Справа № 739/901/15-ц
Провадження № 2/739/193/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2015 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у розмірі 1 474 грн. 29 коп. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 листопада 2014 року в м. Новгороді-Сіверському на перехресті вулиць Вокзальної та Крупської сталася дорожньо-транспортна пригоду (далі ДТП) за участю його та відповідача. Під час вказаної ДТП він отримав тілесне ушкодження черепно-мозкову травму, у звязку з чим перебував на лікуванні в Новгород-Сіверській ЦРЛ у період з 23 листопада по 11 грудня 2014 року. Постановою суду від 28 листопада 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та накладено стягнення у виді штрафу. Оскільки внаслідок ДТП він тимчасово втратив працездатність та здійснював витрати на лікування, посилаючись на положення статей 23, 1187, 1194, 1195 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просить стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування витрат на лікування 662 грн. 29 коп., в якості відшкодування втраченого заробітку у звязку з тимчасовою втратою працездатності 812 грн. та в якості компенсації моральної шкоди 5 000 грн.

Відповідачем на позов подано заперечення, з яких вбачається, що позовні вимоги він не визнає повністю, оскільки в результаті ДТП, яка сталася за його участі та участі позивача, жодної шкоди здоровю позивача заподіяно не було, тому вимоги останнього є необґрунтованими.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю з підстав, вказаних у позовній заяві, при цьому пояснив, що у листопаді 2014 року, коли він рухався на велосипеді, його збив відповідач, який рухався на автомобілі. На місце пригоди були викликані співробітники ДАІ, за фактом ДТП відносно відповідача було складено протокол про вчинене адміністративне правопорушення, складалася схема ДТП, його і відповідача освідували та опитали. Під час опитування він про наявність тілесних ушкоджень не нічого вказав. Наступного дня у нього почала боліти голова, а на третій день після ДТП він звернувся до лікарні, де йому поставили діагноз: струс головного мозку. Після цього він проходив лікування у Новгород-Сіверській ЦРЛ , про що зроблено відповідні записи в медичній документації. Після лікування певний час сподівався на добровільне відшкодування відповідачем завданої шкоди, тому до суду не звертався. Всі витрати на лікування підтверджені відповідними чеками, заподіяну моральну шкоду пояснює стражданнями, які він зазнав у звязку з ДТП, зокрема у нього періодично болить голова, підвищується артеріальний тиск.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю з підстав, вказаних у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позовних вимог не визнав та висловився проти задоволення позову, при цьому пояснив, що дійсно 20 листопада 2014 року, у вечірній час, коли він їхав на своєму автомобілі в м. Новгороді-Сіверському по вул. Крупській, під час виїзду на вул. Вокзальну пропустив автомобіль, який рухався вказаною вулицею, при цьому не помітив велосипедиста, який їхав за ним і коли розпочав рух, то відбулося зіткнення його автомобіля з велосипедистом. Після зіткнення велосипедист на проїжджу частину не впав, а нахилився в бік. Внаслідок зіткнення були пошкодження у вигляді подряпин на автомобілі, було пошкоджено велосипед позивача, а саме пошкоджено педаль. На місце події були викликані співробітники ДАІ, його та позивача освідували, запитали чи бажають вони звернутися до лікарні, але як він, так і позивач від звернення до лікарні відмовилися. Вважає, що позивачу жодних тілесних ушкоджень внаслідок вказаної ДТП заподіяно не було, тому права на відшкодування матеріальної і моральної шкоди він не має.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 дав показання про те, що він знайомий з відповідачем, з позивачем не знайомий. Наприкінці листопада 2014 року, у вечірній час, він разом зі своєю подругою та відповідачем на автомобілі останнього їхав по вул. Крупській в м. Новгороді-Сіверському. Автомобілем керував відповідач. На перехресті вони зупинилися, пропустили транспортний засіб і під час початку руху та виїзду на вул. Вокзальна раптово зявився позивач, який їхав велосипедом. Автомобіль зачепив його велосипед і позивач, подивившись на автомобіль, почав падати, на кермі велосипеда позивач віз чимось наповнений мішок. Вони вийшли з автомобіля. Позивач комусь зателефонував, згодом прибули співробітники міліції, які цікавилися чи потрібна комусь медична допомога, але всі від неї відмовилися. Наступного дня він бачив позивача і той цікавився, коли йому куплять пошкоджену педаль велосипеда. Освітлення на ліхтарях не було, при цьому в автомобілі було увімкнене ближнє світло фар.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 дала показання про те, що вона знайома з відповідачем, позивача раніше не знала. Наприкінці листопада 2014 року вона разом з ОСОБА_5 та відповідачем їхала на автомобілі останнього по вул. Крупської в м. Новгороді-Сіверському, перебувала за задньому пасажирському сидінні. Відповідач, керуючи автомобілем, мав намір виїхати з вул. Крупської на вул. Вокзальну і в цей час сталося зіткнення з позивачем, який їхав на велосипеді та віз на кермі мішок. Позивач впав. Вони вийшли з автомобіля та поцікавилися, чи потрібна йому медична допомога, але позивач від допомоги відмовився. Всі пошкодження транспортних засобів були зафіксовані на фото. Згодом прибули співробітники ДАІ, які також запитали у позивача, чи потрібна йому медична допомога, але той відмовився. Співробітники ДАІ записали їхні дані. Свідок зазначила, що вулиця Вокзальна не була освітлена. Позивач був вдягнутий у куртку та джинси, на голові у нього була шапка. Наступного дня вона разом з ОСОБА_5 бачила позивача, який щось говорив про пошкоджену педаль велосипеда.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 дала показання про те, що в один із днів наприкінці листопада 2014 року, у вечірній час, вона їхала на велосипеді з роботи додому. Попереду неї на велосипеді з мішком на кермі їхав якийсь чоловік, у якого був ліхтар для освітлення дороги. Біля автостанції м. Новгорода-Сіверського вона зупинилася, щоб поспілкуватися по телефону. Коли ж знову почала їхати, то побачила, що чоловік, який їхав попереду неї, лежить, а біля нього стоїть автомобіль. Вона спершу проїхала, але потім повернулася та зупинилася, чоловік почав підводитися. На її думку він лежав 3-5 хв. З автомобіля вибіг інший чоловік, який почав кричати, що пошкоджено бампер його автомобіля. Було викликано співробітників міліції, при цьому чоловік, який керував автомобілем, казав, що у нього в міліції є знайомі. Згодом прибули співробітники міліції, які поспілкувалися з нею, склали схему ДТП. Під час даної пригоди вуличні ліхтарі працювали, в автомобілі вона бачила інших молодих людей.

Судово-медичний експерт ОСОБА_8 у судовому засіданні розповіла, що нею на підставі ухвали суду за медичною документацією проводилася судово-медична експертиза позивача. За результатами експертизи поставлений йому лікарем 23 листопада 2015 року медичний діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку не знайшов свого підтвердження. Вказаний діагноз не брався до уваги, оскільки в медичній документації не було відомостей про наявні у позивача тілесні ушкодження, а вказано лише скарги позивача, які не підтверджувалися обєктивними даними, зокрема відповідними ушкодженнями. Водночас скарги позивача, описані лікарем, є характерними не лише для струсу головного мозку, а й для інших захворювань, тому повязати їх зі струсом головного мозку не можливо. При цьому необхідні обстеження, які б дали змогу встановити у позивача вказане вище ушкодження, зокрема компютерна томограма головного мозку, не проводилися. Також зазначила, що згідно медичної документації позивач після завершення у грудні 2014 року лікування в Новгород-Сіверській ЦРЛ до лікаря в подальшому не звертався, спостереження за ним в лікарні не здійснювалося.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та відповідача, допитавши свідків та експерта, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 20 листопада 2014 року о 21 год. 40 хв. в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області на перехресті вулиць Крупської та Вокзальної сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MAZDA -323F», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував відповідач та велосипеду, на якому пересувався позивач. Відповідач правомірно керував вказаним транспортним засобом, мав посвідчення водія категорії «В» та свідоцтво про реєстрацію керованого ним транспортного засобу за ОСОБА_9 (а.с. 67).

Постановою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Під час розгляду справи судом встановлено, що 20 листопада 2014 року о 21 год. 40 хв., відповідач, керуючи автомобілем «МАЗДА 323F», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Крупській в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області, при виїзді на головну дорогу, на вул. Вокзальну м. Новгорода-Сіверського Чернігівської області, пропустив автомобіль та не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам руху, виїхав на головну дорогу та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_1, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобіля і велосипеда, що призвело до їх механічних пошкоджень (а.с. 3-4).

Частиною четвертою статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовної якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, факт ДТП за участю позивача і відповідача 20 листопада 2014 року та вина відповідача у виникненні зазначеної ДТП, як такі, що встановлені постановою суду, є обставинами, які не підлягають доказуванню.

З наявних у справі медичних документів і довідок Новгород-Сіверської ЦРЛ від 18 червня та 17 липня 2015 року вбачається, що 23 листопада 2014 року позивач звернувся за медичною допомогою без направлення до приймального відділення ЦРЛ. Був оглянутий невропатологом та госпіталізований до неврологічного відділення лікарні. Хворому встановлено діагноз: гостра закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Під час звернення до лікарні позивач повідомив, що 20 листопада 2014 року о 21 год. 00 хв. його збила машина, він втрачав свідомість, але нікуди потім не звертався. 23 листопада 2014 року у нього зявилися скарги на головний біль, запаморочення, нудоту, після чого він звернувся до лікарні. Позивач перебував на лікуванні в Новгород-Сіверській ЦРЛ з 23 листопада по 11 грудня 2014 року (а.с. 7,8, 31-45).

В матеріалах справи містяться квитанції, якими підтверджуються здійснені позивачем витрати на лікування у період з 23 листопада по 11 грудня 2014 року на суму 662 грн. 29 коп. (а.с. 5-6).

У ході судового розгляду справи за ухвалою суду було проведено судово-медичну експертизу з метою встановлення чи були у позивача на момент звернення до лікарні 23 листопада 2015 року тілесні ушкодження, який їх характер, локалізація, ступінь тяжкості та механізм утворення, чи могли такі тілесні ушкодження бути спричинені 20 листопада 2014 року в результаті ДТП, та чи міг позивач після їх отримання самостійно рухатися. Для проведення експертизи у розпорядження експерта було надано матеріали справи разом з витребуваною медичною документацією (а.с. 25-26, 29).

Згідно висновку експерта №88 від 06 серпня 2015 року у позивача тілесних ушкоджень не виявлено. Діагноз: гостра ЗЧМТ, струс головного мозку не приймався до уваги при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки відсутні обєктивні дані, що могли б підтвердити даний діагноз в наданій медичній документації, відсутні тілесні ушкодження на голові та тілі (а.с. 51-53).

Судово-медичний експерт, яким проводилося вказане експертне дослідження, у судовому засіданні, після додаткового вивчення наданої позивачем медичної документації, підтвердила свій висновок щодо відсутності у позивача тілесних ушкоджень у виді ЗЧМТ, струсу головного мозку та зазначила, що діагноз йому був поставлений лікарем на підставі скарг самого позивача, без обєктивних даних, які б підтверджували даний діагноз. Водночас у позивача, згідно його медичної документації, є захворювання, які характеризуються такими ж симптомами, як і встановлений 23 листопада 2014 року діагноз, тому підстав для висновку, що у позивача 23 листопада 2015 року було виявлено ЗЧМТ, струсу головного мозку, немає.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів, та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно частини пятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Зі змісту наведених правових норм висновується, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, зобовязана відшкодувати завдану таким джерелом шкоду. При цьому обовязок довести факт заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки покладається на особу, якій завдана шкода.

Під час судового розгляду судом встановлено, що позивачу відповідачем в результаті ДТП було заподіяно шкоду у вигляді пошкодження його транспортного засобу, а саме велосипеду, хоча позивачем питання про відшкодування даної шкоди не ставиться.

Водночас, доказів, які б підтверджували заподіяння позивачу шкоди здоровю внаслідок вказаної вище ДТП суду надано не було. Доводи позивача та його представника про заподіяння такої шкоди позивачу в результаті ДТП суд відкидає як необґрунтовані, оскільки вони повністю спростовані висновками експерта за результатами проведеної судово-медичної експертизи.

Частиною першою статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки позивачем не доведено того, що відповідач в результаті ДТП, яка сталася 20 листопада 2014 року, заподіяв шкоду його здоровю, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на лікування, здійснених у період з 23 листопада по 11 грудня 2014 року, стягнення згідно статті 1195 ЦК України втраченого заробітку у звязку з тимчасовою непрацездатністю та компенсації моральної шкоди, право на яку передбачене статтею 1167 ЦК України, у звязку з необґрунтованість даних позовних вимог, відповідно в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1167, 1187, 1195 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст рішення складено 09 жовтня 2015 року.