01.09.2015 Справа № 363/2405/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

01 вересня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Скарлат О.І.

при секретарі Хом»як А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою ОСОБА_2 вони перебувають у шлюбі з 02 липня 1988 року. Від шлюбу мають повнолітніх дітей. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, в результаті чого почали виникати непорозуміння, що призвело до розпаду сімї. На даний момент ведення між позивачем та відповідачем спільного господарства та сумісне проживання припинено.

Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просить його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечувала та просить після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «Литвиненко».

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України.

Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення.

Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України.

Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 липня 1988 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ОК № 179122 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 93.

Від сімейного проживання позивач і відповідач мають повнолітніх дітей.

Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сімї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стало неможливими, тому шлюб підлягає розірванню.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 02 липня 1988 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 93.

Після розірвання шлюбу залишити дружині шлюбне прізвище «Литвиненко».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя О.І.Скарлат