АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Котули Л.Г.

РейнартІ.М.

за участю секретаря Бабака М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, за апеляційною скаргою Жекової Ганни Іванівни в інтересах публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року,

у с т а н о в и в :

У грудні 2014 року ПАТ «Київенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 5 березня 2004 року між сторонами укладено договір про користування електричною енергією № 8. Проте відповідач неналежним чином виконує умови договору щодо своєчасної оплати вартості наданих послуг у визначені договором строки. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 4 208,67 грн., а також 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 1 313,85 грн. У зв'язку з викладеним позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 4 208,67 грн. разом з 3% річних та інфляційними втратами у розмірі 1 313,85 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Жекова Г.І. в інтересах ПАТ «Київенерго», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 4 208,67 грн., разом із сумою трьох процентів річних та інфляційних втрат у розмірі 1 313,85 грн., а також судові витрати.

____________________________________________________

Справа № 760/27691/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/9685/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Козленко Г.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Апелянт, зокрема, посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, оскільки відповідач не просив застосувати ці строки.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Київенерго» -

Яременко Н.О. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу просив відхилити, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 5 березня 2004 року між ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», правонаступником якої є позивач, було укладено договір про користування електричною енергією № 8 (а.с. 11).

18 січня 2011 року Солом'янським районним судом м. Києва видано судовий наказ №2-н-11/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь

АЕК «Київенерго» заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі

4 282,38 грн., 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 1 177,84 грн. (а.с. 33).

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 4 березня 2011 року зазначений судовий наказ скасовано (а.с. 16).

Згідно з розрахунком боргу за спожиту електроенергію та даними особової картки, з урахуванням проведених відповідачем оплат, станом на 1 грудня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 становить 4 208,67 грн. (а.с. 4-10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що при зверненні до суду із вказаними вимогами позивачем було пропущено строк позовної давності, причин пропуску не є поважними, а відповідачем під час розгляду справи було заявлено про застосування строку позовної давності.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Положеннями ст. 526, 527 ЦК України закріплений обов'язковий характер зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до п. 19, 21 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року

№ 1357, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку проводяться споживачами щомісячно. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем.

Пунктом 42 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі.

Згідно з п. 28 Правил користування електричною енергією для населення у разі відсутності у споживача коштів на оплату заборгованості він повинен звернутися до енергопостачальника із заявою про складання графіку погашення заборгованості або відстрочення терміну оплати та надати довідки, що підтверджують його неплатоспроможність.

Відповідних звернень від відповідача на адресу позивача не надходило.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо неналежного виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків за договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач звернувся до суду із заявою, в якій просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог позивача (а.с. 31-32).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з пояснень сторін, вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 4 208,67 грн., що утворилася станом на 2011 рік.

Із вказаним позовом позивач звернувся до суду 22 грудня 2014 року, а тому за таких підстав строк позовної давності слід обчислювати з 22 грудня 2011 року.

Згідно з частинами 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 був пропущений строк позовної давності, а тому, враховуючи заяву відповідача про застосування судом такого строку, позовні вимоги ПАТ «Київенерго» як про стягнення боргу за спожиту електроенергію, так і про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта з приводу того, що відповідач не звертався до суду із заявою про застосування строків позовної давності, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Жекової Ганни Іванівни в інтересах публічного акціонерного товариства «Київенерго» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Г. Котула

І.М. Рейнарт