Справа № 473/3024/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"09" жовтня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - Ротар М.М., з секретарем судового засідання Фінько О.П.

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи Артьомової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка зазначала, до 08 квітня 2010 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 Після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, допомоги на утримання дітей не надає, їх вихованням не займається, не цікавиться їх життям та здоров'ям, не відвідує, не спілкується з дітьми. Аліменти, які стягнуто за рішенням суду сплачує невчасно. Має заборгованість у розмірі 5760,94 грн.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей.

В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила, що відповідач сплачує аліменти в повному обсязі, на сьогоднішній день відсутня заборгованість по сплаті аліментів та додаткових витрат. Крім того він має бажання та намір спілкуватися зі своїми дітьми, однак обставини склалися таким чином, що він зараз проживає в Росії, а тому не може вільно відвідувати та спілкуватися з дітьми. Також відповідач вважає, що негативне ставлення їх матері до нього перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив слухати справу без участі представника, позовні вимоги підтримують.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вважала, що відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей.

Вислухавши сторони, думку дитини, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного.

Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 2,3 ст.11Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За правилами ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні.

У ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них.

З позовної заяви вбачається, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 08 квітня 2010 року (а.с.10). Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.9,11). На день розгляду справи старшому сину ОСОБА_7 виповнилося 18 років. Оскільки батьківське право являє собою право на виховання та представництво інтересів неповнолітніх дітей, то позбавити батьківських прав дозволяється щодо дитини, яка не досягла повноліття, тобто 18 років.

Отже з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його повнолітнього сина ОСОБА_5 необхідно відмовити з цих підстав.

Що стосується позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_6, то в даному випадку позивач, як на підставу для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав посилалась на положення п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини).

При цьому, ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини).

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Європейський суд з прав людини у рішення по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статус остаточного, підкреслив, що при вирішенні питання про відібрання дітей від батьків необхідно чітко встановити, чим зумовлено незадовільність виховання дітей; чи є такі дії єдиним безальтернативним вирішення цієї проблеми та чи є достатньо виправданим таке серйозне втручання в сімейне життя. При цьому необхідно самим дітям надавати можливість висловлювати свою думку.

В судовому засіданні було встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_6 проживає разом з матір'ю в м. Миколаєві та навчається у Миколаївській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 51.

Відповідно до довідок навчального закладу №51 м.Миколаєва» за весь час навчання дівчинки у школі мама приділяє велику увагу навчально-виховному процесу . ЇЇ батько вихованням та навчанням доньки не цікавився, школу не відвідував (а.с.12,13).

Згідно довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги №4 м.Миколаєва ОСОБА_6 з народження спостерігається в МДЛ № 2, з 2012 року дитині оформлена інвалідність з діагнозом : Цукровий діабет. ЇЇ доглядом та лікуванням займається мати. Батько в цьому участі не приймає (а.с.14,15).

Згідно з висновком Миколаївської міської ради від 07.10.2015 року ОСОБА_4 може бути позбавлений батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6, оскільки діагностичні дані соціально-психологічних висновків Миколаївського міського центру соціальних служб для сім'ї та молоді від 02.09.2015 року свідчать про те, що ОСОБА_6 не має емоційного зв'язку з батьком, її відносини з ним емоційно дискомфортні, конфліктні, носять негативний характер.

Як вбачається з матеріалів справи позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог надані письмові докази, що свідчать тільки про невідвідування відповідачем дитячої лікарні, шкільного закладу. Також в судовому засіданні було встановлено, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 (з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Частиною 5 ст. 19 СК України, встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

На думку суду, у висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача не наведено фактичних обґрунтувань стосовно того, якими доказами, підтверджується усунення відповідача від утримання та виховання дитини та якими причинами це викликано. Вказаний висновок був зроблений лише з урахування рекомендації комісії з питань захисту прав дитини.

За такого, відповідно до положень ч.6 ст.19 СК України суд вважає, що вищезазначений висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим.

Також, матеріали справи не містять конкретних фактів неналежного виховання дитини з боку відповідача, а також фактів відсутності піклування, незабезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, не створення умов для отримання освіти тощо, що за законом може бути розцінено як свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків.

У матеріалах справи також відсутні докази того, що відповідач перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію або своєю поведінкою негативно впливає на виховання доньки. До того ж встановлено, що до відповідача раніше не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки.

За таких обставин, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем достатніх підстав для застосування до ОСОБА_4 крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, що є способом захисту прав та інтересів дитини, якою є позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 171 Сімейного Кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Однак, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Виходячи з того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для самої дитини (ст..166 СК України), а також те, що позбавлення батьківський прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, суд враховуючи встановлені обставини, характер поведінки відповідача та його бажання змінити свою поведінку та відносини з донькою, вважає можливим, відмовивши в задоволенні позову, попередити відповідача ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

На думку суду, таке вирішення спору надасть можливість відповідачу усунути його негативні наслідки у взаємовідносинах з донькою та буде дійсно сприяти захисту інтересів дитини.

За такого, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наведених вище мотивів.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,88,209,212,213,214,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Покласти на Вознесенську районну державну адміністрацію Миколаївської області контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.М. Ротар