Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/9233/14-ц Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 55 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Добровольській Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Коростенського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих про стягнення недоплаченої суми заробітної плати та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Коростенського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих (надалі УВП УТОС), в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 1693 грн. 56 коп. недоплаченої заробітної плати та 3000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01.07.2011 працює у відповідача вахтером-прибиральницею у гуртожитку. З 01.04.2014 відповідачем, без збільшення об'ємів роботи та фонду заробітної плати, збільшено штат вахтерів-прибиральниць на одну одиницю, а з 01.07.2014 - ще на двох працівників. Вважає, що збільшення кількості вахтерів-прибиральниць призвело до зменшення розміру її заробітної за період з квітня по серпень 2014 року.

Оскільки про зміну істотних умов праці її ніхто не повідомляв, з наказом про таку зміну вона ознайомлена не була, що позбавило її можливості звільнитися за п.6 ст.36 КЗпП України та отримати вихідну допомогу, тому вважає такими незаконними діями відповідача порушено законодавство про працю.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при розгляді справи судом першої інстанції були неповно з'ясовані обставини справи, порушені норми процесуального і матеріального права. Зокрема, судом не вірно оцінені докази, помилково зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення недоплаченої заробітної плати та моральної шкоди.

Проте, такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01.07.2011 року була прийнята на посаду вахтера-прибиральника в гуртожиток Коростенського УВП УТОС з 01.07.2011 року з оплатою праці відповідно до штатного розпису (наказ № 56-к від 01.07.2011р.) (а.с.8).

За штатним розписом на 2014 рік у гуртожитку Коростенського УВП УТОС рахувалось шість штатних одиниць вахтера-прибиральника, з місячним фондом заробітної плати з 01.01.2014 року 7308 грн., при розмірі посадового окладу 1218 грн., а з 01.07.2014 року - 7806 грн., при окладі в розмірі 1301 грн. (а.с.35).

Дану посаду вахтера-прибиральника в 2014 році обіймали наступні працівники : ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.21-26).

02 квітня 2014 року, у зв'язку із внесеннями змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» та прийняттям Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» Коростенське УВП УТОС видало наказ № 8-а, в якому визначило принципи роботи «в режимі максимальної економії енергетичних ресурсів, матеріалів, сировини та трудозатрат». Зі змісту даного наказу вбачається, що для запобігання скорочення чисельності працюючих, у 2014 році був встановлений неповний робочий час (від 0,5 год. - 6 год.) шляхом зменшення тривалості щоденної роботи та зменшення кількості роботи протягом тижня (вважаючи неробочим днем - п'ятницю) (а.с.20).

Як пояснював представник відповідача, у зв'язку з прийняттям вищевказаного наказу та виробничою необхідністю, без зміни кількості штатних одиниць, на час відпустки деяких вахтерів-прибиральників, які обіймали дані посади, працівників основного виробництва Коростенське УВП УТОС, а саме : випробувачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10, прибиральницю ОСОБА_11 та ОСОБА_12, було переведено у квітні - серпні 2014 року у гуртожиток для виконання роботи вахтерів-прибиральників (а.с.27-29,88-92).

З 29 грудня 2014 року позивач ОСОБА_2 звільнена з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.96).

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належних доказів повідомлення позивача про відповідні зміни істотних умов праці у строки визначені у ч. 3 ст. 32 КЗпП України не надав.

Разом з тим, зміна істотних умов праці, а саме збільшення кількості працівників, які виконували роботу вахтера-прибиральника у квітні - липні 2014 року не вплинуло на звичайний режим роботи позивача та на розмір її заробітної плати.

Відповідно до Табелю обліку робочого часу за квітень 2014 року, у вказаному місяці працювало сім осіб. Проте, враховуючи, що працівник ОСОБА_5 перебувала на лікарняному, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у відпустці, обов'язки вахтера-прибиральника у вказаний період виконувало одночасно не більше шести осіб і це не призвело до зменшення заробітної плати позивача (а.с.92).

Так само, відповідно до Табелів обліку робочого часу за травень - липень 2014 року вбачається :

· у травні 2014 року працювало сім осіб, чотири особи, в тому числі і ОСОБА_2, перебували у відпустці, а тому обов'язки вахтера-прибиральника у вказаний період виконувало одночасно не більше п'яти осіб (а.с.89);

· у червні 2014 року працювало сім осіб, дві особи перебували у відпустці, ОСОБА_2 на лікарняному, а тому обов'язки вахтера-прибиральника у вказаний період виконувало одночасно не більше шести осіб (а.с.89);

· у липні 2014 року працювало дев'ять осіб, три особи перебували у відпустці, а тому обов'язки вахтера-прибиральника у вказаний період виконувало одночасно не більше шести осіб (а.с.89).

Разом з тим, збільшення кількості працівників, які виконували роботу вахтера-прибиральника у серпні 2014 року вплинуло на звичайний режим роботи позивача та на розмір її заробітної плати.

З табелю обліку робочого часу за серпень 2014 року вбачається, що у вказаному місяці працювало десять осіб. Працівник ОСОБА_4 перебувала у відпустці, а тому обов'язки вахтера-прибиральника у вказаний період виконувало одночасно вісім - дев'ять осіб, що призвело до зменшення заробітної плати позивача (а.с.88).

В серпні 2014 року ОСОБА_2, згідно табелю обліку робочого часу, вийшла на роботу третього числа на денну зміну. По аналогії, в березні 2014 року, коли працювало згідно штатного розпису шість осіб, за аналогічним графіком працювала ОСОБА_4 і у звичайному режимі роботи, останньою було відпрацьовано 120 год., з яких 40 год. нічних (а.с.93).

Згідно Розрахункового листа оплати праці за серпень 2014 року, позивач відпрацювала 96 год., з них 32 год. нічних, при нормі - 120 год., з них 40 год. нічних (а.с.10). Враховуючи, що в серпні 2014 року позивач мала відпрацювати 120 год., з них 40 год. нічних, але зі збільшенням кількості працівників, які виконували обов'язки вахтера-прибиральника, ОСОБА_2 було не допрацьовано 24 год., з низ 8 год. нічних (120год.- 96год.=24год.; 40год.-32год.= 8год.).

У зв'язку з чим, розмір недоплаченої заробітної плати позивача за вищевказаний період складає 194 грн. 40 коп., виходячи з наступного розрахунку : 732 грн. (оклад за серпень 2014р.) : 96 год. = 7 грн. 62 коп. - оплата праці за одну денну годину; 28 грн. 40 коп. (оплата нічних за вказаний місяць) : 32 год. нічних = 1 грн. 52 коп. - оплата праці за одну нічну годину; (120 год. х 7 грн. 62 коп.) = 914 грн. 40 коп. - 732 грн. (оклад за серпень 2014р.) = 182 грн. 40 коп.; (40 нічних год. х 1 грн. 52 коп.) = 60 грн. 80 коп. - 48 грн. 80 коп. (оплата нічних) = 12 грн.; 182 грн. 40 коп. + 12 грн. = 194 грн. 40 коп.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, судом враховується, що зміна істотних умов праці, з яким позивач не була ознайомлена в установленому законом порядку, призвели до зменшення розміру її заробітної плати в серпні 2014 року. Порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, однак, позивач розмір такої шкоди достатньою мірою не підтвердила, а тому колегія суддів, вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково і визначає розмір моральної шкоди в сумі 100 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, згідно ст. 237-1 КЗпП України.

З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 194 грн. 40 коп. недоплаченої заробітної плати за серпень 2014 року та моральна шкода в розмір 100 грн.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що заробітна плата позивачу повинна бути нарахована та виплачена в розмірі мінімальної заробітної виходячи з наступного. Згідно з умовами оплати праці, заробітна плата позивачу нараховувалась пропорційно відпрацьованого часу, який, з урахуванням кількості штатних одиниць вахтерів-прибиральників на підприємстві, при прийнятті на роботу ОСОБА_2 був меншим ніж це передбачено нормами тривалості робочого часу (ст. 50 КЗпП України). З такими умовами праці позивач погоджувалась, про що свідчить її особистий підпис на наказі про прийняття на роботу.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушені норми матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення вимог позивача з вищевказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Коростенського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих на користь ОСОБА_2 недоплачену суму заробітної плати за серпень 2014 року в розмірі 194 грн. 40 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Судді :