Справа № 288/319/15-ц
Провадження № 2/288/195/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зленко А. В.,

при секретарі - Савчуку Р. О.,

за участю:

позивача за первісним позовом - ОСОБА_1,

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «УКРССИББАНК» про захист прав споживача та визнання кредитного договору № 0 від 30.01.2008 року недійсним та за зустрічним позовом Публічного Акціонерного Товариства «УКРССИББАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «УКРССИББАНК» про захист прав споживача та визнання кредитного договору № 0 від 30.01.2008 року недійсним. На обґрунтування своїх вимог вказує, що 30.01.2008 року між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «УКРССИББАНК», з одного боку та нею, з іншого, було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 30.01.2008 року (далі - Кредитний договір) про отримання кредитних коштів в сумі 57 800,00 доларів США строком з 30.01.2008 року до 30.01.2029 року, та сплати процентів у розмірі 12, 90%.

Позивач за первісним позовом вказує, що при підписанні даного Кредитного договору, відповідачем за первісним позовом було порушено її законні права. Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 30.01.2008 року за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України та значно звужує її права та законні інтереси.

Так, банком порушено норми чинного законодавства України в галузі захисту прав споживачів, а саме, в п 1.1 Кредитного договору зазначено, що «Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, (долар США), в сумі 57 800,00 доларів США, що еквівалентно 291 890,00 гривень за курсом НБУ на день укладання Договору». Вищевказане порушує істотну умову договору, що стосується його предмету та порушено норми цивільного законодавства, що призводить до можливості визнання договору недійсним.

Крім того, в обґрунтування недійсності Кредитного договору ОСОБА_1 зазначає, що в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування, затверджених постановою правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року, не була ознайомлена про сукупну вартість кредиту.

Також, ОСОБА_1 вказує, що в момент підписання договору її поставлено у невигідне та таке, що порушує її права становище.

Враховуючи вищезазначене, позивач за первісним позовом просить визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 30.01.2008 року, укладений між АКБ «УКРССИББАНК» та ОСОБА_1 та застосувати наслідки недійсності правочину та односторонню реституцію, а саме: зобов'язати АКБ «УКРССИББАНК» повернути їй, сплачені по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.01.2008 року відсотки, пеню, штрафні санкції, комісії, тощо.

В свою чергу, Публічним акціонерним товариством «УКРССИББАНК» було подано зустрічний позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Кредитним договором. На обґрунтування своїх вимог банк зазначає, що 30.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УКРССИББАНК» та ОСОБА_1, укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов Кредитного договору, він надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 57 800,00 доларів США, а остання зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 30.01.2029 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,9% річних. Погашення нарахованих процентів згідно умов Кредитного договору відбувається з 01 по 25 число кожного місяця.

В подальшому, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_1 (далі - відповідач-1 за зустрічним позовом) за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_3 (далі - відповідач-2 за зустрічним позовом) було укладено Договір поруки № 176108 від 30.01.2008 року (далі - Договір поруки).

Позивач за зустрічним позовом вказує, що свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу-1 за зустрічним позовом кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором.

Однак, відповідач-1 не виконує належним чином зобов'язання за Кредитним договором, в зв'язку з чим, станом на 28.04.2015 року виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та становить 45331,90 доларів США (сорок п'ять тисяч триста тридцять один долар США 90 центів), з яких: 40 367,88 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість по кредиту з липня 2014 року - 2 523,07 доларів США; 4 964,02 доларів США - заборгованість по процентам; заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 28.04.2015 року складає 23 939,55 грн. (двадцять три тисячі дев'ятсот тридцять дев'ять грн. 55 копійок), з яких: 8 090,07 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 15 849,48 грн. - пеня за прострочення сплати процентів;

Дану заборгованість позивач за зустрічним позовом просить стягнути в солідарному порядку з відповідача-1 та з відповідача-2 за зустрічним позовом на свою користь.

Позивач за первісним позовом (ОСОБА_1) та її представник в судове засідання з'явилися, підтримали та просили задовольнити первісний позов в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечували.

Представник позивача за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився. Надіслав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення первісного позову заперечує. Зустрічний позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі з підстав, які були зазначені в попередньому судовому засіданні.

Відповідач - 2 за зустрічним позовом (ОСОБА_3), в судове засідання з'явився, підтримав та просив задовольнити первісний позов в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, дійшов висновку про те, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні первісного позову слід відмовити, з наступних підстав:

Судом встановлено, що 30.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов якого, банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 57 800,00 доларів США, а остання зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 30.01.2029 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,9% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених Договором.

За користування кредитним коштами понад встановлений термін, банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки встановленої умовами договору.

Погашення нарахованих процентів згідно умов Кредитного договору відбувається з 01 по 25 число кожного місяця.

Підпунктом 1.2.2 Кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток № 1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 30.01.2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної умови сторін.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_2.

Згідно п. п. 7.8 Кредитного договору, строк дії данного договору встановлюється з дати його укладання (дати підписання договору сторонами) до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування.

Відповідно до п.п 6.1.2 Кредитного договору банк має право визнати термін повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, були внесені зміни у Статут АКІБ «УКРССИББАНК», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УКРССИББАНК». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УКРССИББАНК».

Статтею 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Приписами п.п. 3.4.3 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується достроково повернути банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит в разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 Договору.

Згідно приписів 4.1, 4.3 Кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а сааме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченного платежу, якщо сума такої виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого Договором. Позичальник повинен сплатити пеню за цим Договором за першою вимогою Банку. Відповідно до вимог законодавства України, зокрема ст. 611 ЦК України позичальник, який порушив будь-яке із своїх зобов'язань, що передбачені пунктом 3.4.2 цього Договору, зобов'язаний сплатити банку неустойку за таке порушення у розмірі 500 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, банк надсилав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вимоги № 30-11/22356 від 19.02.2015 року та № 30-11/22357 від 19.02.2015 року про погашення заборгованості по Кредитному договору. Вказані вимоги були отримані відповідачами, що підтверджено: копіями списків згрупованих рекомендованих відправлень № 37, № 44, №50, копіями списків № 51 від 19.02.2015 року та № 50 від 19.02.2015 року згрупованих поштових відправлень. Однак, станом на 28.04.2015 року, вимоги банку залишені без задоволення.

Згідно приписів ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

В свою чергу, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача -1 за Кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № 176108 від 30.01.2008 року (далі - Договір поруки).

В п. п. 1.1, 1.3, 1.4, 1.5 Договору поруки сторони погодили, що поручитель (ОСОБА_4) зобов'язується перед кредитором (банком) відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.01.2008 року (Основний договір), укладеного між кредитором (банком) і боржником (ОСОБА_1), в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в тому числі суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Причини невиконання боржником своїх зобов'язань за Основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов'язань за Договором.

Приписами ч. 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання (ст..546 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України ( п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5).

Згідно приписів ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Враховуючи вищезазначене та той факт, що ОСОБА_1 вчасно та в повному обсязі не виконала своїх зобов'язань за Кредитним договором, а тому, зустрічні позовні вимоги щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 45331,90 доларів США (сорок п'ять тисяч триста тридцять один долар США 90 центів), з яких: 40367,88 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість по кредиту з липня 2014 року - 2 523,07 доларів США; 4 964,02 доларів США - заборгованість по процентам; заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 28.04.2015 року в сумі 23 939,55 грн. (двадцять три тисячі дев'ятсот тридцять дев'ять грн. 55 копійок), з яких: 8 090,07 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 15 849,48 грн. - пеня за прострочення сплати процентів, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів первісного позову, то слід зазначити наступне:

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину повинно відповідати його внутрішній волі.

Як вбачається з матеріалах справи, ОСОБА_1 була доведена повна та достовірна інформація щодо умов кредиту та щодо його сукупної вартості з графіком погашення кредиту.

Відповідно до п. 7.13. Кредитного договору сторони домовилися вважати, що, уклавши цей Договір, Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням Договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

З даними умовами Кредитного договору позивач був ознайомлений і погодився з ними, що підтверджено її особистим підписом на кожному аркуші Кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Відповідно до вимог п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчим кредитом є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За правилами п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно з положенням п.п. 17, 19, 21 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукцією є будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Роботою є діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

За правилами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з вимогами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

За вимогами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів поширюється на відносини, які виникають, зокрема, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків тощо).

Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення та можуть перешкодити вчиненню правочину. Так, істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму та строк кредиту, умови та порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Предметом договору, відповідно до актів цивільного законодавства, є умови про ті права та обов'язки, які формують основу змісту зобов'язання, яке має виконуватись сторонами на підставі укладеного договору, а також умови про ті дії, які мають вчинити сторони виконуючи та реалізовуючи охоплені предметом договору права та обов'язки і про об'єкти, що сторони мають передати одна одній. Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору, такі умови договором передбачено.

За вимогами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, зключаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до правил ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видавався частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

ОСОБА_1 зазначає, що при укладанні спірного Кредитного договору в іноземній валюті вона не була проінформована банком щодо валютних ризиків. Через значні валютні коливання з 2008 року по 2015 рік курс долара США по відношенню до гривні зріс більше ніж в чотири рази, тому її заборгованість перед банком в гривневому еквіваленті теж зросла більше ніж в чотири рази. На даний час вона змушена повернути банку суму, що значно перевищує розмір отриманого нею кредиту.

Однак, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Посилання ОСОБА_1 на те, що при укладенні Кредитного договору вона не була в достатньому обсязі ознайомлена з умовами надання кредиту, суд вважає необґрунтованими, оскільки вказане спростовується змістом даного Кредитного договору, який був підписаний позичальником - ОСОБА_1 без зауважень і заперечень.

В пунктах Кредитного договору сторони погодили наступну черговість погашення грошових зобов'язань Позичальника за цим Договором, а саме: прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); строкові комісії; прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); строкові проценти; прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); строкова сума основного боргу; штрафні санкції за Договором (п. 1.6 Кредитного договору), у випадку переказу/перерахування грошових коштів на погашення будь-яких грошових зобов'язань Позичальника за цим Договором з порушенням вищевказаної у п. 1.6 Договору черговості, Банк в праві самостійно перерозподілити кошти, що надійшли в рахунок погашення таких грошових зобов'язань, відповідно до викладеної в п. 1.6 Договору черговості шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок (пункт 1.7 Кредитного договору.)

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач за первісним позовом погодилася на умови укладеного нею з банком Кредитного договору, добровільно сплачувала грошові кошти і повертала наданий банком кредит протягом тривалого часу. З вказаним же позовом ОСОБА_1 звернулася до суду лише після того, як відбулась значна зміна курсу долара США по відношенню до національної грошової одиниці України.

Згідно положення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини свідчать про те, що він був вчинений і без включення недійсної частини (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Слід зазначити, що зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях.

Виходячи з викладеного слід зазначити, що зростання курсу валюти по відношенню до гривні не може бути підставою для визнання його недійсним.

Також, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що спірний Кредитний договір був укладений через недобросовісну підприємницьку діяльність банку.

Згідно вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоду.

ОСОБА_1 зазначила, що банком порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вона була позбавлена можливості ознайомитись з умовами кредитування та не могла передбачити можливі ризики при укладанні даного правочину.

Однак, як вбачається з матеріалів та підтверджено в судовому засіданні, ОСОБА_1 добровільно виявила бажання скористатися послугами банку та укласти Кредитний договір. Позивач за первісним позовом за власною ініціативою звернувся до відповідача за первісним позовом з проханням про надання кредиту. Договір було підписано добровільно, без жодного примусу. ОСОБА_1 ніхто не перешкоджав в ознайомленні з текстом Кредитного договору і вона мала можливість з ним ознайомитись. Добровільно підписавши Кредитний договір, ОСОБА_1 висловив свою згоду з усіма умовами цього договору.

Доводи представника позивача, що Кредитний договір, як правочин, вчинено на вкрай невигідних і несправедливих умовах, не підтверджено належними доказами.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тому, доводи позивача за первісним позовом про невиконання відповідачем за первісним позовом передбаченого законом обов'язку щодо роз'яснення перед укладенням Кредитного договору всіх його умов, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Законом України «Про захист прав споживачів» містить вичерпний перелік наслідків ненадання зазначеної в ст. 11 цього Закону інформації. Такі наслідки зазначені в ст. 15 та 23 Закону і включають в себе розірвання договору, відшкодування збитків та сплату штрафних санкцій. Чинне законодавство не передбачає можливості визнання договору недійсним в якості наслідку невиконання банком обов'язку надати позичальнику інформацію, передбачену ст. 11 Закону.

Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_1 щодо несправедливості умов Кредитного договору, наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Як видно із оскаржуваного Кредитного договору, сторони досягнули згоди щодо всіх істотних умов, позивачу за первісним позовом було повідомлено про всю необхідну для даного кредитного договору інформацію, як того вимагає ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 діяла добровільно, повністю усвідомлюючи наслідків своїх дій, про що свідчать його підписи на Кредитному договорі та додатках.

Враховуючи наведене, суд вважає, що зміст оспорюваного Кредитного договору відповідає вимогам, встановленим в законодавстві, при укладенні договору банком дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а отже, немає підстав для визнання договору в цілому недійсним.

Посилання ОСОБА_1 на те, що банк не має права надавати, а позичальник - отримувати та повертати кредит в іноземній валюті без отримання відповідної індивідуальної ліцензії спростовується матеріалами справи.

Так, надання та одержання кредиту в іноземній валюті передбачено ч. 3 ст.533 ЦК України у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статтєю 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Однак, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до приписів ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам та нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Відповідно до п. п. «в», «г» ч. 4 ст. 5 Декрету індивідуальної ліцензії потребують в т.ч. операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законом межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

ПАТ «УКРССИББАНК» має банківську ліцензію № 75 на здійснення банківських операцій, визначених ч. 1 та п. 5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та дозвіл № 75-2 на право здійснення операцій, визначених пп. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», перелік яких містить операцію щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Більш того, чинним законодавством не встановлені обмеження, передбачені п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» при видачі індивідуальної ліцензії щодо надання і отримання кредитів в іноземній валюті, в зв'язку з чим відповідні положення Декрету не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ПАТ «УКРССИББАНК», маючи відповідну генеральну ліцензію на здійснення банківських операції та письмовий дозвіл НБУ, дотримався вимог законодавства при укладанні договору з ОСОБА_1 на надання кредиту в іноземній валюті .

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання Кредитного договору - недійсним.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УКРССИББАНК» про захист прав споживача та визнання Кредитного договору № 0 від 30.01.2008 року недійсним необхідно відмовити, а зустрічний позовом Публічного акціонерного товариства «УКРССИББАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до платіжного доручення № НОМЕР_1 від 28.04.2015 ПАТ «УКРССИББАНК» сплатив 3654,00 гривень судового збору.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись : ст. ст. 3, 10, 15, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 6, 526, 530, 533, 546, 549, 553, 554, 610, 611, 612, 627, 629, 632, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені первісного позову ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «УКРССИББАНК» про захист прав споживача та визнання кредитного договору № 0 від 30.01.2008 року недійсним - відмовити.

Зустрічний позов Публічного Акціонерного Товариства «УКРССИББАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 30.01.2008 в розмірі 45331,90 доларів США (сорок п'ять тисяч триста тридцять однин долар США та дев'яносто центів), пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам в розмірі 23939,55 гривень (двадцять три тисячі дев'ятсот тридцять дев'ять гривень п'ятдесят п'ять копійок) та судовий збір в розмірі 3654,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Житомирської області через Попільнянський районний суд на протязі 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Попільнянського

районного суду А. В. Зленко