Справа № 204/5889/15-ц
Провадження № 2/204/2484/15
УХВАЛА

01 вересня 2015 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Черкез Д.Л., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання припиненим іпотечного договору, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання припиненим іпотечного договору.

Ознайомившись із заявою, вважаю, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 ЦПК України позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання. Як вбачається зі змісту позовної заяви вона підписана позивачем без зазначення дати її подання.

Як встановлено ч. 1 ст. 120 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. До позовної заяви не додано її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів.

Згідно приписів ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 р. розяснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Пунктом 41 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ №3 від 01.03.2013 р. встановлено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Отже, позивачу слід зазначити та надати документальні підтвердження факту знаходження нерухомого майна на території Красногвардійського району м. Дніпропетровська.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин, суд вважає за необхідне надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків, а саме: зазначити та надати документальні підтвердження того, що нерухоме майно знаходиться на території Красногвардійського району м. Дніпропетровська.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивач просить зобов'язати ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України припинити обтяження та вилучити з Державного реєстру іпотек реєстраційний запис.

Відповідно до 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За таких обставин суд вважає, що правовідносини між позивачем та відповідачем у даному випадку належать до сфери публічно-правових відносин та мають усі притаманні цим правовідносинам ознаки, а відповідач належить до кола суб'єктів владних повноважень у розумінні пункту 7 частини 1 статі 3 КАС України, як інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Також, згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладеними в п.8 постанови №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 р., та ст. 9 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суд враховує загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Враховуючи, що відповідач у справі є суб'єктом владних повноважень, а право на звернення до суду з позовом про зобов'язання вчинити певні дії, тобто у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, то через публічно-правовий характер спірних відносин вирішення такого спору належить до юрисдикції адміністративних судів.

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Враховуючи вищенаведене, оскільки ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України є суб'єктом владних повноважень, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому суд, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, відмовляє у відкритті провадження в частині позовних вимог до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України щодо зобов'язання припинити обтяження та вилучити з Державного реєстру іпотек реєстраційний запис.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 119, 121, 122 ЦПК України, суд,

У х в а л и В:

Відмовити у відкритті провадження в частині позовних вимог до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України щодо зобов'язання ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України припинити обтяження та вилучити з Державного реєстру іпотек реєстраційний запис.

В іншій частині позовних вимог позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання припиненим іпотечного договору - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків три дні з моменту отримання копії ухвали.

У випадку не усунення недоліків у встановлений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала може бути оскаржена в частині відмови у відкритті провадження у справі до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги у пятиденний строк з дня одержання її копії, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

В частині залишення позовної заяви без руху ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Л. Черкез