АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 444/2-6/11 22-ц/774/3/К/15
Справа № 444/2-6/11 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/3/К/15 суддя Філатов К.Б.
Категорія № 34 (4) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 серпня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Представництва "Ріхтер Гедеон Нрт" в Україні, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ДТП,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2007 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Представництва "Ріхтер Гедеон Рт" в Україні (у теперішній час - Представництво "Ріхтер Гедеон Нрт" в Україні) та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ДТП. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 липня 2004 року з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем "Мазда 323", державний номер НОМЕР_1, належним Представництву „Ріхтер Гедеон Рт", сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивач отримав тілесні ушкодження голови та було пошкоджено належний йому автомобіль „Шкода-Феліція", державний номер НОМЕР_2. На відновлення автомобіля витрачено кошти в сумі 8327грн. 42 коп. та сплачено 260грн. за проведення авто-товарознавчого дослідження, тому просив стягнути з відповідача - Представництва "Ріхтер Гедеон Рт" в Україні на свою користь 8587 грн. 42 коп. у рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 серпня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про повне задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом вимог матеріального права та неповне з`ясування судом обставин справи. Зокрема, на його думку, судом першої інстанції не враховано, що саме відповідач ОСОБА_3 винен у скоєнні ДТП, що підтверджується постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу. На момент ДТП ОСОБА_3 був працівником Представництва "Ріхтер Гедеон Рт", тому останнє повинне відшкодувати йому матеріальні збитки в розмірі 10696,42грн. та моральну шкоду в сумі 10000грн. Крім того, судом при призначенні судової авто-технічної експертизи належним чином не дослідженні надані вихідні дані, не надано їм оцінки, оскільки вихідні дані, зазначені в клопотанні представника відповідача ОСОБА_5, є надуманими та не відповідають фактичним обставинам ДТП.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 липня 2004 року по вул. Гьоте в м. Кривому Розі в напрямку села Карачуни сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Мазда 323", державний номер НОМЕР_1, який належить Представництву „Ріхтер Гедеон Нрт", під керуванням відповідача ОСОБА_3, та автомобіля "Шкода-Феліція", державний номер НОМЕР_2, під керуванням його власника ОСОБА_1, внаслідок якої позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та було пошкоджено належний йому автомобіль, вартість відновлення якого, згідно висновку авто товарознавчої експертизи № 118 від 25 червня 2009 року, становить 8327грн. 42 коп.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів вини водія ОСОБА_3, а висновки експертизи об'єктивно підтверджують порушення позивачем ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, а саме значне перевищення ним допустимої швидкості, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги закону не дотримані, через що судове рішення у справі не можна визнати таким, що є законним і обґрунтованим.

Такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Під час розгляду справ про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, наявність або відсутність вини кожного з володільців джерела підвищеної небезпеки встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України відсутність своєї вини має доводити заподіювач шкоди.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції залишив поза увагою зазначені вимоги закону та поклав тягар доказування на позивача, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення його позовних вимог.

Аналізуючи надані сторонами докази, суд першої інстанції виходив із того, що висновки експерта відносно порушення Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_3 об'єктивно нічим не підтверджуються і базуються лише на показаннях водія ОСОБА_1

Взявши до уваги висновок експерта №70/27-366 від 30 грудня 2011 року стосовно того, що вина водія ОСОБА_1 у ДТП відсутня лише у випадку, якщо автомобіль під керуванням водія ОСОБА_3 виїхав на дорогу, коли автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 вже знаходився на зустрічній полосі на такий відстані від автомобіля під керуванням ОСОБА_3, яка не дозволяла тому зупинитися при обраній ним швидкості, суд першої інстанції визнав необ'єктивними та не правдивими пояснення позивача щодо відстані, на якій він знаходився від місця ДТП, коли на його полосу руху виїхав водій ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 138 - 143).

Між тим, із матеріалів адміністративної справи № 3-7016 (2004 рік) убачається, що 29 липня 2004 року складено протокол ДН № 686613 стосовно водія ОСОБА_3, в якому зазначено, що 22 липня 2004 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем "Мазда-3223", виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав перевагу в русі автомобілю, що рухався по головній дорозі, та здійснив з ним зіткнення,чим порушив п. 16.11 ПДР України.

Згідно постанови начальника відділення ДАІ Центрально-Міського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 27 липня 2004 року в порушенні кримінальної справи по факту ДТП , в якому було травмовано водія ОСОБА_1 водієм ОСОБА_3, відмовлено.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2004 року адміністративна справа стосовно ОСОБА_3 за ст.. 124 КпАП України закрита у зв'язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Відсутність у діях відповідача складу адміністративного правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, тому суд першої інстанції мав повно та всебічно з'ясувати всі обставини справи, перевірити доводи позивача та заперечення відповідачів, надати їм відповідну правову оцінку та постановити у справі законне і обґрунтоване рішення.

Оскільки такі вимоги закону судом не виконані, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі в порядку ст.. 309 ч. 1 п.п. 3, 4 ЦПК України нового рішення.

Як убачається із пояснень, наданих водієм ОСОБА_3 в межах адміністративної справи, 22.07.2004р. приблизно о 18.55 він рухався на автомобілі Мазда 323, держномер НОМЕР_3, з боку дачної ділянки кооперативу "Дружба" в бік вул.. Гьоте приблизно зі швидкістю 20км/год. Перед виїздом на вул.. Гьоте він оглянув зустрічну та протилежну сторони руху. Не побачивши на своїй смузі руху перешкод, почав поворот праворуч, буквально через мить побачив автомобіль, який рухався назустріч та виконував обгін легкового автомобіля по зустрічній (тобто по смузі його руху). Він зупинився і ще через мить сталося зіткнення автомобіля, який рухався, з його автомобілем. Побачив він автомобіль, що рухався, приблизно за 15 метрів.

Згодом, під час розгляду справи, відповідач ОСОБА_3 змінив свої пояснення і в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції пояснив, що після виїзду з території дачного кооперативу на вул.. Гьоте він зупинив автомобіль на своїй смузі і перебував в нерухомому стані деякий час, після чого помітив автомобіль "Шкода", який виконував обгін "Москвича", на відстані приблизно 15 м від себе, тому до моменту зіткнення автомобілів нічого вдіяти не міг.

Під час вирішення питання щодо призначення повторної авто-технічної експертизи представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 поставив перед експертом питання, зазначивши у вихідних даних, що ОСОБА_3 перший виїхав з дачного кооперативу для повороту праворуч на праву смугу проїзної частини вул. Гьоте та, побачивши неминучість зіткнення з автомобілем, зупинив свій транспортний засіб з частковим виїздом на перехрестя і до моменту контакту був нерухомим не менше 4 секунд в такому положенні, що зафіксовано в схемі ДТП.

Натомість, водій ОСОБА_1 пояснював в межах адміністративної справи, що 22.07.2004р. приблизно о 18.55 він рухався на автомобілі "Шкода Феліція", держ.номер НОМЕР_4, по вул.. Гьоте з боку вул. Ньютона в бік вул.. Миколаївське шосе приблизно зі швидкістю до 60км/год. Перетнувши перехрестя вул.. Гьоте, Голубинна поперед нього їхав автомобіль "Москвич" приблизно в 50м попереду від нього. Він рухався за ним. Оскільки у "Москвича" була маленька швидкість і до трамвайної колії була відстань метрів зо 300, він вирішив зробити маневр обгону, так як у зустрічному напрямку транспорту не було. Виконуючи обгін та зрівнявшись з автомобілем "Москвич" приблизно метрів за 20 він побачив, як з колективного саду "Дружба" виїжджає у зустрічному йому напрямку автомобіль "Мазда", при цьому, виїжджаючи на головну дорогу, він рухався. ОСОБА_1 різко загальмував, при цьому намагаючись піти праворуч, проте не зміг, оскільки праворуч рухався автомобіль "Москвич". Автомобіль "Мазда" продовжував рухатись, виїжджаючи на проїзну частину. Оскільки відстань була маленькою, зіткнення з автомобілем "Мазда" уникнути не вдалося.

