Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назврова М.В.
Справа № 414/536/15-ц
Провадження № 22ц/782/490/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Назарової М.В.

суддів Лозко Ю.П., Романченку В.О.

при секретарі Козубській А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 06 липня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в здійсненні права користування і розпорядження будинком шляхом визнання особи такою, що втратила прав користування житловим помешканням та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Пролетарська, б. 11, та зобовязати ОСОБА_4 районний сектор Управління Державної Міграційної служби України в Луганській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3 за вказаною адресою. Згодом уточнила свої вимоги та просила усунути їй перешкоди в здійсненні права користування і розпорядження її майном, а саме належному їй будинку, який розташовано за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Пролетарська, б. 11, та зобовязати ОСОБА_4 районний сектор Управління Державної Міграційної служби України в Луганській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3 за вказаною адресою.

Підставами позову зазначала те, що під час реєстрації шлюбу із відповідачем останнього було зареєстровано в належному їй будинку. Після розірвання шлюбу сторін в травні 2009 року відповідач переїхав жити за іншою адресою: Луганська обл., м. Кремінна, вул. Комсомольська, 23, його особистих речей в будинку немає, знятися в добровільному порядку з реєстрації він відмовляється, через що вона змушена сплачувати за нього належні комунальні платежі та не має можливості отримати житлову субсидію чи іншу державну соціальну допомогу.

Тому з посиланням на вимоги ст. 157 ЖК України, ст.ст. 405 ч. 2, 391 ЦК України вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки відсутній за місцем реєстрації понад один рік та заважає здійсненню її права власності на нерухоме майно, і підлягає зняттю з реєстрації.

Оскаржуваним рішенням уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення через їх необґрунтованість.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на неповне зясування всіх обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

В судовому засіданні позивач підтримала доводи своєї апеляційної скарги, представник відповідача не погодився із цими доводами, вважає їх за необхідне відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Третя особа - ОСОБА_4 районний сектор Управління Державної Міграційної служби України в Луганській області в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без участі його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з посиланням на вимоги ч.ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України виходив з того, що оскільки відповідач є власником ? спірного будинку відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили, то до нього не підлягають застосуванню правила ч. 2 ст. 405 ЦК України про користування житлом членів сімї власника.

Такий висновок суду ґрунтується на вимогах закону та матеріалах з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, сторони перебували у шлюбі, який розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 районного управління юстиції Луганської області зроблено відповідний актовий запис за № 47 від 12 травня 2009 року / а.с. 6/.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з будівлями від 09 червня 2004 року ОСОБА_2 придбала житловий будинок з будівлями, який знаходиться у м. Кремінна Луганської області, вул. Пролетарська, б. 11 /а.с. 7, 8/.

З домової книги вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у спірному будинку 21 листопада 2007 року /а.с. 9-10/.

Вказані обставини ніким не оспорюються.

Заперечуючи проти позову, відповідач надав суду ухвалу апеляційного суду Луганської області від 14 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частку будинку та ? земельної ділянки, якою залишено без змін рішення Кремінського районного суду Луганської області від 14 квітня 2015 року про визнання за позивачем права власності на ? частину житлового будинку в м. Кремінна по вул. Пролетарська, № 11 Луганської області та право власності на ? частину земельної ділянки за вказаною адресою /а.с. 25, 26/.

Судова колегія погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову апелянта про його захист права власності у такий спосіб як зняття з реєстрації відповідача.

Єдиним доводом апеляційної скарги є відсутність державної реєстрації права власності відповідача згідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, ст.ст. 182, 334 ЦК України.

Оскільки спірні правовідносини з приводу права власності на домоволодіння виникли між сторонами до набрання 01 січня 2013 року чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, то його дія не поширюється на них.

Згідно п. 1.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке підлягає застосуванню до правовідносин сторін, державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Таке право власності як право спільної сумісної власності подружжя фактично виникло у ОСОБА_3 під час укладення договору купівлі-продажу 09 серпня 2004 року на імя позивачки як його дружини, а рішенням суду від 14 квітня 2011 року було лише змінено форму власності із спільної на часткову.

Не підлягає застосуванню до правовідносин сторін і ст. 334 ЦК України, яка регулює момент набуття права власності за договором, оскільки в даному випадку зміна форми власності відбулася не за договором, а за рішенням суду.

Крім того, процесуальним законом не передбачена можливість покладення рішенням суду обовязку на третю особу в даному випадку обовязку про зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_4 районним сектором Управління Державної Міграційної служби України в Луганській області.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необґрунтованість позову.

Тому судова колегія вважає, що вищенаведені доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: