Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2015 Справа №607/2628/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря Субчак Г.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 березня 2012 року ОСОБА_5 звернувся в Тернопільський РВ УМВС в області із заявою про те, що 12 лютого 2012 року, близько 04.00 год., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2 пошкодив автомобіль НОМЕР_1. Зазначена заява про злочин зареєстрована в ЖРЗПЗ Тернопільського РВ УМВС України в області від 21 березня 2012 року № 418, однак жодного акту реагування до теперішнього часу від працівників міліції ОСОБА_3 не отримав. Внаслідок зазначених неправомірних дій ОСОБА_4 позивачу спричинена матеріальна та моральна шкода, яку відповідач відмовився відшкодувати. Протиправною поведінкою останнього позивачу заподіяно матеріальну шкоду, яку він оцінює в 8119, 94 грн., з яких: витрати на ремонт автомобіля - 2693,26 грн.; витрати на проведення незалежної оцінки - 350 грн.; витрати на телеграму для відповідача - 56,28 грн.; витрати на електронне повідомлення для відповідача - 20,40 грн.; моральна шкода - 5000 грн. В обґрунтування грошового відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 зазначає, що вона виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна, а також неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для нормалізації стану автомобіля. За вказаних обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь витрати на ремонт автомобіля в розмірі 2693,26 грн.; витрати на проведення незалежної оцінки - 350 грн.; витрати на телеграму для відповідача - 56,28 грн.; витрати на електронне повідомлення для відповідача - 20,40 грн.; моральну шкоду - 5000 грн.

07 травня 2015 року ОСОБА_3 подав уточнення до позовної заяви, в яких просив суд стягнути з відповідача в його користь витрати на ремонт автомобіля - 2693,26 грн.; витрати на проведення незалежної оцінки - 350 грн.; витрати на телеграму для відповідача - 56,28 грн.; витрати на електронне повідомлення для відповідача - 20,40 грн.; витрати від інфляції щодо заборгованості за період прострочки 832,35 грн.; три відсотки річних від суми боргу за прострочення повернення коштів за ремонт автомобіля 242,40 грн.; моральну шкоду - 5000 грн.

Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення та доводи учасників судового процесу, суд встановив наступне.

Згідно звіту №296 визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ЗАЗ TF69Р, реєстраційний номер НОМЕР_2, складеного ПП «Автоексперт», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ЗАЗ TF69Р, реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження під час хуліганських дій становить: 2693,26 грн.

За складання звіту оцінки майна №296 ОСОБА_5 заплатив ПП «Автоексперт» 350,00 грн. про що свідчать акт прийому-передачі виконаних робіт від 25 липня 2012 року та квитанція про оплату коштів.

ОСОБА_5 також поніс витрати за відправлення електронного повідомлення в адресу відповідача в розмірі 20,40 грн.

Інших доказів в обґрунтування заявленого позову, в порядку визначеному ст.131 ЦПК України, до матеріалів справи не приєднано та в судовому засіданні, до початку розгляду судом справи по суті не заявлено, а тому суд, оцінює наявний обсяг зібраних документів та вважає заявлені позовні вимоги недоведеними. Свою позицію обґрунтовує наступним.

В силу ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз положень 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обовязковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає обєктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

В силу ч.1 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч.4 ст.61 ЦПК України).

Суд вважає, що у виниклому між сторонами спорі преюдиційну силу може мати тільки вирок суду у кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрали законної сили, яким встановлено протиправність дій особи, що призвели до спричинення шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, та вину особи (умисел чи необережність).

В матеріалах справи відсутні та судом не здобуто доказів того, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке виразилось у протиправності його дій спрямованих на пошкодження автомобіля ЗАЗ TF69Р, реєстраційний номер НОМЕР_2, а також відомості про притягнення його до відповідальності за таке правопорушення та визнання останнього винним за вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили. Також, з приводу вказаних вище обставин, суду не представлено постанови у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, яка б вказувала на наявність в діях відповідача складу цивільного правопорушення. ОСОБА_3 та його представник не обґрунтували право позивача звертатися із позовом до відповідача про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля ЗАЗ TF69Р, реєстраційний номер НОМЕР_2, адже інформація про власника вказаного транспортного засобу суду не надавалася, а з досліджених в судовому засіданні документів слідує, що дії по замовленню звіту оцінки майна, його оплати та оплати вартості електронного повідомлення поніс ОСОБА_5, а не ОСОБА_3, який просить стягнути ці витрати в свою користь.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1ст.57 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України).

В силу принципу безпосередності судового розгляду (ст.160 ЦПК України) рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

За вказаних вище обставин, зваживши на те, що судом не здобуто доказів того, що ОСОБА_3 є власником транспортного засобу ЗАЗ TF69Р, реєстраційний номер НОМЕР_2, тобто не встановлено належність позивача, як і не отримано доказів того, що саме з вини ОСОБА_4 було пошкоджено автомобіль, який можливо належить на праві власності позивачу, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивача про стягнення в його користь 5000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди, суд розяснює, що у відповідності до положень ст.ст.16, 23 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у звязку з посяганням на її права та інтереси. На розмір відшкодування не впливає наявність чи обсяг майнової шкоди, яка завдана тими ж діями, що призвели й до виникнення моральної шкоди. Вимоги про відшкодування майнової шкоди та вимоги щодо відшкодування моральної шкоди розглядаються як самостійні.

При вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року).

Аналізуючи вищенаведене, суд, приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_4 моральної шкоди в користь ОСОБА_3, оскільки не встановлено, що протиправними діями відповідача порушено права чи інтереси позивача, які спричинили йому моральні страждання та переживання з приводу пошкодженого майна.

Також суд звертає увагу сторін, що ст.625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами та витрати відінфляції, що теж є відповідальністю. Нарахування процентів та інфляційних на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія ч.2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Передбачена ст.625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що виниклі між сторонами правовідносини є наслідком спричинення шкоди автомобілю позивача, відповідно на них не поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України. Тобто, безпідставними є вимоги ОСОБА_3 про стягнення в його користь з ОСОБА_4 витрат від інфляції щодо заборгованості за період прострочки в розмірі 832,35 грн. та трьох відсотків річних від суми боргу за прострочення повернення коштів за ремонт автомобіля 242,40 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 160, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.Герчаківська