У судовому засіданні водій ОСОБА_1 уточнив, що, побачив автомобіль, який виїжджав з території дачного кооперативу, на відстані 15-20м від себе в момент, коли порівнявся з автомобілем "Москвич", який він обганяв, і йому здалось, що він натиснув на гальма, проте згодом з'ясувалось, що сліди гальмування до місця ДТП відсутні, а слід юзу та подряпини на асфальті виникли від дії відірваного колеса, який запав під автомобіль.

Встановивши, що під час проведення судової авто-технічної експертизи № 70/27-366 від 30 грудня 2011 року експерт дослідив не всі фактичні обставини механізму ДТП, що мають значення по справі, не надав відповіді на всі поставлені запитання в зв'язку з тим, що вони не були зазначені в постанові про призначення експертизи, крім того, відповідаючи на деякі питання, вказав, що поставлені питання не відповідають фактичним обставинам по справі та суперечать матеріалам справи, колегія суддів апеляційного суду призначила повторну авто-технічну експертизу та зазначила варіанти вихідних даних, наданих кожною із сторін.

Згідно висновків повторної судової авто-технічної експертизи № 70/27-481 від 02 грудня 2014 року покази водія ОСОБА_7 щодо положення автомобіля "Мазда-323" в момент контакту з автомобілем "Шкода-Феліція", як то зафіксовано в схемі ДТП, викликає сумнів, оскільки згідно протоколу огляду і перевірки технічного стану транспортного засобу одним із пошкоджень автомобіля "Шкода-Феліція", держ.номер НОМЕР_4, є відірване ліве переднє колесо, яке могло відірватись внаслідок руйнування його підвіски під час удару, коли частина кінетичної енергії витрачається на це. Тобто на колесо повинен був діяти блокуючий удар. У цьому разі такий саме удар повинен був отримати і автомобіль "Мазда-323", і тоді на автомобіль повинен був діяти обертальний момент проти ходу годинникової стрілки, внаслідок чого автомобіль "Мазда-323" після зіткнення, якщо він стояв, повинен був зміститися від місця зіткнення в напрямку руху автомобіля "Шкода-Феліція". Тобто, він в момент контакту не міг бути розташованим, як це зафіксовано в схемі ДТП (т. 2 а.с. 67 - 73).

Також неспроможними з технічної точки зору експерт визнав покази водія ОСОБА_3 стосовно того, що ДТП мала місце на трьохсторонньому нерівнозначному перехресті, оскільки ДТП мала місце при виїзді на дорогу з прилеглої території, заїзду-виїзду в садове товариство.

Аналізуючи пояснення ОСОБА_1 і ОСОБА_3, надані ними суду апеляційної інстанції, колегія суддів звернула увагу на збіг пояснень позивача із первісними показами відповідача ОСОБА_3, наданими в межах адміністративної справи, а також в суді апеляційної інстанції, про те, що відстань між автомобілями у момент їх виявлення обома водіями складала 15 - 20 метрів.

Згідно висновків повторної судової авто-технічної експертизи № 70/27-481 від 02 грудня 2014 року шлях, необхідний для зупинки автомобіля "Шкода-Феліція" в умовах місця події при екстреному гальмуванні на ділянці дороги, яка має схил, визначається рівним 33,5…..32,2м. Оскільки відстань, на якій перебував автомобіль "Шкода-Феліція" від місця зіткнення в момент виявлення водієм ОСОБА_1 автомобіля "Мазда-323", який виїжджав на дорогу з прилеглої території, менше величини зупиночного шляху автомобіля "Шкода-Феліція", експерт зробив висновок, що в даних умовах водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості попередити зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування з зупинкою автомобіля до місця зіткнення. Навіть при своєчасному прийнятті водієм автомобіля "Шкода-Феліція" ОСОБА_1 гальмування, він не мав технічної можливості запобігти зіткненню. У зв'язку з цим при цьому варіанті механізму зіткнення в його діях не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору могли перебувати в причинному зв'язку з настанням події даного ДТП.

За висновками цієї експертизи швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 була не менше 95км/год, при цьому ця швидкість є мінімальною, а визначити реальну швидкість неможливо через відсутність в експертній практиці науково обґрунтованої і досить апробованої методики досліджень стосовно врахування кінетичної енергії, яка була витрачена на деформацію деталей при зіткненні. Оскільки при розрахунку швидкості руху автомобіля "Шкода-Феліція" експертом приймалася величина його сповільнення як для технічно справного автомобіля, а фактично автомобіль мав пошкодження переднього колеса, то це може вплинути на величину визначеної швидкості автомобіля "Шкода-Феліція".

Проте, доводи відповідача ОСОБА_3 стосовно того, що ДТП сталася саме внаслідок перевищення ОСОБА_1 швидкості руху, на думку колегії суддів, є необгрунтованими, оскільки розрахунковий шлях, необхідний автомобілю "Шкода-Феліція" для зупинки при екстреному гальмуванні, визначений експертом за формулою із застосуванням швидкості руху 50км/год. Тобто, навіть за умови швидкості руху автомобіля 50км/год ОСОБА_1 не мав технічної можливості зупинити автомобіль і уникнути зіткнення.

Також необґрунтованими є доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що ДТП сталася в зоні дії вимог дорожнього знаку 3.29 "Обмеження максимальної швидкості - 40 км/год".

Вирішуючи спір, суд першої інстанції погодився із такими доводами та взяв до уваги фотокартки, долучені до матеріалів адміністративної справи, які свідчать про те, що автомобіль "Шкода Феліція" рухався в зоні дії знаку, що обмежує максимальну швидкість 40 км/год.

Між тим, суд не звернув уваги на те, що ці фотокартки були додані відповідачем ОСОБА_3 до його скарги, датованої 02 вересня 2004 року, в той час, як ДТП мала місце 22 липня 2004 року. При цьому на фотокартках відсутня дата та прив'язка їх до місця події.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ДТП сталася в зоні дії дорожнього знаку 3.29 "Обмеження максимальної швидкості - 40 км/год", а в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22 липня 2004 року зазначено, що місце пригоди не знаходиться у зоні дії дорожніх знаків, встановлених ані відповідно до ходу, ані в зустрічному напрямку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_3 не доведено відсутність його вини в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 22 липня 2004 року.

Більше того, згідно висновку повторної судової авто-технічної експертизи № 70/27-481 від 02 грудня 2014 року, водій ОСОБА_1, за умов того, що зіткнення транспортних засобів відбулося під час руху обох автомобілів, а віддалення автомобіля "Шкода-Феліція" від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для руху водія ОСОБА_1 складала 15...20 м та при відсутності дорожніх знаків, вимогами яких обмежувалася швидкість руху на ділянці дороги, де мало місце ДТП, не мав технічної можливості попередити зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування з зупинкою автомобіля до місця зіткнення.

В дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля "Мазда-323" ОСОБА_3, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території, повинен був перед проїзною частиною дати дорогу автомобілю "Шкода-Феліція", що рухався по ній, тобто він повинен був керуватись вимогами п. 10.2 Правил дорожнього руху, в якому зазначено: "Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній…".

Оскільки водій автомобіля "Мазда-323" ОСОБА_3, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території не дав дорогу автомобілю "Шкода-Феліція", то дії водія ОСОБА_3 при даному механізмі зіткнення не відповідали вимогам п. 10.2 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв'язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди, що розглядається.

Технічна можливість попередження зіткнення у водія автомобіля "Мазда-323" ОСОБА_3 при цьому механізмі ДТП визначалась виконанням ним п. 10.2 Правил дорожнього руху, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.

При цьому в діях водія ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору могли перебувати в причинному зв'язку з настанням події даного ДТП.

Висновки суду стосовно невідповідності дій водія ОСОБА_1 вимогам Правил дорожнього руху за умов, зазначених відповідачем ОСОБА_3 у вихідних даних для призначення експертизи, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки, як зазначено вище, покази водія ОСОБА_7 щодо положення автомобіля "Мазда-323" в момент контакту з автомобілем "Шкода-Феліція", як то зафіксовано в схемі ДТП, а також щодо визначення ним місця ДТП як трьохстороннього нерівнозначного перехрестя, з технічної точки зору не спроможні.

Вирішуючи питання щодо визначення належного відповідача по даній справі, колегія суддів виходить із роз'яснень, наданих в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6, згідно яких не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Крім того, як убачається із матеріалів справи, цивільна відповідальність за шкоду, спричинену з вини власника автомобіля "Шкода-Феліція", державний номер НОМЕР_2, застрахована Страховою компанією "Веско" (договір страхування автотранспорта №112-а/04к від 02.04.2004р.).

Згідно відповіді Страхової компанії "Веско" вих. №2426-07 від 02.11.2007 року, повідомлення про ДТП за участю автомобіля "Мазда-323" (держ.номер НОМЕР_5) було зареєстровано 14 вересня 2004 року, страхове відшкодування згідно страхового акту №268/04к від 01.11.2004р. в сумі 26469грн.36коп. було перераховано на рахунок ТОВ "Сервіс Центр Альфа" 02.11.2004р., звернення від третіх осіб, у тому числі від гр.. ОСОБА_1 з приводу компенсації шкоди внаслідок ДТП не надходило (т. 1 а.с. 106).

Як пояснив позивач ОСОБА_1, він не звертався до Страхової компанії "Веско" із заявою про відшкодування спричиненої йому шкоди, оскільки відповідачі ОСОБА_3 та Представництво „Ріхтер Гедеон Нрт" не повідомили його про наявність Полісу страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обов'язок по відшкодуванню позивачеві матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням належного йому автомобіля, яка згідно висновку авто-товарознавчої експертизи № 118 від 25 червня 2009 року, становить 8327грн. 42 коп.

складає 8327грн.42коп., слід покласти на відповідача - Представництво "Ріхтер Гедеон Нрт" в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а за наявності вини особи, яка завдала шкоди, - також залежить від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 роз'яснено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли інше не встановлено законом, розмір відшкодування, належного з володільця джерела підвищеної небезпеки, має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Зважаючи на те, що між перевищенням позивачем ОСОБА_1 швидкості руху, встановленої в межах населеного пункту, та наслідками, які настали в результаті ДТП, відсутній прямий причинний зв'язок, колегія суддів не знаходить підстав для зменшення розміру відшкодування шкоди.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно яких відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зважаючи на те, що внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а належне йому майно було пошкоджено, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Враховуючи конкретні обставини справи та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів вважає, що відповідною компенсацією моральних страждань позивача є сума 1000грн., яку необхідно стягнути з відповідача - Представництва "Ріхтер Гедеон Нрт" в Україні.

Згідно ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до вимог ч. 5 ст.. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з цим на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню підтверджені належними доказами судові витрати в сумі 4438грн.26коп., в тому числі: судовий збір у розмірі 17,0грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30грн., сплачені в суді першої інстанції, витрати на проведення двох судових авто-технічних експертиз вартістю 2109грн.60коп. кожна на загальну суму 4219грн.20коп. та судові витрати за розгляд апеляційної скарги в сумі 172грн.06коп. Інші витрати позивача належними доказами не підтверджені, тому відшкодуванню не підлягають.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.3, 4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 серпня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Представництва "Ріхтер Гедеон Нрт" в Україні, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ДТП задовольнити частково.

Стягнути з Представництва "Ріхтер Гедеон Нрт" в Україні на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 8327 (вісім тисяч триста двадцять сім) гривень 42 копійки, моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок та судові витрати по справі в сумі 4438 (чотири тисячі чотириста тридцять вісім) гривень 26 копійок.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів