Номер провадження: 22-ц/785/2681/15
Головуючий у першій інстанції Буран О.М.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 15.05.2004 року був укладений договір позики, у вигляді розписки, за умовами якого ОСОБА_4 позичила ОСОБА_5 28 000 доларів США. За цією розпискою боржник зобов'язалась повернути позивачу кошти частинами, на протязі декількох років. Також, за умовами вказаного договору позики, кошти відповідач брала в борг для фінансування будівництва та ремонту спільного з чоловіком, ОСОБА_3 житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, де вони проживали разом з двома дітьми. Протягом кількох років відповідач не мала змоги повернути частково чи повністю борг, тому у квітні 2007 року позивач звернулася до ОСОБА_5 з вимогою про повне повернення позичених коштів. Проте відповідач повідомила позивача, що позичені у неї кошти вона витратила за призначенням (провела реконструкцію свого з чоловіком житла, в якому продовжують проживати), однак, через матеріальні труднощі повернути борг, вона поки не в змозі. Також, відповідачка звернулася до позивача з проханням, щодо надання їй часу на отримання правовстановлюючих документів на реконструйоване житло, після чого обіцяла, що вони разом з чоловіком продадуть будинок та розрахуються з позивачем у повному обсязі. Розуміючи, що іншого майна (рівноцінного сумі боргу) відповідачі не мають, позивач була вимушена піти їм на зустріч й відстрочила повернення боргу до 10.04.2010 року, Однак, у термін до 10.04.2010 року, відповідач не змогла розпочати повернення коштів, посилаючись на затягування в оформленні документів. В 2013 році позивачу стало відомо, що між відповідачами відбулось розлучення та був проведений розподіл подружнього майна, в результаті чого кожен з відповідачів, в рівних частках став власником 11/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Дізнавшись про цей факт, 01.04.2013 року позивач, з метою відновлення свого порушеного права, була змушена звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на свою користь суму боргу за договором позики з урахуванням 3% річних у загальному розмірі 504 802,70 грн. 70 коп.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала.

Відповідачка ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник проти задоволення позову частково заперечували, просили у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 січня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволений.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму заборгованості з урахуванням 3% річних у загальному розмірі 504 802 грн. 70 коп., також стягнуто суму сплаченого судового збору та судових витрат, пов'язаних з розглядом справи.

На рішення суду ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, відмовити в задоволені позову до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що судом неправильно досліджені докази по справі, неповно встановлені та недоведені обставини по справі, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також, що судом порушені норми права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуєване рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, та стягуючи солідарно грошові кошти за договором позики з ОСОБА_5 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що договір був укладений з одним з подружжя в інтересах сім`ї, а майно за цим договором використовувалось для потреб сім`ї.

Однак колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки цей висновок зроблено з порушенням норм процесуального та матеріального права, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 15.05.2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виникли боргові зобов'язання, що підтверджується розпискою (а.с. 5).

Відповідно до розписки ОСОБА_5 взяла в борг у ОСОБА_4 28 000 доларів США, на ремонт будинку, та зобов'язалась грошові кошти повернути частками за декілька років.

10 квітня 2010 року ОСОБА_5 підтвердила суму боргу, та продовжила термін повернення до 10.04.2010 року, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_5 (а.с. 5).

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали шлюб 19.07.1984 року, який було розірвано за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.11.2011 року (а.с. 36, 38).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 змінила призвіще на ОСОБА_5 (а.с. 37, 18).

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 було відомо про існування боргових зобов'язань між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Розписка не містить письмової згоди ОСОБА_3 на укладення договору позики між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Більш того в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_4 підтвердила той факт, що в розписці ОСОБА_3 не розписувався, інших письмових доказів про те, що ОСОБА_3 було відомо про існування боргу між нею та ОСОБА_5 в неї не має.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За таких обставин висновок суду про те, що отримані ОСОБА_5 грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, за згодою другого з подружжя ОСОБА_3 не підтверджені відповідними доказами.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року по справі №6-163цс12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

З наведених підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню, та стягненню всієї суми боргу, з урагуванням 3% річних, підлягає тільки з ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 січня 2015 року - скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. (ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Малиновським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області від 20.12.2012 року) на користь ОСОБА_4 суму заборгованості з урахуванням 3% річних у загальному розмірі 504 802,70 (п'ятсот чотири тисячі вісімсот дві) гривні 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. (ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Малиновським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області від 20.12.2012 року) на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у загальному розмірі 3 684,80 (три тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Н.В. Ісаєва