АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г., Половінкіної Н.Ю.

секретар Окармус О.М.

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2015 року,

встановила:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та її утримання.

Посилалася на те, що 03.09.2014 року шлюб між нею та відповідачем розірваний. В шлюбі у них народились двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають та знаходяться на її утриманні.

Вказує, що вона в даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Після розірвання шлюбу відповідач добровільно необхідної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки працевлаштований та має стабільний дохід.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на її утримання в розмірі 1/6 усіх видів доходів до досягнення дитиною ОСОБА_5 трирічного віку.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частки видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на

___________________________________________________________________________________________

22ц-1413/ 2015 р. Головуючий у 1 інстанції Мілінчук С.В.

Категорія 50 доповідач Савчук М.В.

дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме 10.08.2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частки видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ним повноліття щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме 10.08.2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 частки видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції, визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на користь позивачки на утримання доньки та сина у розмірі ? частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення донькою повноліття, тобто до 09.09.2026 року.

Стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/9 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення сином трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апелянт посилається на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не з'ясував у повному об'ємі обставини справи, невірно застосував норми матеріального права до правовідносин, що склалися та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи. В описовій частині рішення суд невірно виклав його позицію, зокрема зазначив, що він погодився сплачувати аліменти у розмірі ? частки заробітку (доходу ) на кожну дитину. Однак це не відповідає дійсності, оскільки він згідний на аліменти у розмірі ? частки заробітку на обох дітей.

Вказує, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 183 СК України суд визначив частку від його заробітку на утримання кожної дитини окремо, а мав визначити єдину частку від заробітку на обох дітей.

Крім того, вважає достатнім для задоволення повсякденних потреб позивачки на період перебування її у відпустці по догляду за дитиною з врахуванням отримуваної нею допомоги по догляду за дитиною аліменти у розмірі 1/9 частини його заробітку, що складає 1038,43 грн.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірваний. Від шлюбу у сторін народились двоє дітей : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають та знаходяться на утриманні позивачки.

Позивачка ОСОБА_1 перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною - сином ОСОБА_5 до досягнення ним трирічного віку.

Відповідач ОСОБА_2 працює начальником паросилового цеху в ПАТ «Чернівецький олійно-жировий комбінат» та за період з 01.07.2015 року по 31.08.2015 року йому була призначена заробітна плата у розмірі 23534,25 грн.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) і (або) у твердій грошовій сумі (ст.184 цього Кодексу).

Згідно ст. 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до чч. 2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З положень цієї статті вбачається, що мати дитини має право на аліменти на своє утримання у разі достатнього матеріального забезпечення батька дитини.

Тому, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_2 є працездатним, працевлаштованим, має задовільний стан здоров'я, інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі по 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно на кожну дитину, та 1/6 частини з усіх видів його заробітку на утримання позивачки до досягнення дитиною трьохрічного віку, чим фактично стягнув більше половини його заробітку щомісячно.

Крім того, всупереч вимогам ч. 2 ст. 183 СК України суд визначив частку від його заробітку на утримання кожної дитини окремо, а мав визначити єдину частку від заробітку на обох дітей, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно п. 17 постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження», він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру присуджених на користь ОСОБА_1 аліментів від заробітку (доходу) відповідача з 1/4 частки на кожну дитину на 1/3 частку для обох дітей. При визначенні такого розміру аліментів на дітей колегія суддів враховує те, що відповідач проживає разом з позивачкою та дітьми в одній квартирі і надає крім аліментів і іншу матеріальну допомогу, а також те, що він хворіє на амбліопію високого ступеня правого ока, міопію легкового ступеню лівого ока та складний міопічний астигматизм, що вбачається з довідки ПП «Кліники мікрохірургії ока медікус - Чернівці», що відповідно потребує матеріальних витрат на лікування.

В решті рішення суду необхідно залишити без змін, оскільки є законним та обґрунтованим.

Посилання апелянта на підстави зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 може надавати таку допомогу у розмірі 1/6 частини від його заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно довідки з місця роботи відповідача його заробітна плата за серпень 2015 року складає 12713,81 грн. та за вересень 2015 року складає 12042,98 грн. Підстав для зменшення вказаного розміру аліментів не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2015 року змінити в частині розміру стягуваних аліментів на дітей.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: