печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

17 лютого 2015 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі - Іванові Г. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.04.2012 між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем укладено договір, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 50000 грн. на споживчі цілі, а відповідач у свою чергу зобов'язався погашати кредит, сплачувати відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору щодо повернення кредитних коштів, позивач просив суд стягнути суму заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подано заяву в якій зазначено, що позовні вимоги підтримуються стороною у повному обсязі та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувають.

Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки її неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача.

Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 09.04.2012 між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R4В, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 50000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити за його користування 32,0 % відсотки річних та комісійну винагороду в сумі передбаченій договором та в строк до 09.04.2015. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби в інтересах сім'ї (а.с. 6-9).

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором перед Відповідачем виконав, надавши Відповідачу кредит в сумі 50000,00 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 21221 від 09.04.2012 (а.с. 11).

Відповідно до п. 4.1. за користування кредитом відповідач сплачує відсотки у розмірі, зазначеному в п. 3.3. цього договору, або у розмірі який змінено відповідно до п.п. 3.3., 5.2.7. цього договору.

Пунктом 4.2. договору визначено, що відсотки за користування кредитом за поточний місяць нараховуються двічі на місяць: 17 та в останній робочий день кожного місяця. Період за який сплачуються відсотки з 18 числа попереднього місяця по 17 число поточного місяця.

Згідно з п. 4.6. договору повертати кредит, відсотки, у відповідності до графіку. Сума щомісячного платежу розраховується так, що протягом строку кредитування вказаного в п. 3.2. Кредитного договору, сума кредиту відповідно до п. 3.1. Кредитного договору та нараховані відсотки повертаються в повному обсязі.

Як визначено ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Також у ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 7.1. кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення.

Стаття 1050 ЦК України передбачає наслідки порушення договору позичальником, а саме, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе зобов'язання за укладеним між сторонами договорами виконав належним чином.

Проте, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість за кредитним договором № R4В від 09.04.2012, підтверджена розрахунком заборгованості за кредитними договорами, що становить: 105844,12 грн., яка складається: борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних 45050,06 грн.: поточна заборгованість за кредитом 20668,43 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 21211,91 грн.;інфляційні витрати 2770,99 грн.; 3 відсотки річних 398,73 грн.; борг за відсотками з урахуванням індексу інфляції та 3% річних 18461,30 грн.: поточна заборгованість по відсоткам 584,64 грн.; прострочена заборгованість по відсоткам 15538,19 грн.; інфляційні витрати 2042,15 грн.; 3 відсотки річних 296,32 грн. Пеня за несвоєчасне повернення відсотків та кредиту 42332,76 грн. 76 коп.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, за таких обставин, коли судом встановлено, що зобов'язання по кредитному договору відповідачем не виконуються, у зв'язку з чим виникла кредитна заборгованість, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки суд задовольняє позов з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 1058 гривень 44 копійок у відшкодування судових витрат.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 74, 76, 88, 169 ч. 4, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 525, 526,530, 610, 611, 625, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» (, МФО 321767) заборгованість за кредитним договором № R4В від 09.04.2012 року в розмірі 105 844 (сто п'ять тисяч вісімсот сорок чотири) гри. 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» (, МФО 321767) витрати з оплати судового збору у розмірі 1058 (тисяча п'ятдесят вісім) гривень 44 коп.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: І.В. Литвинова