АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 688/2347/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1744/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Янчук Т.О.,

суддів: Варвус Ю.Д., Кізюн О.Ю.,

при секретарі: Дубовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувшись до суду із зазначеним позовом, посилався на те, що він є власниками будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, у цьому будинку проживає відповідачка, яка вселилась та зареєструвалась при житті попереднього власника будинку ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Оскільки закон не передбачає у випадку зміни власника будинку перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника, а відповідачка не є членом сім'ї нового власника будинку, то вона підлягає виселенню з будинку.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на те, що висновки суду не відповідають доказам по справі. Зазначивши в апеляційній скарзі, що ОСОБА_2 ніколи не була членом його сім'ї. Після смерті попереднього власника будинку, бабусі позивача та матері відповідачки, змінилися обставини та власник будинку. Ніяких домовленостей про подальше проживання відповідачки в даному домоволодінні не було, оскільки сторони знаходяться в неприязних стосунках ще з дитинства позивача. Сторони спільно не проживали та не були пов'язані спільним побутом.

В судове засіданні позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надійшла заява про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримує.

________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Босюк В.А. Категорія: 44

Доповідач: Янчук Т.О.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що власником будинку, що розташований за адресою: Хмельницька область АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 - бабуся позивача та мати відповідачки. 16 січня 2001 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все своє майно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла.

Відповідно до свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом 24 квітня 2015 року ОСОБА_1 став власником житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 була вселена та зареєстрована в спірному будинку за згодою колишньої власниці будинку її матері ОСОБА_3 як член сім'ї. Крім відповідачки в спірному житловому будинку з 2001 року був зареєстрований ОСОБА_1 син відповідачки.

Судом також установлено, що після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 продовжує проживати у будинку.

Як пояснював в судовому засіданні позивач та проти чого не заперечувала відповідачка, що ніяких домовленостей між сторонами про її подальше проживання в спірному будинку не було, оскільки між ними склалися неприязні стосунки ще з дитинства позивача. ОСОБА_2, мати позивача, жодного відношення до виховання та утримання його не мала, оскільки всім цим займалася його бабуся ОСОБА_3 З відповідачкою ОСОБА_1 спільно не проживав та не був пов'язаний спільним побутом.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходячи зі змісту ч.4 ст.156 ЖК України вважав, що відповідачка проживає у спірному будинку як член сім'ї власника будинку, оскільки являється мамою позивача, а тому підстави для виселення відповідачки відсутні.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. Якщо такі особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі самі права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Необхідно зазначити, що поняття члена сім'ї, яке застосовується у Сімейному кодексі України, не можна ототожнювати з поняттям члена сім'ї наймача за ЖК України.

Так, якщо дружина проживає окремо, має самостійне право на власне жиле приміщення, вона хоч і залишається членом сім'ї, але не є членом сім'ї наймача. Діти наймача, незалежно від того, є вони неповнолітніми або дорослими, належать до сім'ї наймача, якщо вони проживають разом із ним. Батьки належать до членів сім'ї наймача у зв'язку з родинними стосунками і спільним проживанням, незалежно від того, чи перебувають вони на його утриманні.

ОСОБА_5 хоча являється мамою позивача, однак вони спільно не проживали. На момент вселення ОСОБА_2 в житловий будинок колишнього власника вона була членом сім'ї ОСОБА_3 ОСОБА_1 при вселенні відповідачки у спірний будинок був уже повнолітнім, фактично в ньому не проживав. Мешкав зі своєю сім'єю, дружиною та донькою у тещі.

В матеріалах справи доказів будь-яких інших угод між новим власником житлового будинку та відповідачкою немає.

Судом установлено, що ОСОБА_2 зареєстрована в спірний будинок колишнім власником ОСОБА_3 і з того часу мешкає в цьому будинку.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сім'ї власника житлового будинку на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника житлового будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на житловий будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком.

Оскільки ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 вселилася до цього будинку та проживає в ньому як член сім'ї колишнього власника житлового будинку, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 у задоволені позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не застосував положення статей 319, 321, 379, 383 ЦК України та статті 150 ЖК України в частині позову про виселення ОСОБА_2 з житлового будинку, власником якого є позивач.

За таких обставин, рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2015 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2015 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 який належить на праві власності ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук