Справа № 265/4694/15-ц
Провадження № 2/265/2035/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 вересня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І.Г.,

за участю секретаря Азаровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю та визнання особи такою що втратила право користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача з вимогою визнати за ними право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя. В обґрунтування своїх вимог посилалися на ті обставини, що вони зареєстровані та постійно проживають у двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 з моменту отримання зазначеної квартири, а саме з 1993 року. Вказана квартира належала їм - позивачам та відповідачу в рівних частках а саме по 1/3 частці кожному. Однак відповідач, будучі власником квартири проживав в ній до 2005 року, після чого зник і більше не зявлявся, комунальні послуги не сплачував, за житлом не доглядав та на протязі пятнадцяті років не цікавився належним житлом, місце його перебування на теперішній час не відомо, особистих речей його в квартирі не має. По сьогоднішній день вони продовжують володіти та користуватися спірною квартирою, в тому числі часткою належною відповідачу, проводять поточні ремонти та оплачують житлово-комунальні послуги.

Разом з тим, вони протягом останніх пятнадцяти років поспіль користуються вищевказаною квартирою в цілому, у тому числі і часткою, яка належить відповідачу відкрито, самостійно та на власний розсуд, оскільки відповідач виїхав з вказаною квартири у 2005 році усунувся від її утримання та з цього часу жодних вимог щодо належної йому частки квартири не висував, жодним чином не заявляв про своє право власності, що фактично означає відмову від належної йому частині нерухомого майна. Вважають, що набули право власності на 1/3 частину вказаної квартири, що належить на праві власності відповідачу, оскільки добросовісно, відкрито, безперервно користуються протягом останніх пятнадцяти років поспіль вказаною квартирою в цілому, виконуючи усі обовязки притаманні його власнику. На підставі переліченого просять суд визнати за набувальною давністю право власності за ними, ОСОБА_1, ОСОБА_2 на 1/6 частки кожному на квартиру АДРЕСА_2, припинив право загальної спільної власності та визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_4, яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, в судове засідання не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не зявився повторно за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення у газеті, заяв про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило.

Зі згоди позивачів та їх представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши надані письмові матеріали справи, вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5, можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Як встановлено судом ОСОБА_3, відповідачу по справі, на підставі посвідчення № 000012125 від 14.12.1983 року у службове користування була надана квартира АДРЕСА_3, як працівнику ЖЄК-13 на підставі рішення виконкому міської ради № 560 від 16.11.1983 року, на склад сімї з трьох осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_2 син (а.с.8).

Згідно копії особового рахунку № 6132, виданого житловою організацією, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані з 07.02.1984 року ОСОБА_3 квартиронаймач, ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_2 син (а.с.9).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, 30 травня 1983 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Виноградською сільською Радою народних депутатів Новоазовського району Донецької області, актова запис № 12 (а.с.10).

Згідно свідоцтва на право власності на житло виданого 01 липня 1993 року квартира АДРЕСА_2, належить ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, на праві загальної спільної власності та зареєстрованого у державному підприємстві «Житловик» за № 5718 (а.с.11).

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя, що зберігається у позивачів, останній був складений в 03 липня 1993 року на імя ОСОБА_3, за яким вбачається, що загальна площа вказаної двокімнатної квартири складає 50,2 кв. м., а житлова 27,6 кв. м. (а. с. 12-15).

Факт добросовісного користування позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартирою 2 будинку 92 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг за останні 15 років, які зберігаються у позивачів, і копії деяких було долучено до матеріалів справи.

Згідно з актом від 27 квітня 2015 року, складеним представниками ПП «Житлофонд-279», вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2, зареєстрований ОСОБА_3, який з квітня 2005 року по цей час у зазначеній квартирі не проживає (а.с.6).

Згідно даним Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя від 20.05.2015 року за № 10441/04, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, по даним електронної бази отримувачів пенсій АСОПД, на обліку не перебуває і пенсію не отримує (а.с.7).

Враховуючи вищенаведені обставини, які свідчать, що позивачі на протязі останніх пятнадцяті років відкрито і безперервно володіють і користуються вищевказаною квартирою в цілому, у тому числі і часткою, яка належить відповідачу самостійно та на власний розсуд, оскільки відповідач її покинув у 2005 році і усунувся від її утримання та з цього часу жодних вимог щодо належної йому частки квартири не висував, жодним чином не заявляв про своє право власності.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що має місце сукупність трьох ознак володіння за набувальною давністю: позивачі добросовісно заволоділи спірної квартирою у цілому, користувалися і володіли нею відкрито та безперервно більш 10 років.

З урахуванням переліченого позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню шляхом визнання за ними на підставі набувальної давності права власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2, а саме по 1/6 частки кожному з позивачів, які належать відповідачу по справі.

Щодо позовних вимог про визнання ОСОБА_3 таким що втратив право користування квартирою.

За матеріалами справи згідно копії особового рахунку № 6132 на квартиру АДРЕСА_2, наданого житловою організацією, вбачається, що за вказаною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_3

Відповідно ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла.

Факт не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_2 з 2005 року підтверджується актом, складеним 27 квітня 2015 року працівниками ПП «Житлофонд-279».

За таких підстав, відповідач ОСОБА_3 залишаючись зареєстрованим у житловому приміщенні та не користуючись цим приміщенням понад один рік без поважних причин, втратив право користування жилим приміщенням, а тому позовні вимоги позивачів, в частині втрати права користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст. 328, 344, 397, 405 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю та визнання особи такою що втратила право користування квартирою, задовольнити.

Припинити право загальної спільної власності на квартиру АДРЕСА_4, виділив у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/3 частини зазначеної квартири.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 по 1/6 частини кожному відповідно.

Визнати ОСОБА_3, таким що втратив право користування квартирою 2 будинку 92 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ______________________ Мельник І.Г.