерті позивач.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від від 09.04.2014 р. позовні вимоги позивача були задоволені у повному обсязі. 30.09.2014 р. до суду надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення, яку ухвалою суду від 15.10.2014 року було задоволено, заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Позивач та представник позивача у судове засідання 25.03.2015 р. не з'явились, позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Із урахуванням того, що ухвалою суду від 12.02.2015 р. за заявою позивача було позовну заяву залишено без розгляду у частині вимоги про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за відповідачем, на 1/4 частину спірної квартири, заявлено наступні позовні вимоги: встановити факт, що відповідач постійно не проживала із спадкодавцем - ОСОБА_4 на час відкриття спадщини за адресою: квартира АДРЕСА_1, визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за Законом від 18.11.2013 р., нотаріальний бланк серії ВТО № 414736, серія та номер реєстровий № 1-3541, спадкова справа № 125 / 2012 р., виданий Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, відповідно до котрого відповідач успадкувала 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, визнати за позивачем право приватної власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, котру раніше було зареєстровано за відповідачем за Свідоцтвом про право на спадщину за Законом від 18.11.2013 р.., нотаріальний бланк серії ВТО № 414736, серія та номер реєстровий № 1-3541, спадкова справа № 125 / 2012 р., виданий Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, визнати за позивачем право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2., визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1,

Відповідач та представник відповідача 25.03.2015 р. у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомили. У письмових запереченнях на позов та у судових засіданнях 22.10.2014 р., 04.11.2014 р., 12.11.2014 р. проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що відповідачем жодні житлові права позивача не порушено, відповідач законно набула прав власності на спірне майно після смерті матері, постійно мешкала у спірній квартирі, поки у 2012 році позивач не почала перешкоджати їй у користуванні її житлом.

Треті особи в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

У відповідності до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт того, що особа, будучи зареєстрованою за певною адресою, за нею не проживала, встановлюється у судовому порядку, та оскільки позивач пов'язує встановлення такого факту із наступним вирішенням спору про визнання права власності на спадкове майно, спір вирішується в позовному провадженні.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.07.2007 р. відділом по обліку та розподілу житлової площі Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, подружжю - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності (по 1/2 частці) належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.41). Право власності вказаних осіб на спірне майно було зареєстровано в КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації" 06.09.2007 р. (а.с.39).

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 померла (а.с.22).

14.02.2012 р. ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини після смерті дружини (а.с.38).

12.04.2012 р. Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області було складено свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого ОСОБА_3 як чоловіку ОСОБА_4, та відповідачу ОСОБА_2 як доньці ОСОБА_4 належало по 1/2 частці спадкового майна або по 1/4 спірної квартири (а.с. 42, зворотній бік).

Відповідно до ст.1223, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до спадкової справи 125/2012 до майна померлої ОСОБА_4 вбачається відсутність заповіту, а відтак спадкування здійснюється за законом почергово у відповідності до ст. ст. 1261 - 1266 ЦК України (а.с.37-50). Зокрема, у першу чергу, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив, тобто ОСОБА_3 та відповідач.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким , що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу , він не заявив про відмову від неї.

Тобто спадкоємцями, які прийняли спадщину, вважаються такими, які постійно проживали сумісно зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

З аналізу наведених норм закону вбачається, що спадкоємцями, які прийняли спадщину є такими, які проживали сумісно зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а якщо сумісне проживання припинилося до відкриття спадщини чи не існувало на час її відкриття, то така особа не може вважатися такою, що прийняла спадщину.

Сам по собі факт реєстрації відповідача із 09.07.2008 р. (а.с. 83) за однією адресою із спадкодавцем ОСОБА_4 не свідчить безспірно про постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем саме на момент відкриття спадщини та не є безспірним доказом прийняття вказаною особою спадщини.

Із пояснень відповідача та показів допитаних 22.10.2014 р., 04.11.2014 р., 12.11.2014 р. у судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та допитаної за її згодою як свідок ОСОБА_2 вбачається, що відповідач до 2012 р. постійно проживала у спірній квартирі, у якій зберігалися його особисті речі, проте дійсно деякий час була відсутня у помешканні, а саме протягом перебування та роботи у Росії.

Одночасно із пояснень позивача та показів допитаних 04.11.2014 р. у судовому засіданні свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та допитаної 22.10.2014 р.за її згодою як свідок ОСОБА_1 вбачається, що у спірній квартирі разом мешкало лише подружжя ОСОБА_4, відповідач з моменту реєстрації та на ІНФОРМАЦІЯ_1. не проживав у даній квартирі, не мав там будь-яких своїх особистих речей, не сплачував комунальні послуги, ніяких витрат по утриманню житла не ніс. Із заявою про фактичне прийняття спадщини відповідач у справі звернувся до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 14.06.2013 р. (а.с.44).

Згідно Актів від 21.11.2012 р. та 20.12.2013 р., складеним паспортистами № 1 КП "Павлограджитлосервіс" Павлоградської міської ради вбачається, що відповідач на дату складання актів у спірній квартирі не проживав з моменту реєстрації (а.с.35, 36). Проте, відповідач вказану обставину не заперечує, посилаючись на заміну позивачем замків на вхідних дверях та створення відповідачу перешкод у доступі до квартири із кінця 2012 р.

ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_3 помер (а.с.23). Те, що вказана особа була батьком позивача вбачається із наданих позивачем документів (свідоцтва про народження, про припинення одруження, про укладання шлюбу, про розірвання шлюбу, про шлюб, про зміну імені та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища) (а.с.15-21), проте оскільки спадкування позивачем спадкового майна ОСОБА_3 здійснюється на підставі заповіту (а.с.24, 64), наявність родинних відносин позивача та ОСОБА_3 не має істотного значення для даної справи. Відповідно до ст. 1218 ЦК України позивач успадкував усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини.

На підставі поданої позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.63) позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Першою Павлоградською держнотконторою 11.06.2013 р. за № 2-982, на 3/4 частини спірної квартири. Як зазначено у свідоцтві, свідоцтво на 1/4 частину квартири на той час ще не було видано.

14.06.2013 р. відповідач звернулася до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 (а.с.44) .

18.11.2013 р. відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину спірної квартири, на підставі якого Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстрував право власності відповідача на 1/4 частину спірної квартири (а.с.76, звор. бік).

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оскільки із досліджених судом доказів неможливо достовірно встановити факт того, що відповідач постійно не проживала із спадкодавцем - ОСОБА_4, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1. на час відкриття спадщини за адресою квартира АДРЕСА_1, а тому, як наслідок, не мала правових підстав для успадкування 1/4 спірної квартири в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, суд не вбачає підстав для задоволення позову. При цьому суд враховує, що відповідач визнавала те, що периодично не проживала у спірній квартирі, під час перебування у Російській Федерації, проте із даних Державної прикордонної служби України про те, чи перебувала відповідча за межами державної території України в період з 10.07.2008 р. по 29.08.2011 р. (а.с. 209, 255) неможливо дійти висновку, що відповідач саме постійно не проживала із спадкодавцем - ОСОБА_4, та протягом якого часу. Змістовна частина інших документів та інформації, наданих сторонами (щодо нарахування та сплати комунальних платежів у спірній квартирі, поховання ОСОБА_4, ОСОБА_3, видачі у 1988 р. ордеру на вселення до спірної квартири (а.с.170-178,184-193, 217) не стосується предмета доказування у даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог як таких, що мають похідний характер від наслідків встановлення судом факту, що спадкоємець - ОСОБА_18 постійно не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: квартира АДРЕСА_1, який не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3,11,15, 57-61, 208-210, 212 - 215, 218, 222, 223, 235, 256, 259, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій