Справа № 307/1718/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Ігнатюка Б.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі: Дашковській С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Тячівського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що перебуває в шлюбі з 12.03.2005 року.

Від даного шлюбу народилося двоє дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно рішення Тячівського районного суду від 25.11.2014 року малолітніх дітей залишено проживати з батьком.

Відповідачка не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча таку можливість має так як періодично виїжджає на заробітки до Москви.

Враховуючи наведене просив стягувати з неї на його користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно.

Рішенням Тячівського районного суду від 06 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у сумі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину починаючи з 25.05.2015 року і до досягнення ними повноліття.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати. Зокрема зазначає, що суд не перевірив того факту, що діти перебувають на утриманні позивача. Вказує, що розмір аліментів в сумі 1000 грн. жодним чином не обґрунтовано, а ганебні та принизливі твердження позивача нічим не підтверджені.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Тячівського районного суду від 06.10.2014 року (а.с.8).

Від даного шлюбу народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4, 5).

Згідно рішення Тячівського районного суду від 25.11.2014 року визначено місце проживання малолітніх дітей з батьком (а.с.10).

Відповідно до довідки Углянської сільської ради неповнолітні діти проживають разом з батьком та знаходяться на його утриманні (а.с.23).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відсутні належні докази перебування дітей на утриманні батька, оскільки це спростовується матеріалами справи, зокрема вищевказаним рішенням, довідкою, а також актами обстеження дворогосподарства батька (а.с.26, 27).

При цьому долучений до відповідачкою до матеріалів справи акт обстеження дворогосподарства її матері ОСОБА_6, не спростовує факту перебування дітей на утриманні батька так як: по-перше такий складено зі слів сусідів, а по-друге в ньому лише зазнчаенго, що дітей перебували на утриманні бабусі в період з 27.03.2015 року по 30.05.2015 року, з дня оголошення рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27.03.2015 року (яке відсутнє в матеріалах справи).

Разом з тим колегія суддів не може погодитись з розміром аліментів визначених судом виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Задовольняючи позов частково в повному обсязі та стягуючи з відповідача аліменти у розмірі 1000 грн. на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі, оскільки періодично виїжджає за кордон в РФ, тобто має фінансові можливості для забезпечення свого перебування за кордоном тривалий час, в тому числі проживання харчування, інше.

Однак такий висновок суду першої інстанції є лише припущенням на якому не може ґрунтуватися судове рішення.

Саме по собі періодичне перебування відповідачки (що нею визнається в апеляційній скарзі) за кордоном не може свідчити про її можливість сплачувати аліменти в сумі 1000 грн.

Інших якихось доказів, які б підтверджували майновий стан платник аліментів матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів, які повинні стягуватися з ОСОБА_2 на неповнолітніх дітей слід зменшити до 700 грн. Такий розмір відповідає засадами розумності та справедливості.

Таким чином рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення.

Керуючись ст. 182, 184 СК України, ст.ст. 84, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Тячівського районного суду від 06 липня 2015 року, зменшивши розмір стягнутих аліментів з 1000 грн. до 700 (сімсот) гривень на кожну дитину.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції, протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді