У х в а л а

іменем україни

17 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Хустського відділення № 1 Закарпатського РВ АТ «Брокбізнесбанк», публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про повернення коштів за договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просила суд стягнути з публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») грошові кошти за депозитним вкладом у розмірі 700 000 грн, нараховані відсотки у розмірі 56 152 грн 94 коп. та втрачену вигоду у розмірі 23 473 грн 77 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 31 грудня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу «Різдвяний» № D 250686368 на суму 700 000 грн з нарахуванням 24 % річних строком на 122 дні, термін повернення - 05 травня 2014 року. Після закінчення строку дії договору вона звернулась до відділення банку з метою повернення грошових коштів та нарахованих відсотків, проте їй було відмовлено, у зв'язку із віднесенням банку до категорії неплатоспроможних та прийняття рішення про запровадження тимчасової адміністрації.

Посилаючись на те, що відповідач, на порушення умов договору, не повернув вклад після закінчення його дії, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_4 700 000 грн у рахунок повернення коштів за договором банківського строкового вкладу, 56 152 грн 94 коп. нарахованих відсотків та 23 473 грн 77 коп. втраченої вигоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25 червня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено. Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2015 року скасовано. У задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення районного суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, посилаючись на ст. ст. 526, 625, 629 та 1058 ЦК України, дійшов висновку про встановлення факту невиконання банком взятих на себе зобов'язань та обґрунтованості позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_4, апеляційний суд правильно виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту прав у вигляді стягнення з відповідача коштів за депозитним вкладом порушує порядок здійснення ліквідаційної процедури, оскільки строк дії договору банківського вкладу закінчився після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії ПАТ «Брокбізнесбанк» та виконавчою дирекцією Фонду розпочато процедуру ліквідації, а тому вимоги позивача підлягають включенню до реєстру акцептованих вимог, як вкладника, та погашаються у порядку, визначеному положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 26, ч. 1 ст. 28, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 36, п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-220цс14 та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська