Справа № 359/8904/14 Головуючий у І інстанції Жураський В. В.
Провадження № 22-ц/780/1117/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С.М.
Категорія 18 23.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Лащенка В.Д.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про передачу у власність частини земельної ділянки, частини побудованих приміщень та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Бориспільська районна державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2011 року їй, як дружині померлого ОСОБА_4, була встановлена обов'язкова частка у спадковому майні, що становить 1/4 частину земельної ділянки розміром 1,51 га та 1/8 частину приміщень будинку АДРЕСА_1 у с.Мирне Бориспільського району Київської області. Оскільки виділити в натурі та користуватися належною їй 1/8 частиною приміщень спірного будинку неможливо, вона запропонувала ОСОБА_2 передати їй частину земельної ділянки, яка належить на праві власності відповідачу, взамін на вказану 1/8 частину приміщень будинку, тобто отримати компенсацію в порядку ст.364 ЦК України. Однак ОСОБА_2 залишила її пропозицію без реагування. З наведених підстав позивач просила зобов'язати відповідача передати їй у власність частину земельного паю у розмірі 1,1325 га взамін на 1/8 частину приміщень будинку АДРЕСА_1 яка належить їй на праві власності.

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа: Бориспільська районна державна нотаріальна контора, в якому посилалась на те, що ОСОБА_3 з 1971 року не приймала участі у житті ОСОБА_4, допомогу під час йому хвороби не надавала, не піклувалася про нього та його похованням не займалася. Посилаючись на вказані обставин позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на підставі ч.5, ч.6 ст.1224 ЦК України; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину прибудованих приміщень 1-2, 1-3, 1-8, 1-6, 1-1, 1-2, 1-3 будинку АДРЕСА_1 у с.Мирне Бориспільського району Київської області та 1/4 частину земельної ділянки розміром 1,51 га, яка розташована у с.Мирне Бориспільського району Київської області.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким її зустрічний позов задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 ухилялася від надання допомоги ОСОБА_4, який через похилий вік та хворобу потребував допомоги.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними й такими, що ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 з 24 січня 1961 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 24 січня 1961 року (а.с.65).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, який за життя 30 червня 2004 року склав заповіт, за яким все своє майно заповідав чоловіку позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Мирненської сільської ради ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 37 (а.с.33, 35-36).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2007 року задоволено позов ОСОБА_2 та встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживав з ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, однією сім`єю без шлюбу з 1971 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано за ОСОБА_4 право власності на половину майна набутого ним за час проживання однією сім`єю з ОСОБА_7, яке складається з прибудованих приміщень 1-2, 1-3, 1-8, 1-6, 1-1, 1-2, 1-3 по АДРЕСА_1 с. Мирне Бориспільського району Київської області. Вказане рішення набрало законної сили. (а.с.37-38).

Також по справі встановлено, що ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 26 березня 2001 року належала земельна ділянка площею 1,51 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирненської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с.13).

Спадщину після смерті ОСОБА_4 у встановлений шестимісячний термін шляхом подачі заяви до держнотконтори прийняли спадкоємець померлого за заповітом ОСОБА_5 та дружина померлого - ОСОБА_3, як непрацездатна вдова, що має право на обов'язкову частку у спадщині. ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_5 Спадщину після його смерті у встановленому законом порядку прийняла його дружина - ОСОБА_2 шляхом подачі заяви до держнотконтори про прийняття спадщини. Вказані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Бориспільська районна державна нотаріальна контора Київської області, Мирненська смільска рада Бориспільського району про визнання права власності на спадкове майно, а тому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню (а.с.42-45).

Згідно з вказаним рішенням апеляційного суду Київської області від 19 вересня 2011 року змінено рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2011 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно та визнано за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 на 3/8 частини прибудованих приміщень 1-2, 1-3, 1-8, 1-6, 1-1, 1-2, 1-3 житлового будинку АДРЕСА_1 в селі Мирне Бориспільського району Київської області та 3/4 частини земельної ділянки розміром 1,51 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мирненської сільської ради Бориспільського району Київської області. Рішення суду першої інстанції в частині зменшення обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_3 та визнання за нею права на спадкове майно скасовано.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ (ч.6 ст.1224 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у п. 6 своєї постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив судам, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині за законом після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_2 посилалась на те, що ОСОБА_3 з 1971 року не приймала участі у житті ОСОБА_4, під час його хвороби допомогу не надавала, не піклувалася про нього та не здійснювала його поховання.

На підтвердження вказаних обставин позивач надала суду заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2007 року, яким встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_4 проживав з ОСОБА_7 однією сім`єю без шлюбу з 1971 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року; довідку Мирненської сільської ради від 07 серпня 2008 року про те, що ОСОБА_4 проживав в господарстві ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 у с.Мирне з 1971 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 року; довідку Мирненської сільської ради від 05 листопада 2014 року про те, що ОСОБА_2 проживала разом ОСОБА_4, доглядала за ним, вони вели спільне господарство і вона здійснила його поховання за власні кошти; довідку управління праці та соціального захисту населення № 307 від 29 серпня 2005 року про те, що ОСОБА_2 являється отримувачем допомоги по догляду за пристарілим та інвалідом І групи з 16 листопада 2004 року по 28 січня 2027 року (а.с.37-38, 58, 59, 148).

Однак вказані документи не свідчать про те, що ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, а ОСОБА_3 мала реальну можливість надавати таку допомогу та свідомо ухилялася від її надання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела обставин, на які посилалась як на обґрунтування позовних вимог, та, відповідно, суд правильно відмовив їй у позові про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спадкове майно є похідними від вимог про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, то вказані позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 не оскаржується, тому відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді