Справа № 371/2092/14 Головуючий у І інстанції Рудик Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/875/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко
Категорія 18 26.02.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 лютого 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Антоненко В.І., Поліщука М.А.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 15 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що 21 серпня 2007 року між АБ «Ікар-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Банк професійного фінансування» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позичальнику кредит для придбання автомобіля в розмірі 11125 доларів США терміном на 7 років зі сплатою 11,5 % річних, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування.

Зазначав, що 6 серпня 2012 року між ПАТ «Профін Банк» і ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитних портфелів, згідно якого Профін Банк передав (відступив) Альфа-Банку право вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1, про що позичальник був повідомлений позивачем письмово. Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_1 мав повертати кредит щомісячними платежами, однак не виконав цих обов'язків. Після спливу терміну надання кредиту станом на 21 вересня 2014 року має заборгованість в сумі 380762,30 грн., з яких 122766,35 грн. - тіло кредиту, 12490,12 грн. - проценти, 245505,83 грн. - пеня. Посилаючись на ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути з відповідача на користь банку борг в розмірі 380762,30 грн. та судові витрати.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 15 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

ПАТ «Альфа-Банк», не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права. Скаргу мотивує хибністю висновків суду про те, що ПАТ «Профін Банк» не є правонаступником АБ «Ікар-Банк», бо таке спростовується витягом із статуту ПАТ «Профін Банк». Крім того, висновки суду про відсутність у АБ «Ікар-Банк» права здійснювати операції із надання кредитів в іноземній валюті є невірним і спростовуються відповідною банківською ліцензією.

ПАТ Альфа-Банк» належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду представника не направив.

Згідно поштового повідомлення відповідач ОСОБА_1 за місцем реєстрації не проживає, а отже відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України він вважається таким, що повідомлений належним чином, його неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 21 серпня 2007 року між АБ «Ікар-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позичальнику кредит для придбання автомобіля в розмірі 11125 доларів США із сплатою 11,5 % річних терміном на 7 років, а позичальник у свою чергу зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування.

6 серпня 2012 року між ПАТ «Банк професійного розвитку» і ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитних портфелів, за умовами якого ПрофінБанк передав (відступив) Альфа-Банку право вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 21 серпня 2007 року.

Також, судом встановлено, що позичальник ОСОБА_1 за умовами кредитного договору від 21 серпня 2007 року мав повертати кредит щомісячними платежами, однак не виконав цих обов'язків, після закінчення терміну надання кредиту має заборгованість в розмірі 380762,30 грн., з яких 122766,35 грн. - тіло кредиту, 12490,12 грн. - проценти, 245505,83 грн. - пеня.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю доказів того, що ПАТ «Профін Банк» є правонаступником кредитора у зобов'язанні АБ «Ікар Банк».

Також відмовляючи у позові, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів права АБ «Ікар-Банк» здійснювати операції із надання кредитів у іноземній валюті.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки вони грунтуються на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи та зроблені з порушенням норм процесуального права.

З матеріалів вбачається, що справа вирішена судом у відсутність відповідача ОСОБА_1, який подав до суду письмову заяву (а.с.56), що визнає позов частково, зокрема не визнає лише в частині пені, що у свою чергу свідчить про відсутність заперечень з боку відповідача щодо правонаступництва ПрофінБанку після Ікар-Банку та можливості здійснення останнім операцій із надання кредитів у іноземній валюті та відсутності спору з цього приводу. У випадку виникнення у суду сумнівів щодо правонаступництва та наявності

у банку прав на операції з іноземною валютою, суд відповідно до ст.10,11 ЦПК України мав запропонувати позивачу подати відповідні докази, чого не зробив, допустивши неповноту розгляду та порушення норм процесуального права.

В той же час, враховуючи підстави відмови у позові, банк на обгрунтування своїх позовних вимог надав до суду апеляційної інстанції статут ПАТ «Профін Банк», згідно п.1.2 якого АБ «Ікар-Банк» змінило свою назву на ПАТ «Банк професійного фінансування», що спростовує висновки суду першої інстанції про відсутність правонаступництва.

Також позивач надав суду банківську ліцензію на право здійснення операцій із надання кредитів у іноземній валюті, що у свою чергу спростовує висновки суду щодо підстав відмови у позові.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене на неповно з'ясованих обставинах і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 11125 доларів США та не виконав обов'язків по їх поверненню, покладених на нього кредитним договором, після закінчення строку надання кредиту має заборгованість, чим порушує права банку як кредитора, які підлягають до захист.

Як вище вказувалося відпоавдіач подав до суду письмову заяву, в якій визнав позов в частині боргу за тілом кредиту і процентами.

За таких обставин, суд відповідно до вимог закону та умов кредитного договору стягує з відповідача на користь банку борг за тілом кредиту - 122766,35 грн. та процентами в розмірі 12490,12 грн.

Визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню, суд керується наступним.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істосне заначення.

Відповідно до п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (правова позиція згідно з постановою Верховного Суду України № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року).

Колегія суддів приййшла до висновку про наявність передбачених законом підстав для зменшення неустойки. При цьому колегія суддів враховує як ступінь виконання зобов'язання боржником так і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, зокрема відсутність негативних наслідків для банку через прострочення виконання зобов'язання і стягує неустойку в розмірі 50000 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує із відповідача на користь банку судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» задоволити частково.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 15 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити частково. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» борг за кредитним договором, а саме тіло кредиту в розмірі 122766 гривень 35 коп., проценти в розмірі 12490 гривень 12 коп. та пеню в розмірі 50000 гривень, а всього борг в розмірі 185256 гривень 47 коп. та судові витрати в розмірі 4500 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :