СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №306/2069/15-ц
Провадження №2/306/874/15
Рядок статзвіту № 47
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.10.2015 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у особі:

головуючої - судді Василиха Ж.В.,

з участю секретаря Дичка О.І.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Свалявської районної державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини та на виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з квітня 2001 року по червень 2005 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 30.06.2005 року шлюб між ними було розірвано, але починаючи з 2007 року вони з відповідачем знову почали проживати спільно і у них народилася донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти проживають разом з нею, вона їх утримує. Старша донька ОСОБА_6 є дуже хворобливою та потребує постійного лікування, лікарями також рекомендується безліч лікувальних закладів. В тому числі і за кордоном, проте вона позбавлена можливості виїхати на лікування з дитиною, так як відповідач не надає дозвіл на виїзд дітей за межі території України. Також маючи в Росії близьких родичів, а саме рідну сестру та матір, бажає на час шкільних канікул разом з дітьми виїздити в гості до родичів в Росію. Тому просить надати дозвіл без згоди батька ОСОБА_3 на виготовлення проїзних документів на виїзд за межі України до держав Шенгенської угоди, в тому числі Російської Федерації, Болгарії, Єгипту та Туреччини неповнолітнім дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та надати дозвіл на виїзд дітей за межі України до держав Шенгенської угоди в тому числі Російської Федерації, Болгарії, Єгипту та Туреччини без обмеження кількості поїздок та їх тривалості у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька до досягнення кожним із них повноліття.

У судовому засіданні позивачка та її представник просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що не заперечує проти виїзду за кордон дітей до всіх країн, крім Росії, оскільки там проживає бабуся дітей і позивачка може вивезти у цю країну дітей на тривалий час, як це було у 2003 році. У разі, якщо позивачка представить докази лікування доньки у Росії, то він надасть дозвіл і у цю країну. Однак на пропозиції позивачки не з»являвся до нотаріуса оформити дозвіл на виготовлення проїзних документів та виїзд дітей за кордон. Просить у позові відмовити, оскільки хоче контролювати місце перебування дітей.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Встановлено, що сторони по справі є батьками дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, шлюб між сторонами розірвано.

Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією надати дозвіл на виготовлення проїзних документів дітям та на їх виїзд за кордон (а.с. 15, 16), однак останній відмовився надати дозвіл на виїзд дітей за кордон для відпочинку та оформлення проїзних документів дітей.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).

Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Звертаючись з позовом до суду, позивачка просила надати їй дозвіл на виїзд за кордон з дітьми без згоди батька до їх повноліття, також і у судовому засіданні просила надати дозвіл на виїзд дітей за кордон до їх повноліття без обмеження кількості поїздок та їх тривалості, оскільки не може визначитися з часом виїздів. Однак діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на конкретний виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати одноразовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі, з визначенням його початку й закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

А тому позовна вимога про надання дозволу на виїзд за межі країни без обмеження кількості поїздок та їх тривалості дітям у супроводі позивачки без згоди батька до досягнення повноліття дітей до задоволення не підлягає.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення / затверджених постановою КМ України від 31.03.1995 року № 231 (зі змінами)/ визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

А ст. 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Таким чином, процедура оформлення документів для виїзду дитини за кордон, як то проїзного документа дитини, передбачає подання до відповідного відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб нотаріально посвідченої заяви батьків про надання згоди на оформлення проїзного документа.

Оскільки ОСОБА_3 не надав позивачці нотаріально посвідченої заяви як батька дітей про надання згоди на оформлення проїзних документів, то вимога про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон дітей без згоди батька підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Ст. 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

З матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2015 року між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про надання юридичної допомоги.

ОСОБА_2 надавала позивачці по справі правову допомогу, про що свідчить наявний в матеріалах справи розрахунок виконаних робіт: вивчення, аналіз та підготовка матеріалів для позову 1 год 487,20 грн., складання позовної заяви 2 год 974,40 грн., копіювання, підготовка матеріалів для здачі до суду 1 год 487,20 грн., витратні матеріали (піпір, копіювання тощо) 50 грн. Також адвокат ОСОБА_2 брала участь у судових засіданнях загальною тривалістю 1,5 год, що складає 730,80 грн.

Понесені витрати позивача на правову допомогу підтверджуються квитанцією № 13684200 про оплату ОСОБА_1 наданих послуг, що міститься в матеріалах справи.

Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у сумі 1364,80 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 на виготовлення проїзних документів на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та на дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон без дозволу (згоди) батька - ОСОБА_3.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1364 (одної тисячі триста шістдесят чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча Ж.В.Василиха