Справа № 522/2348/14-ц Провадження № 2/522/7721/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2015 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Єршової Л.С.,
при секретарі Ларіній Т.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - Одеська міська рада, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Юрієвич, ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та витребування майна,-
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив суд слухати справу за його відсутністю та надав згоду на заочний розгляд справи.
Відповідачі та треті особи у судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому згідно з ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 87,4 кв. м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 1, є комунальною власністю Одеської міської ради починаючи з 07.08.1948 р., що підтверджується рішенням виконкому Сталінської райради депутатів трудящих від 07.08.1948 р. № 1511, рішенням Одеської обласної ради народних депутатів УРСР від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», та свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 16 серпня 2012 року, серія САЕ №671159.
Відповідно до рішення Одеської міської ради від 27.06.2006 р. № 56-V «Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради з виконання функцій орендодавця нежилих приміщень, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси», єдиним органом, що здійснює управління комунальною власністю Одеської міської ради є Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради.
Відповідно до свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення від 22.12.2000 р. за ОСОБА_1 було зареєстроване нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 87,4 кв. м., яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 1. Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2008 р. по справі № 1-525/08 було встановлено, що свідоцтво про право власності на спірне приміщення було підроблено, а наступні правочини були фіктивними за якими гроші не передавались, а також те, що дане приміщення належало на праві комунальної власності територіальній громаді м. Одеси (а.с.23-24, т.1).
26.01.2006 року був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_5 купила спірне приміщення підвалу.
17.02.2006 року був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3 купив спірне приміщення підвалу.
02.06.2006 року був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 купив спірне приміщення підвалу.
25.04.2007 року був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила нежитлове приміщення підвалу, розташованого за адресою: вул. Дерибасівська, 1, м. Одеса, загальною площею 87,4 кв.м.
Керуючись ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Дізнавшись про порушення свого права Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради звернулось із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ «УкрСоцбанк» про визнання недійсним свідоцтва про право власності, договорів купівлі - продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-351/10 від 07.10.2010 р. позовні вимоги Представництва по управлінню комунальної власності Одеської міської ради були задоволені частково, визнано недійсним свідоцтво про право власності № 034121 від 22 грудня 2000 р. на нежитлове приміщення підвалу, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 1, загальною площею 87,4 кв. м., на імя ОСОБА_1, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25 січня 2006 р., згідно якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_6 купила нежитлове приміщення підвалу, розташованого за адресою - м Одеса, вул. Дерибасівська, 1, загальною площею 87,4 кв. м., зобовязано ОСОБА_2 повернути Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради нежитлове приміщення підвалу, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 1, в іншій частині позову відмовлено.
11.04.2013 р. ПАТ «УкрСоцбанк» звернувся із апеляційною скаргою про скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2010 р. з таких підстав, що суд вирішив питання, що стосується ПАТ «УкрСоцбанк», так як відповідно до іпотечного договору між ПАТ «УкрСоцбанк» та ОСОБА_2, остання передала до іпотеки і під заборону відчуження спірний обєкт.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05.12.2012 р. апеляційна скарга ПАТ «УкрСоцбанк» була задоволена у повному обсязі, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2010 р. було скасовано. Не погоджуючись з вказаним рішенням Департамент звернувся із касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Ухвалою ВССУ від 14.11.2013 р. касаційна скарга Департаменту була відхилена, а рішення апеляційного суду Одеської області залишено без змін.

Згідно з рішенням Одеської міської ради від 31.01.2011 року «Про затвердження виконавчих органів, загальної чисельності апарату Одеської міської ради» було змінено найменування Представництва на Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Відповідно до положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», яке затверджено рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 року № З84-VI Департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.

Таким чином, з вищенаведених письмових доказів вбачається, що спірне нежитлове підвальне приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 1, є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, та вибувши з її власності без її відома та волі, було неодноразово перепродано іншим особам.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка не бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Закону, а згідно ч. 1 ст. 203 правочин не може суперечити законодавству. Керуючись ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Отже, якщо судом буде встановлено, що продавець не мав право відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Крім того, вищевказана Постанова Пленуму ВСУ вказує, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

В силу ч.1 ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу, належить власникові товару.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Так, відповідно п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, Департамент має право витребувати у відповідача ОСОБА_2 нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 87,4 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 1.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Проте, суд враховує, що чинним законодавством не передбачено право виселення осіб з нежитлового приміщення.

Порядок виселення осіб з житлових приміщень передбачений ЖК України.

Матеріали справи не містять доказів переведення підвалу з нежитлового приміщення в житлове, а тому підстави для усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення відсутні.

За таких підстав, з урахуванням того, що права позивача на користування нежитловим приміщенням були порушені, суд вважає, що вони підлягають захисту шляхом звільнення ОСОБА_2 спірного нежитлового підвального приміщення.

На підставі ст.ст. 3, 4, 5, 6, 10, 11, 57, 59, 60, 88, 169, 208-209, 212-215, 224 - 226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - Одеська міська рада, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Юрієвич, ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та витребування майна, - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення по вулиці Дерибасівській 1 у місті Одеса від 22.12.2000 р., яке було видано виконавчим комітетом Одеської міської ради, зареєстровано під № 034121.

Витребувати у ОСОБА_2 (НОМЕР_1, виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області 20 серпня 2001 року, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) нежиле приміщення підвалу, що знаходиться у м. Одеса, вул. Дерибасівська, 1, загальною площею 87,4 кв. м, на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, вул. Артилерійська, 1 м. Одеса, р/р 1909, МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській обл., ).

Усунути Департаменту комунальної власності Одеської міської ради перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням шляхом звільнення ОСОБА_2 нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 87,4 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 1.

У задоволенні інших позовних вимог, відмовити.

Скасувати запис про державну реєстрацію ОСОБА_2 (НОМЕР_1, виданий Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області 20 серпня 2001 року, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на нежиле приміщення підвалу, що знаходиться у м. Одеса, вул. Дерибасівська, 1, загальною площею 87,4 кв. м.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.С. Єршова

26.08.2015