РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

07.09.2015 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

до ОСОБА_3,

третя особа: Франківський районний відділ ГУ ДМС України у Львівській області

про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстрації, -

встановив:

Позивачі звернулися в суд з позовом про визнання відповідачку такою, що втратила право користування квартирою за адресою: м.Львів, вул. В.Великого, 34/158 та зняти відповідачку з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги мотивує тим, що вони є власниками квартири за адресою: м.Львів, вул. В.Великого, 34/158, їм належить по ? частці даної квартири. На даний час за даною адресою зареєстровані: позивачі, відповідач та ОСОБА_4 їх батько. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 16.11.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано та таким рішенням встановлено, що сторони з 2011 року не проживають разом. На даний час відповідачка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Факт не проживання відповідачки у квартирі за адресою: м.Львів, вул. В.Великого, 34/158, підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописку №1271 від 23.03.2015 року виданої ЛКП «Сонячне» та актами про фактичне не проживання від 03.09.2012 року та від 18.12.2012 року, складеними ЛКП «Сонячне». Реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє їх можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним їм майном, а тому змушені звернутись до суду за захистом свого права та інтересу.

Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що відповідач у квартирі: м.Львів, вул. В.Великого, 34/158 не проживає на протязі тривалого часу. Особистих речей відповідача в квартирі немає. Реєстрація відповідача по місця знаходження спірної квартири перешкоджає позивачам як власникам користуватись своєї приватною власністю. Просить позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, подав клопотання про слухання справи у її відсутності, позов підтримує повністю, проти заочного рішення не заперечує, просить такий позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив і представник позивача ОСОБА_1

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, подав заяву 03.06.2015 року з якої видно, що він просить справу слухати у його відсутності, у звязку із великою завантаженістю в роботі, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечив і представник позивача ОСОБА_1

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, складається з двох кімнат з комунальними вигодами, загальною площею 45,80 м2, житлова площа квартир становить 26,80 м2.

Згідно свідоцтва про право власності на квартири №216635, виданого 22.06.1999 року виконком Львівської міській ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул. В.Великого, 34/158, договору дарування ? частини квартири від 04.07.2000 року дійсно належить на праві власності позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї і прописку №1271 від 23.03.2015р. виданої ЛКП «Сонячне» у квартирі АДРЕСА_1 у м. Львові знаходиться зареєстрована і прописана ОСОБА_3 відповідач.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди.

Ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як вбачається із акту ЛКП «Сонячне» від 03.09.2012 року у квартирі АДРЕСА_1, що в результаті обстеження встановлено, що ОСОБА_3 у квартирі не проживає тривалий час.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 16.11.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано та таким рішенням встановлено, що сторони з 2011 року не проживають разом.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що у відповідач, який не є членом сімї позивачів, оскільки є бувшою дружиною ОСОБА_1, а тому відсутнє, передбачене ст.156 ЖК України право користування квартирою позивача. Крім цього, відповідач з 2011 року у даній квартирі не проживає без поважних причин.

Також судом встановлено, що між позивачами, і відповідачкою не укладались жодні угоди, які б надавали відповідачу право користуватись квартирою №158 в будинку № 34 по вул. В.Великого у м. Львові, що є приватною власністю позивачів.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.317 ч.1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Ч.1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається із ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання.

Статтею 386 ЦК України передбачені засади захисту права власності, а саме держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вище доведене та те, що відповідач не проживає, однак зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, витрат по утриманню квартири не бере, чим чинить перешкоди позивачам та те, що відповідач добровільно залишив квартиру та іншої домовленості між ним та позивачами не було про його проживання, а тому слід захистити право позивачів шляхом задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст. 3,4, 10, 11, 27, 30, 57-60, 62, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 316-321, 383, 386, 391, 405, 406 ЦК України, суд-

вирішив:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: м.Львів, вул. В.Великого, 34/158.

Зняти ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочне рішення може бути переглянуте Франківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.