АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7909/15 Справа № 205/2375/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона 01 листопада 2014 року в магазині за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Шмідта, 10 замовила монтаж дверей про що було складено договір з ФОП ОСОБА_3.

01 листопада 2014 року був складений рахунок на № 1 на загальну суму 7 380 грн., підписаний та скріплений печаткою продавця.

Відповідно п. 2.1 рахунка, позивачем було сплачено кошти в розмірі 5 000 грн. та залишок становить 2 380 грн., що підлягає сплаті після виконання робіт з встановлення дверей за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тельмана, 33.

За вказаним договором монтаж дверей мав бути проведений через 3 тижня з моменту замовлення. Після спливу обумовленого терміну, роботу не було виконано.

22 грудня 2014 року позивач поїхала до магазину з вимогою повернення грошей, проте магазин був замкнений та не працював. ОСОБА_4 було написано розписку, в якій він зобовязався повернути кошти в розмірі 5000 грн., або встановити дверні блоки протягом 26-27 грудня 2014 року, протягом зазначеного строку двері не були встановлені.

З урахуванням всіх обставин просила стягнути солідарно з відповідачів сплачені за товар кошти в розмірі 5000 грн.; в рахунок відшкодування збитків суму в розмірі 4420,00 грн.; проценти за прострочення зобовязань в сумі 419,20 грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 000 грн., судові витрати у розмірі 243, 60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2Ю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та на неповне зясування обставин справи ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рахунку № 1 від 01 листопада 2014 року, складеного та скріпленого печаткою ФОП ОСОБА_3, позивачем було сплачено кошти в розмірі 5 000 грн. за монтаж дверей за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Тельмана, 33, с. Таромське, залишок становить 2 380 грн., що підлягає сплаті після виконання робіт з встановлення дверей.

Позивачем його зобовязання стосовно оплати частини вартості послуг було виконано у повному обсязі. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, у встановлений договором строк визначений обсяг робіт не виконав, чим порушив взяті на себе за договором про надання послуг зобовязання.

Після спливу строку виконання замовлення 22 грудня 2014 року позивач звернулася до відповідачів з метою повернення коштів, однак магазин був зачинений та не працював.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивача суд виходив з того, що позивачем зобовязання по оплаті частини вартості послуг, виконані у повному обсязі, відповідач ФОП ОСОБА_3 свої зобовязання, щодо виконання визначеного обсягу робіт, не виконала і до теперішнього часу. Будь-які докази стосовно поважності причин невиконання взятого на себе зобовязання відповідачем ФОП ОСОБА_3 суду надані не були, у звязку з чим суд стягнув з відповідачки на користь позивачки вартість сплачених послуг у розмірі 5 000 грн.

В цій частині рішення суду не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Проте, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачки про стягнення процентів за прострочення зобовязань суд дійшов помилкового висновку, оскільки з урахуванням ч. 1 ст. 8 ЦК України та відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В даному випадку законом є ст. ст. 1057, 1048 ЦК України, відповідно до яких розмір процентів за користування чужими коштами у випадку не встановлення їх договором визначається на рівні облікової ставки НБУ.

За таких обставин, позовні вимоги позивачки в частині стягнення процентів за прострочення зобовязань у розмірі 419, 20 грн. підлягають задовленню.

Що стосується позовних вимог позивачки про стягнення 4 420 грн. в рахунок відшкодування збитків, то в цій частині суд вірно відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки вказані вимоги є необґрунтованими та недоведеними.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 319, 367 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2015 року в частині відмови ОСОБА_2 у стягненні процентів за прострочення зобовязань в сумі 419, 20 грн., скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 проценти за прострочення зобовязань в сумі 419, 20 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_5