Справа№592/7659/15-ц
Провадження №2/592/2192/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі:

Головуючогосудді ОСОБА_1

При секретарі Коваленко А.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних та 3% річних,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних та 3% річних мотивуючи їх тим, що 10 лютого 2015 р. рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми у справі № 592/12887/14-ц встановлено, що ОСОБА_3 зняла кошти з рахунку ОСОБА_2 з загальній сумі 20 625 грн. у період з 18.06.2012 р. по 01.05.2015 р.Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 10.02.2015 р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто безпідставно набуті кошти в сумі 20 625 грн. та 243,60 грн. судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області по справі 592/4115/15-ц від 30.07.2015 р. було змінено рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 19.06.2015 р., яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних та 3% річних за період з 11.01.2015 р. по 31.03.2015 р.

Відповідно до постанови про закриття виконавчого провадження від 13.07.2015 р. по виконавчому листу № 592/12887/14-ц виданого 19.03.2015 р. Ковпаківським районним судом м.Суми ОСОБА_3 08.07.2015 р. повністю розрахувалася з позивачем.

Відповідно до проведених розрахунків позивач, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідачки інфляційні та 3% річних на суму безпідставно набутих коштів в розмірі 20 625 грн., за період з 01.04.2015 року по 01.07.2015 року, а саме інфляційні - 3 425 грн. 75 коп. та 3% річних - 154 грн. 75 коп. та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував. Надав копію квитанції № 65966311 від 12.08.2013 року на суму 3 521 грн. 26 коп. для підтвердження сплати коштів за судовими рішенням за справою №592/4115/15-ц.

Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.02.2015 року по цивільній справі № 592/12887/14-ц, провадження № 2/592/350/15 позов ОСОБА_2 був задоволений. Було вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20625 грн. , 243 грн. 60 коп. витрат, а всього 20868 грн. 60 коп. (а. с. 6) .

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 10.03.2015 року по цивільній справі № 592/1288 7/14-ц, провадження № 22-ц/788/573/15 апеляційну скаргу ОСОБА_3 було відхилено, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 лютого 2015 року в даній справі було залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області по справі 592/4115/15-ц від 30.07.2015 р. було змінено рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 19.06.2015 р., яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних та 3% річних за період з 11.01.2015 р. по 31.03.2015 р.(а.с.7-8)

12.08.2015 року ОСОБА_3 виконала рішення Ковпаківського районного суду м.Суми по справі 592/4115/15-ц та ухвалу Апеляційного суду Сумської області по справі 592/4115/15-ц від 30.07.2015 р.. Попри це в силу вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України ОСОБА_3 не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобовязання. Більш того, оскільки ОСОБА_3 прострочила виконання грошового зобовязання, відтак на вимогу ОСОБА_2 вона зобовязана сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З аналізу чинного конституційного, цивільного, цивільного процесуального законодавства України з урахуванням рекомендацій та роз'яснень, наданих Верховним Судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається наступне.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 13 Конституції України власність зобовязує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом.

Із змісту ч. ч. 1, 2, 4, 5, 7 ст. 41 Конституції України вбачається, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких обєктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Із змісту п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України вбачається, що виключно законами України визначається правовий режим власності.

Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Із змісту п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України вбачається, що основними засадами судочинства є обовязковість рішень суду.

Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Із змісту абз. 6 ч. 4 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вбачається, що єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується обовязковістю виконання на території України судових рішень.

Згідно ч. 4 ст. 31 ЦПК України кожна із сторін має право вимагати виконання судового рішення в частині, що стосується цієї сторони.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Крім того, вважає за необхідне взяти до уваги положення ч. 1 ст. 1 ЦПК України, згідно якій завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. А також положення ч. 2 ст. 308 ЦПК України, згідно якій не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, всупереч імперативним вимогам ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України; ч. 1 ст. 14 ЦПК України; ч. 2 ст. 13, абз. 6 ч. 4 ст. 17 Закону України Про судоустрій і статус суддів , без врахування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, ОСОБА_3 не виконала рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.06.2015 року по цивільній справі № 592/4115/15-ц, , яке було змінено згідно ухвали апеляційного суду Сумської області від 30.07.2015 року по цивільній справі № 592/4115/15-ц,, в частині, що її стосується (ч. 4 ст. 31 ЦПК України) .

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана норма визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобовязань. Таких наслідків є декілька. По-перше, боржник зобовязаний сплатити суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий курєр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua). Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. По-друге, дана норма передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені цією нормою, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобовязань.

Більш того, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та навіть незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження тощо.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошові зобовязання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

Отже, враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов до висновку про те, що на них поширюються положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки відповідачкою ОСОБА_3 не виконане рішення, ухвалене із зобовязальних відносин.

Ст. 625 ЦК України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, дає підстави для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами зобовязальних зобовязань.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі за № 6-113цс14 і має бути врахована у розгляді справ при застосуванні ст. 625 ЦК Уккраїни

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних та 3 % річних, є обґрунтованим, але суд не погоджується з проведеними розрахунками позивача відносно інфляційних та 3 % річних.

Сукупний індекс інфляції буде становити 116,97% (114,0%*102,2%*100,4%) / 100.

Отже, розмір інфляційних втрат за вказаний період має бути 3 485 грн. 62 коп. (20 625*1,169-20625), позивач в своїх розрахунках вказує суму інфляційних втрат у розмірі 3 425 грн. 75 коп. Суд не може виходити за межі позовних вимог, тому інфляційні втрати стягненню підлягають у розмірі 3 425 грн. 75 коп., а розрахунок 3% річних виконується за формулою: 20 625*3*91 (кількість днів прострочки) /365/100 і становить 154 грн. 26 коп. В розрахунках позивача вказана сума 3% річних 154 грн. 69 коп. Виходячи з цього суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних та 3 % річних підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 208, 209, 212 215, 218, 222 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних та 3% річних задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 3 425 (три тисячі чотириста двадцять пять) грн. 75 коп. та 3% річних в розмірі 154 (сто пятдесят чотири) грн. 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд міста Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Г.Ю. Корольова