АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 ( 1 ) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Соколан Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Митрофанової Л.В.,

суддів Соколан Н.О., Михайлів Л. В.

при секретарі Бондарі Ю. А.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2009 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ВАТ «ПГЗК») та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі Відділення Фонду) і просив поновити йому пропущений процесуальний строк для звернення до суду та стягнути з відповідачів на його користь по 125 00 грн. за спричинену моральну шкоду. В ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_4 подав клопотання про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з Відділення Фонду, яке ухвалою суду від 02 березня 2010 року було задоволено.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2010 року поновлено ОСОБА_3 строк звернення до суду. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн.

В апеляційній скарзі ВАТ «ПГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального і процесуального права; судом не прийнято до уваги, що підприємство повідомляло позивача про шкідливий характер його роботи; до суду не надано доказів противоправної поведінки відповідача, яка призвела до втрати позивачем професійної працездатності; факт спричинення моральної шкоди не підтверджено доказами, розмір такої шкоди значно завищено; суд помилково застосував положення ст. 237-1 КЗпП України та ст. 1167 ЦК України, оскільки ці норми є взаємовиключними; судом не встановлено, що належним відповідачем по справі є відділення Фонду, на яке з 01.04.2001 року покладено обовязок по відшкодуванню моральної шкоди особам, яким ушкодження здоровя заподіяно внаслідок трудової діяльності; не застосовано строку позовної давності.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 в період з 1980 року по 2006 рік працював на руднику ВАТ «ПГЗК» помічником машиніста екскаватора, машиністом екскаватора 6 розряду. Первинним висновком МСЕК від 25.01.2006 року йому було встановлено 35% втрати професійної працездатності, а переоглядом від 01.02.2007 року встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та дійшов правильного висновку про необхідність відшкодування позивачеві моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що саме відповідач винний у виникненні у нього хронічного професійного захворювання.

Твердження відповідача про те, що підприємство повідомляло позивача про шкідливий характер його роботи спростовуються довідкою про санітарно-гігієнічні умови праці №2/2-1394 від 21.10.2005 року (а.с.8-10), в якій зазначено, що на робочому місці позивача виявлено перевищення гранично допустимих норм дії шкідливих факторів.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідачів моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Позивач переносить фізичний біль, моральні страждання, змушений періодично звертатися до лікарів, страждає від наслідків професійного захворювання. Тому доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди та недоведеності вини відповідачів у цьому є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Доводи апеляційної скарги про те, щодо суду не надано доказів противоправної поведінки відповідача, яка призвела до втрати позивачем професійної працездатності, спростовуються п. 19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання (а.с. 7), яким встановлено, що винним у виникненні захворювання позивача є керівництво рудоуправління ВАТ «ПГЗК».

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Суд врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Доводи відповідача про те, що суд необґрунтовано при вирішенні спору керувався ст.237-1 КЗпП України, оскільки позивач був застрахованою особою, тому належним відповідачем повинен бути Відділення Фонду, безпідставні, враховуючи наступне. 25.01.2006 року, на час установлення МСЕК позивачу втрати професійної працездатності в звязку з ушкодженням здоровя, Законами України «Про державний бюджет» на 2006 та 2007 роки зупинялася дія Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування моральної шкоди, а з 01.01.2008 року припинено таке відшкодування незалежно від часу настання страхового випадку, тому питання про відшкодування працівнику моральної шкоди в звязку з ушкодженням його здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, вирішується на підставі ст.237-1 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що органами МСЕК не встановлено факту спричинення моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, повязане з виконанням трудових обовязків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 25.01.2006 р. встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Доводи відповідача про пропуск ОСОБА_3 тримісячного строку для звернення до суду не можуть бути взяті до уваги, оскільки не ґрунтуються на законі.

За таких підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому апеляційну скаргу ВАТ «ПГЗК» слід відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: