АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

08 жовтня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року,

встановила:

14.05.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив скасувати наказ про звільнення від 14.04.2015 р. №148-П та поновити його на посаді заступника начальника управління координації мережі департаменту регіонального управління мережею у Публічному акціонерному товаристві акціонерному банку «Укргазбанк» ( далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 10 квітня 2013 р. працював у ПАТ АБ «Укргазбанк» на посаді заступника начальнику управління координації мережі департаменту регіонального управління мережею. 14 квітня 2015 р. його було звільнено з роботи згідно з наказом №148-П від 14.04.2015 р. за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Посилаючись на те, що його звільнення проведено з порушенням вимог закону, а саме вимог статей 10,11,13,22, 32, 36, 43, 49-2 КЗпП України, без урахування вимог статей 42, 252 КЗпП України, статей 7, 22 та 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», що призвело до порушення його трудових прав та заподіяння моральної шкоди, просив позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність рішення суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про приєднання доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачу не були запропоновані всі вакансії, які існували в структурі банку.

Зазначив, що позивачу не було запропоновано вакансію юриста ОСОБА_4, який звільнився з посади юриста відділу по роботі з фізичними особами управління позасудового вирішення спорів юридичного департаменту 13.02.2015 р., тобто вже після попередження позивача про майбутнє скорочення, хоча позивач має вищу юридичну освіту та працював на керівних посадах юридичного напрямку у банківській сфері. Позивачу також не було запропоновано вакансію ОСОБА_3, який звільнився з посади начальника управління роздрібних кредитних ризиків департаменту ризик-менеджменту 03.04.2015 р. за угодою сторін, тобто вже після попередження позивача про майбутнє скорочення.

Крім цього, суд не звернув увагу на те, що згода профспілкового комітету ПАТ АБ «Укргазбанк» була надана з порушенням строків, встановлених ч.2 ст.43 КЗпП України.

Зазначив, що ліквідація чи реорганізація ПАТ «АБ «Укргазбанк» в розумінні ст.40 КЗпП України не відбулась, отже звільнення позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України є незаконним.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначив, що звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України відбулось з дотриманням процедур та гарантій, передбачених трудовим законодавством України. В судовому засіданні ОСОБА_1 не заявляв жодного клопотання про приєднання будь-яких доказів, що підтверджується звукозаписом судового засідання. Посади ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підлягали скороченню, а тому їх неможливо було запропонувати позивачу. На момент звільнення ОСОБА_5 позивач був відсутній на роботі у зв'язку з хворобою. Від всіх вакантних посад позивач відмовився, а тому у роботодавця були відсутні підстави порівнювати його кваліфікацію або продуктивність праці з іншими працівниками. Порушення профспілкою строків розгляду питання про надання згоди на вивільнення працівників та надання цієї згоди з запізненням не є підставою для поновлення працівника на роботі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Ковальов В.М. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 працював в ПАТ АБ «Укргазбанк» на посаді заступника начальника управління координації мережі департаменту регіонального управління мережею з 10 квітня 2013 року (а.с.46).

У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме скорочення структурних підрозділів головної установи Банку (протокол Правління від 03.02.2015 р. №8), значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників, відповідачем 03 лютого 2015 р. видано наказ №65 «Про скорочення штату працівників», відповідно до якого з 03.04.2015 р. підлягав скороченню штат працівників головної установи Банку (а. с. 59-65).

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема скорочення структурного підрозділу, в якому працював позивач, відповідно до наказу №65 від 03.02.2015 р. «Про скорочення штату працівників» ОСОБА_1 03 лютого 2015 року попередили про наступне звільнення з займаної посади 03 квітня 2015 року за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з скороченням посади (а.с.66).

Наказом №148-П від 14.04.2015 р. ОСОБА_1 звільнено з вказаної посади 14 квітня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги у відповідності до ст.44 КЗпП України (а.с 11).

Відмовляючи у задоволенні позову про поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення останнього відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства. При цьому у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, що супроводжувалось скороченням деяких структурних підрозділів, в тому числі Департаменту регіонального управління мережею, в якому працював позивач.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими з таких підстав.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст.40 , ч. 3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Судом встановлено, що в день попередження про майбутнє вивільнення позивачу запропоновано посади відповідно до додатку №1 та додатку №2 до попередження про наступне звільнення, загальною кількістю 142 одиниць, від яких він відмовився (а.с. 67-69).

Крім цього, 10.02.2015 р. позивачу було запропоновано ще 24 посади, 23.02.2015 р. - 27 посад, 04.03.2015 р. - 6 посад, 13.03.2015 р. - 26 посад, 01.04.2015 р. - 21 посада, від яких він відмовився (а.с.70-82).

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що за фахом він є юристом, має досвід управління юридичним підрозділом (управлінням) банку.

Заперечуючи проти висновків суду першої інстанції в частині дотримання відповідачем вимог ч. 2 ст.40 , ст.49-2 КЗпП щодо переведення позивача на іншу роботу, представник ОСОБА_1 посилався на те, що останньому не було запропоновано вакантну посаду юриста, з якої 13.02.2015 р. звільнився ОСОБА_4, а також посаду начальника управління роздрібних кредитних ризиків департаменту ризик-менеджменту, з якої 03.04.2015 р. звільнився ОСОБА_3

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звільнився з посади юриста 13.02.2015 р. за угодою сторін (а.с.187).

Відповідно до змін №42 до штатного розкладу АБ «Укргазбанк», що вводились в дію з 16.02.2015 р. відповідно до наказу №42-ШР від 16.02.2015 р., посаду юриста відділу по роботі з фізичними особами скорочено на наступний робочий день після звільнення ОСОБА_4 (а.с. 188).

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що посаду юриста було скорочено 17.02. 2015 р., є недоведеними.

На спростування наданого позивачем доказу в цій частині, а саме витягу зі змін №43 до штатного розкладу АБ «Украгазбанк», отриманого з іншої цивільної справи (а.с.201), відповідачем надано зміни №43 до штатного розкладу, які вводились в дію з 17 лютого 2016 р., який не містить такої посади, як юрист відділу по роботі з фізичними особами (а.с.218-219). При цьому представник відповідача зазначив, що при виготовленні витягу з вказаного штатного розпису працівником банку було допущено помилку.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до наказу від 01.04.2015 р. №127-П, ОСОБА_3 звільнено з посади начальника управління роздрібних кредитних ризиків департаменту ризик-менеджменту 03 квітня 2015 року (а.с.189).

Відповідно до змін №82 до штатного розкладу АБ «Укргазбанк», що вводились в дію з 06.04.2015 р. відповідно до наказу №82-ШР від 06.04.2015 р., посаду начальника управління роздрібних кредитних ризиків скорочено на наступний робочий день після звільнення ОСОБА_3 (а.с. 190).

Відповідно до ст. 60 КЗпП України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних та допустимих доказів того, що відповідачем не було запропоновано всі наявні у відповідача вакантні посади суду надано не було.

Під часу розгляду справи в суді першої інстанції судом за клопотанням відповідача до матеріалів справи були долучені копії звітів Форми №3-ПН, які містила основні дані про наявні вакансії, подані відповідачем до відповідного територіального органу Державної служби зайнятості України.

Апеляційна скарга не містить доводів в тій частині, що позивачу не було запропоновано вакансії згідно Форми №3-ПН, зокрема вакансії заступника директора департаменту, заступника директора департаменту ( на умовах строкового трудового договору), заступника начальника управління (на умовах строкового трудового договору), директора департаменту, а суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (а.с. 107).

Разом з тим, відповідно до п.2.1 Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії), затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 31.05.2013 р. №316, форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є неступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Доказів того, що станом на час попередження позивача про майбутнє вивільнення вказані посади залишались вакантними та останні могли бути запропоновані позивачу з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо суду надано не було.

Відповідно до ч.2 ст.43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на засіданні комітету первинної професійної спілки «Працівників Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (протокол №4 від 24 березня 2015 року) прийнято рішення про надання згоди в.о. Голови Правління на звільнення працівників у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, до переліку яких входив також позивач (а.с. 89-90).

При цьому на попередньому засіданні комітету від 20.03.2015 р. (прокол №3) було прийнято рішення про повторне запрошення працівників, які не з'явились на це засідання, для розгляду питання щодо надання згоди на їх звільнення, в тому числі ОСОБА_7

Враховуючи те, що подання роботодавця повинно розглядатись у присутності працівника, щодо якого воно подано, а у разі нез'явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається, а також з урахуванням тієї обставини, що наслідки порушення 15-денного строку розгляду подання роботодавця законом не встановлені, посилання позивача на порушення цього строку не може бути самостійною підставою для поновлення його на роботі, оскільки обставина звільнення позивача без законної підстави суду не доведена.

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

При розгляді даного спору судом перевірено ту обставину, що у відповідача були законні підстави для звільнення позивача у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, що потягло за собою скорочення чисельності працівників.

Враховуючи викладене, а також те, що власник має право на свій розсуд вносити зміни до штатного розкладу, а суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності чи штату працівників, доводи апеляційної скарги в тій частині що ліквідація чи реорганізація ПАТ КБ «Укргазбанк» в розумінні ст.40 КЗпП України не відбулась підлягають відхиленню.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/12904/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.