Справа №: 398/6907/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"26" серпня 2015 р. Олександрій ський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.

при секретарі Дудченко О.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3, третя особа відділення у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб при Олександрійському МВ УМВС України в Кіровоградській області,

про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовною заявою, де просить:

- визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням житловим будинком №45 по вул. Берегова в с. Звенигородка

м. Олександрії;

- зобовязати відділення у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб при Олександрійському МВ УМВС України в Кіровоградській області зняти відповідачку з реєстрації.

Позов мотивує тим, що згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 26.06.2003 року, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в Олександрійському КМБТІ, він є власником будинку № 45 по вул. Берегова в с. Звенигородка м. Олександрії.

06.06.2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою та в подальшому за його згодою відповідачка як член його сімї була зареєстрована в даному будинку.

22.10.2006 року у них народилась донька Аріна, яка також зареєстрована за місцем проживання батьків.

18.10.2011 року згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду шлюб між ними розірвано. Відповідачка разом з їх дочкою виїхала з вищевказаного будинку та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але не знялась з реєстрації з попереднього місця проживання.

09.11.2013 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, від шлюбу мають сина ОСОБА_5, 04.02.2014 року.

На теперішній час у нього виникла необхідність в продажі будинку, який є його власністю, але та обставина, що в будинку зареєстрована відповідачка не дає йому можливість скористатись цим правом.

Зазначає, що відповідачка протягом трьох років не проживає за місцем її реєстрації, а згідно норм ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України після розірвання шлюбу колишня дружина та колишній чоловік втрачають статус члена сімї, оскільки згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сімї наймача (власника) належать дружина наймача (власника), їх діти і батьки.

Посилаючись на ст., ст. 316. 319, 321, 391, ч.2 ст.405 ЦК України та ч.1 ст..71 та 72 ЖК УРСР просить з врахуванням того, що відповідачка, як член сімї, не користується спірним житлом понад один рік без поважних причин, визнати її втратившою право користування житловим приміщенням, яке належить йому на праві власності.

14.04.2015 року до суду надійшло обґрунтування позовної заяви про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, де позивач зазначає, що посилання в позовній заяві на ч.1 ст.71 та 72 ЖК УРСР є невірним, а тому посилаючись на ст..317, 321, 319, 391 та ч.2 ст.405 ЦК України просить усунути перешкоди в користуванні належним йому на праві власності жилим будинком та його вимоги задовольнити (а.с.74. 75).

Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позові.

Відповідачка зявилась в судове засідання 16.02.2015 року та просила надати їй час для підготовки до судового розгляду справи. В подальшому вона в судові засідання не зявлялася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином. За таких обставин, з врахуванням думки представника позивача, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність не зявившихся осіб та постановити рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України).

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 26.06.2003 року, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 4079 та в Олександрійському МБТІ 26.06.2003 року в реєстрі за № 337/3 ст.46, належить на праві власності житловий будинок № 45 по вулиці Береговій села Звенигородка, що підтверджується договором купівлі продажу житлового будинку (а.с. 6).

06.06.2006 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою, та в подальшому за його згодою відповідачка як член його сімї була зареєстрована в даному будинку.

22.10.2006 року у них народилась донька Аріна (а.с.11), яка також зареєстрована за місцем проживання батьків.

18.10.2011 року згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано (а.с.12)

Таким чином, з пояснень представника позивача в судовому засіданні та з позовної заяви вбачається, що відповідачка за згодою позивача, була зареєстрована в даному будинку як його дружина, тобто як член сімї власника.

Згідно пояснень представника позивача та з позовної заяви вбачається, що відповідачка після розірвання шлюбу, а саме з 18.10.2011 року фактично у спірному будинку не мешкає, особистих речей там не зберігає. Крім того, даний факт підтверджується актом від 13.08.2014 року, складеним комісією в складі голови вуличного комітету та сусідів, де зазначено, що колишня дружина ОСОБА_2 в будинку №45 по вул. Береговій с. Звенигородка не проживає з 18.10.2011 року (а.с.9).

Згідно довідки від 13.08.2014 року, виданої Звенигородською сільською радою м.Олександрії, відповідачка зареєстрована у спірному будинку за вищевказаною адресою.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка зареєстрована в житловому будинку №45 по вул. Береговій с.Звенигородка в м. Олександрії та ця обставина перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним йому на праві приватної власності будинком, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України.

09.11.2013 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, від шлюбу мають сина ОСОБА_5, 04.02.2014 року (а.с.13).

Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.405 ЦК України та ч. 4 ст.156 ЖК України член сім"ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У разі виникнення спору між власником і членами його сімї слід враховувати, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що після реєстрації відповідачки в вищевказаному житловому будинку, фактично з 18.10.2011 року вона не проживає там та до суду не надано доказів того, що їй чинились перепони в користуванні жилим будинком, або доказів того, що вона зверталась до суду або до інших органів з заявою про усунення перешкод в користуванні спірним жилим будинком.

Будь - яких домовленостей між сторонами про інші умови припинення права користування житлом, не встановлено. Відповідач не являючись на судові засідання, не надала заперечень та доказів в спростування доводів відповідача.

Як убачається зі справи, передбачений ст.391 ЦК України спосіб захисту порушеного права може бути реалізований через ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» шляхом зняття особи з реєстраційного обліку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Таким чином, належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідачки в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого будинку, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України

В позовних вимогах щодо зобовязання відділення у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб при Олександрійському МВ УМВС України в Кіровоградській області зняти відповідачку з реєстрації необхідно відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належним йому на праві власності житловим будинком № 45 по вул. Берегова, с.Звенигородка м. Олександрії Кіровоградської області, шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратившою право користування житловим приміщенням в житловому будинку №45 по вул. Берегова, с.Звенигородка м. Олександрії Кіровоградської області

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: