У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Василевича В.С., Ковалевича С.П.

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду від 02 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 10 лютого 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Рішенням Володимирецького районного суду від 02 вересня 2014 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, 10 лютого 2001 року зареєстрований Озерецькою сільською радою Володимирецького району, Рівненської області актовий запис № 1.

ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишено прізвище „ОСОБА_2". Дітей після розірвання шлюбу залишено проживати з матір"ю ОСОБА_2

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

При цьому покликається на те, що при винесенні даного рішення суд не встановив всіх фактичних обставин справи, не було заслухано представників органу опіки та піклування, а також думки дітей, які досягли 10 річного віку, щодо їх місця проживання після розірвання шлюбу.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 06 червня 2014 року № 1588/02-34/14 малолітня дитина ОСОБА_3, при бесіді повідомив про те, що проживати спільно з батьком йому добре, він забезпечений усім необхідним, має намір проживати спільно з батьком і надалі. Відповідно ж до свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 8 квітня 2004 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, а отже на момент слухання справи йому виповнилось 10 років.

Просить оскаржуване рішення змінити, залишивши неповнолітню дитину ОСОБА_3 після розірвання шлюбу проживати з ним.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

______________________________________________________________________

Провадження №22-ц/787/264/2015 Головуючий у суді І інстанції - Поровський В.А.

Доповідач - Шеремет А.М.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про їх підставність.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Судом встановлено, що 10 лютого 2001 року Озерецькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що було зроблено актовий запис № 1.

В шлюбі у них народилось п"ятеро неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до вимог ч. 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб перетворився у просту формальність, а наданий двохмісячний термін для примирення до позитивних наслідків не призвів. Відтак, зберегти сім'ю неможливо.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що доцільним є проживання дітей з матір"ю, що не позбавляє батька дитини права на спілкування з дітьми та участь у їх вихованні.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та доказам, що містяться в матеріалах справи.

Посилання апелянта на те, що доцільно передати сина ОСОБА_3 на виховання батька, колегією судів не приймається до уваги у зв"язку з наступним.

Відповідно до ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.ст. 141,153 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Колегія суддів апеляційного суду рахує, що суд першої інстанції, визначивши місце проживання дитини ОСОБА_3 з матір"ю, вірно виходив з відсутності виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення дитини з матір'ю, та з найвищих інтересів дитини.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв"язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 11, 58, 64, 303, 304, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володимирецького районного суду від 02 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді: В.С. Василевич

С.П. Ковалевич