Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/914/15-ц Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 56 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового

засідання Лукянчука Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої підприємству під час виконання трудових обов'язків за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ТОВ «Партнер Дістрібьюшн" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідач з 23 травня 2014 року по 20 листопада 2014 року працював водієм. Під час перебування у відрядженні ОСОБА_2 перевитратив 639,70 л. пального на суму 15 026 грн. 55 коп. Крім того, при огляді автомобіля було виявлено, що пошкоджено сидіння водія вартість якого становить 14 800 грн. Оскільки відповідач відмовився добровільно відшкодувати завдані збитки, позивач просив стягнути з нього 29 826 грн. 55 коп. матеріальної шкоди.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Партнер Дістрібьюшн» 14 470 грн. 86 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, та 243 грн. 60 коп. судового збору. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, та неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом №82-с від 23 травня 2014 року позивач був прийнятий на посаду водія. 23 травня 2014 року з ним був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідач в період з 04 вересня по 28 жовтня 2014 року знаходився у відрядженні. На час відрядження ОСОБА_2 були надані транспортні засоби : автомобіль марки MAN TG 410 державний номер НОМЕР_2 та напівпричіп марки GRAY державний номер НОМЕР_1.

Актом №11015 від 29 жовтня 2014 року перевірки руху та використання паливо-мастильних матеріалів підтверджено, що за час перебування у відрядженні службовим автомобілем, відповідач допустив перевитрату палива в розмірі 639,70 л.

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Статтею 135-1 КЗпП встановлено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 р. № 447/24 (далі - Перелік №447/24).

Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 р. № 14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Пленуму Верховного Суду України в п.12 постанови №14 від 29.12.1992 року « Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснив, що відповідно до п.6 ст.134 КЗпП України матеріальна відповідальність в повному розмірі покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чиним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну перевитратою пального на автомобільному транспорті.

З огляду на наведені вимоги закону та обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що посада водія, яку обіймав відповідач ОСОБА_2, не входить до Переліку №447/24. У зв'язку з чим договір про повну матеріальну відповідальність юридичної сили немає і відповідач несе відповідальність за заподіяну ним шкоду на підставі п.6 ст. ст. 134 КЗпП України.

Встановиши, що з вини ОСОБА_2 допущена перевитрата палива понад затверджених норм, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з нього матеріальну шкоду за перевитрату палива в сумі 13 299 грн. 36 коп. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів відносно того, що первитрата палива на 639, 70 л. була викликана технічно несправним станом автомобіля.

Разом з тим, не можна погодитися з рішенням суду в частинні стягнення матеріальної шкоди за сидіння водія в сумі 1171 грн. 50 коп.

Трудовий договір з відповідачем тривав до 20.11.2014 року. Через певний час, а саме 15 грудня 2014 року при огляді автомобіля марки MAN TG 410 державний номер НОМЕР_2 був виявлений дефект пасажирського сидіння внаслідок горіння.

На підтвердження позовних вимог позивач надав рахунок фактури від 13 березня 2015 року, відповідно до якого вартість сидіння водія автомобіля марки MAN TG 410 становить 14 800 грн.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року « Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» під прямо дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Позивач просив стягнути з відповідача вартість нового сидіння водія. Разом з тим, при огляді автомобіля був виявлений лише дефект пасажирського сидіння внаслідок горіння. Доказів того, на скільки знизилась цінність сидіння водія позивач суду не надав.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди за пошкоджене сидіння водія. В іншій частині судове рішенння залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 липня 2015 року змінити, зменшити розмір матеріальної шкоди стягнутої з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» з 14 470 грн. 86 коп. до 13 299 грн. 36 коп. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді