АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/482/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/2015/К/15 інстанції - Чайкін І.Б.
Категорія 27 (1) Доповідач - Савіна Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.,

при секретарі - Голуб О.О.,

за участю - представника позивача - Бродька Анатолія Івановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 серпня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору від 11 травня 2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, утворилась заборгованість розмір якої станом на 31 грудня 2014 року становить 23591 грн. 46 коп., та яку, разом із судовими витратами позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 серпня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені, стягнуто на його користь з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором б/н від 11.05.2006 року в сумі 23591 грн. 46 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 14999,54 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6442,33 грн., заборгованості за комісією в розмірі 550,00 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500, 00 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 1099,59 грн., а також судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд неправомірно задовольнив позовні вимоги, дійшов помилкового висновку про наявність між сторонами договірних відносин, оскільки договору б/н від 11.05.2006 року, на який посилається позивач не існує, а «умови», на які посилається позивач таким слугувати не можуть. Суд не звернув увагу на відсутність документально підтверджених зобов'язань відповідача перед позивачем, а також не врахував відсутність доказів, які б підтверджували отримання ним від позивача грошових коштів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.05.2006 року позивач надав відповідачу ОСОБА_3 кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір був укладений шляхом підписання ОСОБА_3 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем. Підтвердженням укладення зазначеного договору є отримання позивачем у відділенні філії ПАТ КБ «ПриватБанк», кредитної картки «ПриватБанку» за № НОМЕР_1.

06.02.2012 року ОСОБА_3 звернувся до банку із заявою про перевипуск кредитної карти "УНІВЕРСАЛЬНА" № НОМЕР_1, на тій підставі, що карту було зламано третіми особами.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, утворилась заборгованість розмір якої станом на 31 грудня 2014 року становить 23591 грн. 46 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 14999,54 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6442,33 грн.; заборгованість з комісії за користуванням кредитом - 550,00 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг : штраф (фіксована частина) в сумі 500, 00 грн.; штраф (процентна складова) - 1099,59 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 23591 грн. 46 коп., суд першої інстанції керувався статтями 509, 526, 549, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України та виходив з доведеності факту невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Так, статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як убачається із матеріалів справи 11 травня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір, у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, шляхом підписання ОСОБА_3 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем та отриманням відповідачем у відділенні філії ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної картки «ПриватБанку» за № НОМЕР_1.

Згідно п. 6.5 Умов позичальник зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до заяви-позичальника, базова ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору складає 3% на місяць із розрахунку 360 днів на рік, тобто 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 8.6 Умов передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, утворилась заборгованість розмір якої станом на 31 грудня 2014 року становить 23591 грн. 46 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 14999,54 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6442,33 грн.; заборгованість з комісії за користуванням кредитом - 550,00 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг : штраф (фіксована частина) в сумі 500, 00 грн.; штраф (процентна складова) - 1099,59 грн.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконав, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» є правильним.

Доводи апеляційної скарги про відсутність між сторонами договірних відносин є безпідставними, оскільки підписавши 11 травня 2006 року заяву-позичальника (а.с. 115), відповідач ОСОБА_3 зазначив, що він ознайомлений та згоден з Умовами надання банківських послуг (далі - Умови), Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку і вказав, що зазначені документи разом з заявою складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом відсутності доказів, які б підтверджували отримання ним від позивача грошових коштів на увагу не заслуговують, оскільки кредитний договір між сторонами був укладений шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1, отриману відповідачем.

Відповідно до його письмової заяви від 17 листопада 2006 року сума кредитного ліміту по картці «Універсальна» № НОМЕР_1 було збільшено до 6000 грн., в якій він зобов'язався своєчасно погашати заборгованість та проценти (а.с. 116).

03 квітня 2008 року ОСОБА_3 подав заяву до банку про перевищення його кредитної картки № НОМЕР_1 у зв'язку з тим, що картку було взломано третіми особами. З залишком на картці він згоден, претензій до банку не має (а.с. 120).

Із заявою про закриття вказаної платіжної картки відповідач до банку не звертався.

Інші доводи відповідача колегія суддів до уваги не сприймає, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці і відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України юридичного значення для вирішення справи не мають.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Г.О.Савіна

Судді: Я.М.Бондар

Л.В.Митрофанова