АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/859/2015 Головуючий в І інстанції Ігнатенко О.Й.
Категорія: 57 Доповідач: Фурман Т.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року серпня місяця 18 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Фурман Т.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Чиркової К.Г.

При секретарі: Предместніковій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» та ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_3, на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 05 лютого 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» звернулось до суду із вказаним позовом, зазначаючи про те, що 09.06.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 01317RX, до якого 14.08.2008 року укладено додаткову угоду №1.

За вказаним кредитним договором та додатковою угодою до нього позивач зобов'язався надати ОСОБА_3 кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 42 216,00 доларів США, на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 38 000,00 доларів США та 4 216,90 доларів США на виплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за фактичний період користування кредитними коштами в розмірі 12,9 % до 08.06.2024 року.

В якості забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 09.06.2008 року був укладений договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_4 зобов?язався відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ОСОБА_3 в тому ж розмірі, що і боржник.

Крім того, з метою забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору 15.07.2011 року між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_5. укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що боржник не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування грошовими коштами, банк просив суд, з урахуванням збільшених позовних вимог, достроково солідарно стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором №01317RX від 09.06.2008 року у розмірі 34 400,40 доларів США та 34 784,99 грн., яка складається з: заборгованості по сплаті тіла кредиту в сумі 31 942,28 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 2 458,12 доларів США, заборгованості по пені в сумі 34 784,99 грн. , звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою вартістю, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, стягнути судові витрати у розмірі 3 654,00 грн., а також витрати, пов'язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 237 грн.

26.12.2014 року ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до ПАТ «Марфін Банк» про визнання недійсним кредитного договору №01317RX від 09.06.2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «Морський транспортний банк».

Ухвалою суду від 30.12.2014 року позови були об'єднані в одне провадження.

Ухвалою від 05.02.2015 року суд залишив зустрічний позов без розгляду з підстав передбачених п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

12.01.2015 року ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_3, повторно звернулася до суду з позовом до ПАТ «Марфін Банк» про визнання кредитного договору недійсним з підстав порушення банком при укладенні оспореного договору ст. 11 Закону України „ Про захист прав споживача" щодо ненадання інформації про умови кредитування та валютні ризики, пов'язані з укладанням договору в іноземній валюті.

Ухвалою від 02.02.2015 року суд об'єднав зустрічний позов в одне провадження з позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредиту, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 05 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позов ПАТ «Марфін Банк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №01317RX від 09.06.2008 року в розмірі 34 400,40 доларів США, що станом на 05.02.2015 року за офіційним курсом НБУ (17,999 грн. за 1 долар США) складає 619 172,80 грн. та 34 784,99 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серія НОМЕР_1), виданого 27.02.2008 року Херсонською міською радою на підставі рішення виконавчого комітету №81 від 19.02.2008 року, шляхом надання права ПАТ «Марфін Банк» продати предмет іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про іпотеку», за початковою ціною предмета іпотеки 27 848 доларів США, що в еквіваленті на день укладення іпотечного договору складало 221 990,33 грн., та станом на 05.02.2015 року за офіційним курсом НБУ станом на 05.02.2015 року (17,999 грн. за 1 долар США) складає 501 236, 15 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості по кредитному договору в сумі 34 400, 40 доларів США та 34 787, 99 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги з підстав зазначених в позові; це ж рішення суду в частині задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки змінити, виключити з резолютивної частини рішення визначення грошового еквівалента в національній валюті суми заборгованості, вираженої в доларах США та зазначити, що початкова вартість предмета іпотеки на прилюдних торгах повинна визначатись на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог банку, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» просить апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_3, відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_3, підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно кредитного договору №01317/01317RX, від 09.06.2008 укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», та ОСОБА_3, остання отримала кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у сумі 11 185 доларів США на наступні цілі: споживчі цілі у сумі 10000 доларів США, а також у сумі 1185,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за фактичний період користування кредитними коштами, строком користування по 08.07.2025 року, з щомісячним погашенням заборгованості по кредиту, процентів та комісії за користування кредитом у відповідності з п.1.1 кредитного договору /а.с.6-8,33-34/.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 14.07.2008 року до кредитного договору №01317/01317RX від 09.06.2008 року, внесено зміни у п. 1.1 кредитного договору та викладено його у новій редакції, зокрема, кінцевий термін погашення кредиту вказано 08.06.2024 року; кредит надавався у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у сумі 42 216,00 доларів США, на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 38 000,00 доларів США, а також у сумі 4 216,90 доларів США на виплату страхових платежів у випадках, передбачених договором, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12,9 % річних за фактичний період користування кредитними коштами, та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 0% від суми наданого кредиту без урахування страхових платежів, що сплачуються щомісяця в період сплати у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту, комісії за видачу кредиту у сумі 0,5%, що сплачується у момент надання кредиту у гривні за курсом НБУ на дату нарахування незалежно від валюти кредиту. Також щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 470,87 доларів США, для погашення заборгованості за по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, щомісячної комісії /а.с.11/.

15.07.2011 року між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №01317/01317RX від 09.06.2008 року, якою були внесені зміни щодо прав та обов?язків сторін /а.с.12-14/.

В якості забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 09.06.2008 року укладено договір поруки №02081rX з додатковими угодами до нього №1 від 14.08.2008 року, та №2 від 15.07.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_4 зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ОСОБА_3 в тому ж розмірі, що і боржник /а.с.15-18/.

Крім цього, з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору, 15.07.2011 року між ПАТ «Марфін Банк» та Д?ячнеко М.Д. укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Загальна вартість предмета іпотеки за згодою сторін станом на 15.07.2011 року визначена 27 848,00 доларів США, що в еквіваленті на день укладення договору складала 221 990,33 грн. /а.с.19-22/.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 38 000 доларів США /а.с.5/.

У зв'язку з систематичним порушенням позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, банк на адресу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, згідно повідомлень №06/07-05/7-6 від 09.07.2014 року, №06/07-05/7-8 від 09.07.2014 року, №06/07-05/7-7 від 09.07.2014 року, надсилав письмові вимоги про виконання грошових зобов'язань за кредитним договором із попередженням, що у разі невиконання даної вимоги банк заявить вимогу про дострокове стягнення кредитних коштів з боржника, поручителя та розпочне стягнення на предмет іпотеки в передбачений законодавством України спосіб /а.с.28-30/. Направлена банком письмова вимога не була виконана.

Відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 17.11.2014 року ОСОБА_3 має заборгованість у розмірі 34 400,40 доларів США та 34 784,99 грн., яка складається з: заборгованості по сплаті тіла кредиту в сумі 31 942,28 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 2 458,12 доларів США, заборгованості по пені в сумі 34 784,99 грн. /а.с.162-163/.

Розрахунок суми заборгованості здійснений відповідно до умов укладеного кредитного договору і вимог чинного законодавства, який у встановленому порядку відповідачами не спростований.

За умовами кредитного договору та відповідно до ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодерожателя.

При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Статтею 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Зазначені положення містяться і в роз'ясненнях, наданих у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Враховуючи, що судом встановлений факт невиконання позичальником умов кредитного договору, який забезпечувався договором поруки та договором іпотеки, а надіслані боржнику, поручителю та іпотекодавцю, який є відмінним від боржника, відповідно до умов укладених сторонами договорів, ст. 33,35 Закону України „ Про іпотеку", письмові вимоги про виконання грошових зобов'язань за кредитним договором із попередженням про дострокове стягнення грошових коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги, були залишені без задоволення, колегія суддів вважає, що заявлені банком вимоги є обґрунтованими і погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав, передбачених Законом України "Про іпотеку" та умовами укладеного договору іпотеки, який є чинним, для задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у зазначений позивачем спосіб.

Оскільки кредит правомірно надавався в іноземній валюті і кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, та зважаючи на те, що відповідно до ст. 533 ЦК України, гривневий еквівалент заборгованості по кредиту має визначатися виходячи з офіційного курсу саме на день платежу, а не на день винесення судом рішення, колегія суддів вважає, що з резолютивної частини рішення слід виключити визначення грошового еквівалента в національній валюті суми заборгованості.

Зазначення в резолютивній частині рішення початкової ціни предмета іпотекив еквіваленті на день укладання іпотечного договору та на час ухвалення судового рішення не суперечить чинному законодавству, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Посилання ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_3, на той факт, що суд не мав права звертати стягнення на предмет іпотеки в зв'язку з прийняттям Закону України „ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" є безпідставними, оскільки мораторій розповсюджується лише за певних умов, які в судому засіданні не були встановлені. При цьому, сторони не позбавлені можливості вирішити це питання в порядку виконання судового рішення відповідно до вимог закону.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо відсутності правових підстав для стягнення заборгованості з боржника та поручителя.

Відмовляючи у задоволенні вимог банку в цій частині, суд виходив з того, що одночасне стягнення боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, в рахунок погашення зазначеного кредитного договору, призведе до стягнення на користь кредитора однієї і тієї самої суми заборгованості одночасно, як з боржника, так і майнового поручителя за рахунок належного йому майна, що призведе до подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові. Вимога про стягнення суми боргу непокритого іпотечним майном, повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки боржник є відмінним від іпотекодавця, то відповідно до Закону України "Про іпотеку", роз'яснень наданих у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимоги до боржника та іпотекодавця не залежать одна від одної, а тому при вказаних обставинах відповідно до ст. 553,554, ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України банк має право вимагати від позичальника, що прострочив повернення чергової частини позики, та поручителя, як солідарних боржників з підстав, передбачених умовами укладених сторонами договорів кредиту і поруки, належні позивачеві грошові кошти, в тому числі пеню за прострочення виплат, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором №01317RX від 09.06.2008 року в розмірі 34 400,40 доларів США та 34 784,99 грн., яка складається з: заборгованості по сплаті тіла кредиту в сумі 31 942,28 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 2 458,12 доларів США, заборгованості по пені в сумі 34 784,99 грн..

Заяву позичальника щодо застосування позовної давності до вимог про нарахування пені, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги, оскільки за умовами укладених договорів та на підставі ст. 259 ЦК України, сторони досягли домовленості про те, що позовна давність за вимогами банку про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісій та неустойки (штрафу,пені) за цим договором встановлюється тривалістю у три роки.

Предметом зустрічного позову є визнання недійсним укладеного кредитного договору від 09.06.2008 р.

Посилання позивачки на те, що кредитний договір вчинений нею внаслідок невиконання зі сторони відповідача вимог ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів", а тому є підстави для визнання його недійсним, судом першої інстанції не взяті до уваги, оскільки такий факт матеріалами справи та поясненнями позивачки, належними та достовірними доказами не доведений, як того вимагають приписи ст. 10,11 ЦПК.

При вказаних обставинах колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність заявлених позивачкою підстав для визнання кредитного договору недійсним, та вважає, що цей висновок ґрунтується на належних доказах та відповідає нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 05 лютого 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №01317RX від 09.06.2008 року в розмірі 34 400,40 доларів США та 34 784,99 грн.

Це ж рішення суду в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки змінити, виключивши з резолютивної частини рішення суду визначення грошового еквівалента в національній валюті суми кредитної заборгованості, вираженої в доларах США.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» судовий збір по 609,00 грн. з кожного.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: