Справа №489/9744/13-ц 03.09.2015 03.09.2015 03.09.2015
Провадження № 22ц/784/2068/15 Суддя першої інстанції Спінчевська Н.А.
Категорія 44 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

3 вересня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

при секретарі ГоренкоЮ.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4,

представників третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_7 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Космонавтів 132 В», товариства з обмеженою відповідальністю «Нікодім-Сервіс» (ТОВ «Нікодім-Сервіс»), органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

11 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, про виселення.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 жовтня 2012 року її було визнано такою, що втратила право на користування житловим приміщенням кімнатою № 45 у гуртожитку по вул. Космонавтів 132-В в м. Миколаєві.

На підставі вказаного рішення суду її було знято з реєстрації у вказаній кімнаті та надано у користування відповідачів.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2013 року скасовано рішення суду першої інстанції, за яким її визнано такою, що втратила право користування спірною кімнатою, та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вона зверталась до відповідачів з проханням звільнити спірну квартиру, але добровільно вони не бажають цього робити.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд виселити ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як тимчасових мешканців, з кім. № 45 в будинку № 132В по вул. Космонавтів у м. Миколаєві без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою районного суду, внесеною до журналу судових засідань 14 квітня 2014 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 3 червня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

При перегляді справи у касаційній інстанції зазначені судові рішення були скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду 13 січня 2015 року районний суд залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, товариство з обмеженою відповідальністю «Нікодім-Сервіс».

18 лютого 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7, не погоджуючись з позовними вимогами, звернулись до районного суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Космонавтів 132 В», де просили визнати останню такою, що втратила право користування кімнатою № 45 в будинку 132В по вул. Космонавтів в м. Миколаєві.

Вимоги свого зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_7 мотивували тим, що вони та їх неповнолітній син зареєстровані та проживають в кімнаті № 45 по вул. Космонавтів 132 В у м. Миколаєві.

Також в спірній кімнаті зареєстрована ОСОБА_2, проте не проживає в ній з 2004 року без поважних причин.

Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання від 18 лютого 2015 року, зустрічний та первісний позови обєднанні в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2015 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з кім. № 45 буд. № 132 В по вул. Космонавтів в м. Миколаєві без надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Додатковим рішенням того ж суду від 7 серпня 2015 року розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідачі просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити в повному обсязі вимоги зустрічного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, житловий будинок № 132 В по вул. Космонавтів в м. Миколаєві зареєстрований як гуртожиток на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 628 від 02 липня 1973 року і перебував на балансі Миколаївської взуттєвої фабрики № 8, яка була приватизована шляхом корпоратизації у акціонерне товариство «Миколаївське виробничо-торгівельне взуттєве підприємство «НИКО» у 1993 році. Новостворене підприємство 08 вересня 1999 року передало будівлю гуртожитку ТОВ «Нікодім-Сервіс», яке, в свою чергу 25 лютого 2008 року з метою входження до складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут-ТСТ» передало його до статутного капіталу останнього.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 12 лютого 2009 року за ТОВ «Добробут-ТСТ» визнано право власності на будівлю гуртожитку по вул. Космонавтів,132-В в м. Миколаєві (а.с.130).

ОСОБА_9 Одеського апеляційного господарського суду від 20 жовтня 2011 року визнано недійсним рішення зборів учасників ТОВ «Нікодім-Сервіс», оформлене протоколом № 4 від 14 лютого 2008 року, щодо створення нового ТОВ «Добробут-ТСТ» та передачі до статутного фонду товариства нерухомого майна - будівлі гуртожитку по вул. Космонавтів,132-В. На підставі даного судового рішення вилучені відомості щодо реєстрації юридичної особи -ТОВ «Добробут-ТСТ» (а.с.5).

Зборами учасників ТОВ «Добробут-ТСТ» 02 квітня 2011 року прийнято рішення про реєстрацію об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Космонавтів-132 В» (надалі - ОСББ) (а.с.5,6).

04 листопада 2011 року видано свідоцтво, відповідно до якого проведено реєстрацію ОСББ «Космонавтів-132 В»(а.с.6).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2012 року за позовом ОСББ «Космонавтів-132 В» ОСОБА_2 визнано такою, що втратила право користування кімнатою № 45 по вул. Космонавтів,132-В в м. Миколаєві, на виконання якого її було знято з реєстрації у вказаній кімнаті (а.с.4).

Рішенням загальних зборів ОСББ «Космонавтів, 132-В» від 14 грудня 2012 року ця квартира надана в користування відповідачам, які і проживають на даний час в ній (а.с.42).

Відповідно до повідомлення відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції у Миколаївській області від 10 березня 2015 року, на запит суду, у звязку з винесенням постанови Одеського апеляційного господарського суду від 20 жовтня 2011 року було скасовано запис про реєстрацію ТОВ «Добробут-ТСТ» в ЄДР (а.с. 169).

За заявою ОСОБА_2 заочне рішення суду було переглянуто та рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2013 року задоволено позовні вимоги про визнання її такою, що втратила право користування зазначеною житловою площею.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області рішення суду першої інстанції від 23 вересня 2013 року скасовано, ухвалено нове про відмову в позові (а.с.6).

22 жовтня 2013 року на виконання вказаного рішення апеляційного суду ОСОБА_2 була поновлена в своїх правах користувача спірною житловою площею шляхом реєстрації у спірній кімнаті (а.с.7).

Таким чином районним судом встановлено, що житловий будинок № 132 В по вул. Космонавтів в м. Миколаєві зареєстрований у Миколаївському виконкомі як гуртожиток і не є обєктом права державної та комунальної власності. З 8 вересня 1999 року будівля гуртожитку попереднім балансоутримувачем було передано ТОВ «Нікодім-Сервіс», яке, в свою чергу 25 лютого 2008 року передало його до статутного капіталу ТОВ «Добробут-ТСТ». Проте судовим рішенням від 20 жовтня 2011 року така передача спірного нерухомого майна була визнана недійсною.

Згідно ст. ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

ОСОБА_9 Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208 затверджене Примірне положення про гуртожитки (надалі - Положення), яке було чинним на день виникнення спірних правовідносин та яким відповідно до ст. 131 ЖК України визначається порядок користування гуртожитком.

Відповідно до п. 9 Положення жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі такого рішення адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (п. 10 Положення).

Разом з тим, а також відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 98, 99 ЖК України щодо права користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду тимчасовим мешканцям, положення цих правил, зокрема про виселення таких осіб, слід застосовувати і в разі тимчасових мешканців у гуртожитку.

Як встановлено судом рішення відповідного органу на вселення відповідачів в кімнату № 45 не приймалося, ордер на вселення останніх в зазначену кімнату не видавався.

Після ухвалення заочного рішенням районного суду від 1 жовтня 2012 року, що в подальшому було скасовано, відповідачі були вселені в спірну кімнату на підставі рішення загальних зборів ОСББ «Космонавтів, 132-В» від 14 грудня 2012 року для належного утримання та використання вільного спірного майна. Отже ОСББ «Космонавтів, 132-В» всупереч наведених правових норм дали дозвіл на користування спірною кімнатою.

За такого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі були вселені в спірне житло як тимчасові мешканці, які після поновлення позивачки у правах на користування спірною кімнатою у звязку зі скасуванням судових рішень про втрату нею такого права, втратили своє право на користування цим житлом, а тому на підставі ст.ст. 98,99 ЖК України підлягали виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність виселення відповідачів з посиланням на положення ст. 132 ЖК України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки перелічені в цій статті підстави для виселення особи з гуртожитки, стосуються випадків правомірних підстав, передбачених Положенням, для вселення особи у кімнати гуртожитку.

Також колегія погоджується з висновками суду при відмові в задоволенні зустрічного позову. Крім того, право на пред'явлення позовів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилими приміщеннями надано балансоутримувачам жилих приміщень гуртожитку.

Посилання відповідачів на порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 є безпідставними, так як з огляду на положення ст.ст. 11, 14 Закону України «Про охорону дитинства» саме на батьків покладається обовязок створювати дитині належні умови для розвитку, виховання та навчання.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що саме відповідачі порушили право позивачки на проживання в спірній кімнаті, а відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків, то районний суд підставно визначив, що ОСОБА_8 підлягає виселенню разом з батьками.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_7 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: