Справа № 450/3324/14-ц Провадження № 2/450/409/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/ЗАОЧНЕ/

"15" травня 2015 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д. А.

при секретарі Бдіник І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_2, треті особи : ОСОБА_3, ОСОБА_4, Пустомитівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, відділ Держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право власності на спадщину та договору купівлі продажу.

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 звернулася в суд з цивільним позовом в інтересах ОСОБА_1 в якому просить визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії JIB - 9204 від 04.07. 1996р. виданий ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому Старосільської сільської ради №36 від 14.10.1993р. в частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0922 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (ділянка №1) - та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.06.2003р. ВАЕ №639449 в частині передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0926 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою 23.06.2003р. за р. № 1309; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №094715 від 07.09.2003р. виданий ОСОБА_2 (кадастровий номер ділянки НОМЕР_1 : 02 : 002 : 0002) та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним договір купівлі - продажу житлового будинку з земельною ділянкою від 23.09.2003р. в частині продажу земельної ділянки площею 0,0926 га (реєстраційний номер 2365) укладений ОСОБА_2 та ОСОБА_8.

В обґрунтування своїх позивних вимог посиляється, що ОСОБА_9, являється бабою позивача і до дня смерті - 23.05.1982р. володіла житловим будинком у с. Будьків, Пустомитівського району, Львівської області. Будинок складався з двох кімнати жилою площею 30 кв.м., однієї кухні та коридору. До будинку відносився хлів. Це майно було зареєстровано в погосподарських книгах сільради під №75 та належало їй на підставі довідки виданої виконкомом Старосільської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району, Львівської області від 16.04.1983р. №184.

Після смерті баби, все майно успадкував її син, - батько позивача - ОСОБА_10 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.04.1983р. Поруч з вказаним будинком проживала сусідка - ОСОБА_11, якій належав житловий будинок. До будинку належав один сарай (стодола). Ділянки ОСОБА_11 та батька позивача фактично ніколи не були відгороджені між собою, спору між ними не було, а відтак ніколи не було причини зясовувати де проходила межа цих ділянок. 04.07.1996р. на підставі рішення виконавчого комітету Старосільської сільської ради народних депутатів №36 від 14.10.1993р. ОСОБА_11 оформила державний акт на право приватної власності на землю площею 0,5307 га, з них 0,0922 га - для обслуговування житлового будинку і господарських споруд; 0,1196 га та 0,3189 га - для ведення підсобного господарства. Хлів батька позивача, який він успадкував разом з будинком знаходився на території приватизованої ОСОБА_11 земельної ділянки площею 0,0922 га. В державному акті зазначено лише, що межа ділянки від Б до В - присадибна ділянка гр. ОСОБА_10 Жодного договору про відчуження хліва (сараїв) батько позивача не укладав, також не передавав у користування іншим особам, а користувався сам. 07.09.2003р. - після смерті ОСОБА_11, земельні ділянки успадкував ОСОБА_2 і на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.06.2003р. оформив державні акти на право власності на земельні ділянки. На кожну ділянку було оформлено різні державні акти відповідно до цільового призначення ділянки. ОСОБА_2 було видано державний акт на земельну ділянку площею 0,0926 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, де вказано, що межа від Б до В - землі гр. ОСОБА_10 23.09.2003р. ОСОБА_2 продав житловий будинок своєї тітки - ОСОБА_11 - ОСОБА_8 на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку з земельною ділянкою. У зазначеному договорі вказано, що житловий будинок з земельною ділянкою площею 0,0926 га, розташований у с. Будьків, Пустомитівського району, Львівської області, який складається з двох житлових кімнат житловою площею 38,3 кв.м. та кухні, загальною площею 47,5 кв.м. До житлового будинку належать такі господарські будівлі та споруди: літня кухня, стодола - сарай, вбиральня, ворота, огорожа, мощення. 20.03.2004р. ОСОБА_8 помер, його майно, а саме житловий будинок загальною площею 47,5 кв.м. та господарські споруди: літня кухня цегляна позначена в плані літерою Б, стодола сарай цегляний позначений літерою В., вбиральня, ворота, сітка, мощення, - успадкував його син - ОСОБА_3. Земельну ділянку площею 0,0926 га, на якій розташовані батька позивача сараї - не успадкував, оскільки останній не оформив Державного акту на право приватної власності на вказану частину ділянки. 11.04.2005р. ОСОБА_3 продав житловий будинок з господарськими будівлями ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку. В договорі зазначено, що до будинку відноситься літня кухня, стодола сарай, вбиральня, ворота, огорожа, замощення. 18.07.2005р. Львівським БТІ було здійснено обміри та обстеження житлового будинку мого батька - ОСОБА_10 з господарськими спорудами. У технічному паспорті вказано, що до будинку відноситься сарай Б-1, сарай В-1 та сарай Г-1. Фактично це один хлів, який розділений між собою двома стінками, що зєднують три приміщення (два деревяні, один - глиновалькований). Тобто ці сараї збереглись ще з часів користування ними бабою позивача. 22.11.2005р. батько позивача подарував позивачу житловий будинок у с. Будьків з належними до нього господарськими спорудами. В договорі вказано: до будинку належать сарай (глиновалькований) Б-1, сарай (дерево) В-1 та сарай (дерево) Г-1.

Оскільки ОСОБА_3 не оформив Державний акт на земельну ділянку для обслуговування будинку, який продав ОСОБА_4, відповідно до процедури передбаченої земельним законодавством, рішенням Пустомитівського районного суду від 31.05.2007р. у справі ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку - визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,0926 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що придбані нею на підставі договору купівлі - продажу. У травні місяці 2012р. ОСОБА_4 обгородила свою ділянку і не впускала позивача до її сараїв. Відповідно позивач звернулась до сільської ради про скликання відповідної комісії та вирішення даного спору, оскільки жодних документів ОСОБА_4 їй не хотіла представити. 26.06.2012р. комісія сільської ради виїхавши на місце склала акт обстеження, який позивачу було вручено наручно 11.07.2012р. Згідно цього акту позивач дізналась про існування Державного акту на право власності на земельну ділянку, на якій розташовані сараї позивача, який оформлений на підставі рішення Пустомитівського районного суду. 11.07.2012р. Позивачем поданий позов до Пустомитівського районного суду Львівської області про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, де в судовому засіданні ОСОБА_4 разом з зустрічним позовом подала Державний акт на право приватної власності на землю, що був оформлений ОСОБА_11 та ОСОБА_2 З того часу позивач дізналась, що сараї, які перебувають у її приватній власності, а раніше у володінні її батька, перебувають на незаконно приватизованій виконавчим комітетом Старосільської сільської ради земельні ділянці. 01.11.2012р. Рішенням апеляційного суду Львівської області скасовано Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31.05.2007р., яким у позові ОСОБА_4 задволенно.

16.04.2013р. Пустомитівським районним судом Львівської області при розгляді позову позивачки про усунення перешкод у користуванні ділянкою та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, що був оформлений ОСОБА_4 прийнято рішення, яким визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД 467354 виданий ОСОБА_4 06.11.2008р. на земельну ділянку площею 0,0929 га та скасовано його державну реєстрацію.

Однак, як вияснилось в ході розгляду судових справ у 2013 році - дана ділянка була передана ще рішенням виконкому сільської ради у 1993 році ОСОБА_11 у приватну ясність, на якій були розташовані сараї (хлів) батька позивачки. Після витребування інвентаризаційних справ з БТІ стало відомо як ділянка переходила від одних до інших власників разом з хлівом ОСОБА_12, а пізніше сараїв позивачки.

09.12.2013р. Пустомитівським районним судом Львівської області винесена постанова суду про скасування рішення виконавчого комітету Гтаросільської сільської ради №36 від 14.10.1993р. в частині передачі ОСОБА_11 земельної ділянки площею 0,0922 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд у с. Будьків.

При розгляді судових справ Апеляційним судом Львівської області та Пустомитівським районним судом Львівської області було досліджено всі докази, витребувано інвентаризаційні справи будинковолодінь з Львівського БТІ та ЕО, які тепер належать ОСОБА_1 та ОСОБА_4; витребувано та досліджено поземельні та по господарські книги з Старосільської сільської ради та встановлено, що дійсно на ділянці площею 0,0922га, яка належала ОСОБА_11 - пізніше 0,0926 га ОСОБА_2; 0,0929га ОСОБА_4 знаходяться хлів ОСОБА_12 який складається з трьох сараїв - глиновалькованого та двох деревяних і які тепер належать позивачу на праві приватної власності.

Позивачка вказує, що для реалізації свого права на приватизацію ділянки під господарськими будівлями, які відносяться до будинку позивача необхідно, щоб ця ділянка повернулась до попереднього розпорядника ділянки - Старосільської сільської ради, тобто у комунальну власність села.

Оскільки рішення виконавчого комітету Старосільської сільської ради №63 від 14.10.1993р. скасовано за рішенням суду, бо прийняте з порушенням земельного законодавства та порушує права позивача, то Державний акт на право приватної власності на землю (серія ЛВ - 9204) виданий ОСОБА_11 від 04 липня 1996р. в частині оформлення права власності на ділянку площею 0,0922 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд є незаконний та підлягає скасуванню, оскільки підставу для оформлення та видачі цього акту скасовано Пустомитівським районним судом Львівської області.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.06.2003р. ВАЕ №639449 видане ОСОБА_2 у частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0926га є незаконне, оскільки заповіт померлої не передбачає перехід права власності на земельну ділянку. Крім того, свідоцтво є незаконне в цій частині і з тих підстав, що право власності ОСОБА_11 на цю площу ділянки є незаконне.

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №094715 виданий ОСОБА_2 від 07.09.2003р. (кадастровий номер ділянки НОМЕР_1 : 02 : 002 : 0002) є незаконний, оскільки виданий на підставі незаконно оформленого Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Договір купівлі - продажу житлового будинку з земельною ділянкою від 23.09.2003р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є недійсним в частині продажу ділянки площею 0,0926 га, які належали продавцю на підставі незаконного Державного акту.

Позивач вказує, що існування оскаржуваних державних актів на право власності на земельну ділянку та правочини порушує право позивача на оформлення належним чином документів на земельну ділянку для обслуговування сараїв та право власності на землю в тих межах, що необхідні для вільного обслуговування будинку та всіх господарських споруд. На підставі вищенаведеного просить позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, однак від неї надійшла заява в якій вона вказує, що позовні вимоги підтримує та просить суд справу слухати у її відсутності.

Представник Старосільської ради Пустомитівського району Львівської області, в судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_4, ОСОБА_3, державний нотаріус Пустомитівської державної нотаріальної контори, приватний нотаріус ОСОБА_5, представник відділу Держземагентва у Пустомитівському районі Львівської області в судове засідання не зявилися, та не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином.

Проаналізувавши покази позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі порушення, невизнання або оспорення. Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право, і відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_13 батько позивача ОСОБА_1, успадкував після смерті ОСОБА_9 будинок, який складався з двох кімнат жилою площею 30 кв.м., однієї кухні та коридору, а також хліва, що знаходиться в с. Будьків, Пустомитівського району, Львівської області, зареєстрованих в погосподарських книгах сільради під № 75, що належало померлій на підставі довідки виданої виконком Старосільської сільської ради, народних депутатів Пустомитівського району, Львівської області від 16.04.1983 року за № 184, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.04.1983 р.

22.11.2005р. ОСОБА_12 подарував позивачці ОСОБА_1 житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами в селі Будьків. До будинку належали сарай (глиновалькований) позначений в плані літерою «Б-1», сарай (деревяний) позначений літерою «В-1», сарай деревяний позначений літерою «Г-1». Ці три сараї спарені, обєднані єдиною стінкою та раніше називались одним хлівом, який складався з трьох частин. 08.12.2005р. позивачці ОСОБА_1 було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі вказаного договору дарування.

Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справві не підлягають доказуванню, ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Старосільської сільської ради №36 від 14.10.1993р. було передано ОСОБА_11 земельні ділянки у приватну власність площею 0,0922 га - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; 0,1196 га. - для ведення підсобного господарства; 0,3189 га - для ведення підсобного господарства.

На підставі вказаного рішення виконкому ОСОБА_11 Старосільською сільською радою було видано Державний акт на право приватної власності на землю від 04.07.1996р. на три вищевказані земельні ділянки.

Після смерті ОСОБА_11 - ОСОБА_2 успадкував ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.06.2003р. ВАЕ №639449 та на підставі цього свідоцтва йому було оформлено Державний акт на право власності на земельну ділянку від 07.09.2003р., причому площа ділянки збільшилась з 0,0922 га до 0,0926 га. - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Згідно ст. 152 ЗК України, Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Ч. 2 - Власник земельної ділянки або : емлекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч. 3 Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом : визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.І ст. 203 ЦК.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Ст. 216 ЦК передбачено загальні наслідки недійсності правочину - недійсний гравочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Виходячи зі змісту ч.І ст. 216 ЦК, наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину.

Ч. 5 ст. 1225 ЦК - До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд перехопіть право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

У заповіті ОСОБА_11 від 05.10. 1996р. вказано, що вона заповідає Герасим Я,М. житловий будинок, сарай, що знаходяться в с. Будьків Пустомитівського району Львівської області. Земельна ділянка до складу спадщини за заповітом не ввійшла, а тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.06.2003р. є незаконним, оскільки включає до складу спадкової маси за заповітом ділянку, якою володіла ОСОБА_11 Ділянка ОСОБА_11, якою та володіла на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 04.07.1996р. повинна була перейти до спадкоємців ОСОБА_11 за законом а не за заповітом, на що видається свідоцтво про прийняття спадщини за законом. Крім того, ОСОБА_11 належала ділянка площею 0,0922 га, а не 0,0926 га, як зазначено у Державному акті ОСОБА_2

Однак, незважаючи на порушення процедури оформлення спадщини ОСОБА_11 перехід ділянки площею 0,0926га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд до ОСОБА_2 є незаконним, оскільки на цій ділянці знаходилось майно іншої особи - хлів ОСОБА_12

23.09.2003р. ОСОБА_2 продав вказані ділянки ОСОБА_8 на підставі договорів купівлі - продажу житлового будинку з земельною ділянкою (0,0926 га), купівлі - продажу ділянки (0,3180 га), договору купівлі - продажу ділянки (0,1195 га).

20.03.2004р. ОСОБА_8 помер не оформивши державних актів на право власності на придбані земельні ділянки.

Судом встановлено, що син ОСОБА_8 - ОСОБА_3 успадкував лише житловий будинок на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.12.2004р. та на підставі договору купівлі - продажу будинку від 11.04.2005р. продав будинок ОСОБА_4.

10.05.2005р. ОСОБА_4 було оформлено право власності на нерухоме майно, а саме будинок з приналежними господарськими будівлями.

Судом встановлено, що В травні 2012 року ОСОБА_4 обгородила свою ділянку в тому числі і сараї - хлів, які перейшли позивачці за договором дарування від ОСОБА_12 Через виниклий спір з цього приводу, оскільки ОСОБА_4 не давала позивачці доступу до майна і стверджувала, що тепер це належить їй, позивачка звернулась до сільської ради про виїзд комісії на місце та вирішення земельного спору. Комісія склала акт обстеження від 26.06.2012р., де вказано, що ОСОБА_4 володіє ділянкою на підставі Державного акту на право власності на ділянку виданого на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31.05.2007р. справа №2-643/2007р. Рішенням суду було визнано право власності на ділянку площею 0,0926 га за ОСОБА_4

06.11.2008р. ОСОБА_4 на підставі рішення суду було оформлено Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0929га.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 01.11.2012 року скасовано рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31.05.2007 року ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 відмовлено.

Окрім цього судом встановлено, що 16.04.2013р. Пустомитівським районним судом Львівської області визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД 467354 виданий ОСОБА_4 06.11.2008р. на земельну ділянку площею 0,0929 га та скасовано його державну реєстрацію.

Судом встановлена, що рішенням виконкому сільської ради у 1993 році ОСОБА_11 у приватну власність була передана земельна ділянка, на якій були розташовані сараї (хлів) позивачки.

09.12.2013р. Пустомитівським районним судом Львівської області винесена постанова суду про скасування рішення виконавчого комітету Старосільської сільської ради №36 від 14.10.1993р. в частині передачі ОСОБА_11 земельної ділянки площею 0,0922 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд у с. Будьків.

При розгляді судових справ Апеляційним судом Львівської області та Пустомитівським районним судом Львівської області було досліджено всі докази, витребувано інвентаризаційні справи будинковолодінь з Львівського БТІ та ЕО, які тепер належать ОСОБА_1 та ОСОБА_4; витребувано та досліджено поземельні та по господарські книги з Старосільської сільської ради та встановлено, що дійсно на ділянці площею 0,0922га, яка належала ОСОБА_11 - пізніше 0,0926 га ОСОБА_2; 0,0929га ОСОБА_4 знаходяться хлів ОСОБА_12 який складається з трьох сараїв - глиновалькованого та двох деревяних і які тепер належать позивачу на праві приватної власності.

Згідно ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким чином, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим судом обставинам, суд приходить до висновку, що оскільки рішення виконавчого комітету Старосільської сільської ради №63 від 14.10.1993р. скасовано за рішенням суду, Державний акт на право приватної власності на землю (серія ЛВ - 9204) виданий ОСОБА_11 від 04 липня 1996р. в частині оформлення права власності на ділянку площею 0,0922 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд є незаконний та підлягає скасуванню,

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.06.2003р. ВАЕ №639449 видане ОСОБА_2 у частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0926га є незаконне, оскільки заповіт померлої не передбачає перехід права власності на земельну ділянку. Крім того, свідоцтво є незаконне в цій частині і з тих підстав, що право власності ОСОБА_11 на цю площу ділянки є незаконне, що встановлено рішенням суду.

Окрім цього, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №094715 виданий ОСОБА_2 від 07.09.2003р. (кадастровий номер ділянки НОМЕР_1 : 02 : 002 : 0002) є незаконний, оскільки виданий на підставі незаконно оформленого Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Також, Договір купівлі - продажу житлового будинку з земельною ділянкою від 23.09.2003р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є недійсним в частині продажу ділянки площею 0,0926 га, які належали продавцю на підставі Державного акту, який в судовму порядку визнано недійсним.

Керуючись ст. ст.10, 58, 60, 61, 209, 215, 216, 222 ЦПК України, ст.ст. ,203, 215, 216, 236. 319, 321, 328, 378, 387, 391, 1225 ЦК України, ст. 152, ЗК України суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії JIB - 9204 від 04.07. 1996р. виданий ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому Старосільської сільської ради №36 від 14.10.1993р. в частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0922 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (ділянка №1).

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.06.2003р. ВАЕ №639449 в частині передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0926 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою 23.06.2003р. за р. № 1309.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №094715 від 07.09.2003р. виданий ОСОБА_2 (кадастровий номер ділянки НОМЕР_1 : 02 : 002 : 0002).

Визнати недійсним договір купівлі - продажу житлового будинку з земельною ділянкою від 23.09.2003р. в частині продажу земельної ділянки площею 0,0926 га (реєстраційний номер 2365) укладений ОСОБА_2 та ОСОБА_8.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СуддяОСОБА_14