Головуючий суду 1 інстанції - Шкиря В.М.
Доповідач - Фарятьєвь С.О.
Справа № 417/633/15-ц
Провадження № 22ц/782/494/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Лозко Ю.П., Лісіциної А.І.

при секретарі - Козубській А..В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" на заочне рішення Марківського районного суду Луганської області від 15 липня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року позивач в особі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк (ПАТ КБ) „Приватбанк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, обґрунтовуючи його тим, що 14.07.2005 року між ними було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав строковий кредит у розмірі 9268,95 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення кредиту до 14.07.2015 року.

Однак позичальник умови договору порушив і свої зобов'язання в повному обсязі не виконував, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 07.04.2015 року становила 1698,25 дол. США.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1698,25 дол. США, що за курсом 23,44грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.04.2015 року складало 39806,98 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Марківського районного суду Луганської області від 15 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „Приватбанк" було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, в зв'язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Заперечень на апеляційну скаргу до матеріалів справи не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності із вимогами ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з вимогами ст.303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інше.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані були не в повному обсязі.

Суд 1-ої інстанції правильно встановив, що між сторонами по справі склались договірні обов'язки.

Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 14 липня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № LGHOGF3900564, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 9268,95 дол. США, з яких 8000 дол. США на придбання квартири і 1268,96 дол. США на оплату страхових платежів, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути цей кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку встановленому кредитним договором до 14 липня 2015 року.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що доказів того, що ним виконано зобов'язання за договором № LGHOGF3900564 від 14.07.2005 року, а саме того, що відповідач отримав кредит у розмірі 9268,95 дол. США не надано, оскільки відсутній документ, який би засвідчував видачу коштів через касу банку, як це передбачено умовами кредитного договору.

Між тим, до такого висновку суд першої інстанції дійшов поспішно.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1050 передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В силу ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник, яким є відповідач, взяті на себе зобов'язання, тобто умови договору в повному обсязі не виконував, а саме не повернув кредит, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 1698,25 дол. США, що за курсом НБУ - 23,44 грн., станом на 07.04.2015 року, тобто на час звернення позивача з даним позов до суду становило 39806,98 грн.

У відповідності із вимогами ст.ст.57-58 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З доданої позивачем до матеріалів справи копії заяви на видачу готівки №1 від 14.07.2005 року, яку було завірено печаткою банку та власноручно підписано відповідачем, вбачається, що кошти у розмірі 8000 дол. США за кредитним договором № LGHOGF3900564 він отримав.

Тому посилання суду на відсутність документу, який би засвідчував видачу відповідачу коштів банком, є безпідставним.

Крім того, факту отримання грошових коштів за кредитним договором від 14.07.2005 року відповідач не оспорював.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позову, оскільки факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем знайшов своє підтвердження, в зв'язку з чим наявна у відповідача перед позивачем заборгованість підлягає стягненню на користь останнього.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, п.14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми у іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземною валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно з повідомлення Національного банку України офіційний курс української гривні щодо 100 дол. США станом на 02.09.2015 року, тобто на день ухвалення рішення по даній справі, складає 2179,8518 грн.

Тому, оскільки грошові кошти за кредитним договором відповідач отримував у іноземній валюті, а саме у доларах США, то заборгованість у розмірі 1698,25 дол. США по відношенню до української гривні складає 37019,33 грн. (1698,25 х 2179,8518 = 37019,33), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і судові витрати в сумі 597 грн. 10 коп., понесені останнім, в зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі, на підставі ст.309 ЦПК України, нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" задовольнити.

Заочне рішення Марківського районного суду Луганської області від 15 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № LGHOGF3900564 від 14.07.2005 року в сумі 37019 (тридцять сім тисяч дев'ятнадцять) грн. 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк" судові витрати в розмірі 597 (п'ятсот дев'яносто сім) грн. 10 коп.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів після його проголошення.

Головуючий:

Судді: