АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1445/15 Справа № 180/2787/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Янжула О. С. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

27 січня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.

суддів: Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Державного професійно - технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» про скасування наказів та стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою Державного професійно - технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей»

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до Марганецького міського суду з позовом до Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» про скасування наказів та стягнення моральної шкоди (а.с.1-5).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 про скасування наказів та стягнення моральної шкоди - задоволенні частково.

Скасовано наказ №052 к/тм від 26 серпня 2014 року про оголошення ОСОБА_2 догани.

Скасовано наказ №081 к/тр від 01 жовтня 2014 року про оголошення ОСОБА_2 догани.

Скасовано наказ №083 к/тр від 02 жовтня 2014 року про оголошення ОСОБА_2 догани.

Стягнуто з Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» на користь ОСОБА_2 судові витрати пов'язані з правовою допомогою у розмірі 1 900 гривень.

Також вирішено питання щодо судового збору (а.с. 84- 90).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с. 92-94).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення суду в частині суми стягнутої моральної шкоди змінити, а в решті рішення залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.08.2003 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду завгоспу Марганецького професійного ліцею. 01.07.2008 року ОСОБА_2 було переведено на посаду сторожа.

З 04.08.2014 року по 28.08.2014 року ОСОБА_2 знаходилася у черговій щорічній відпустці, що підтверджується наказом.

26.08.2014 року наказом №052 к/тм ОСОБА_2 було оголошено догану за неналежне виконання посадових обов'язків та ігнорування наказів керівництва.

01.10.2014 року наказом №081 к/тр ОСОБА_2 було оголошено догану за неналежне виконання посадових обов'язків та ігнорування наказів керівництва.

02.10.2014 року наказом №083 к/тр ОСОБА_2 було оголошено догану за неналежне виконання посадових обов'язків та ігнорування наказів керівництва.

Комісією профспілкового комітету ПТУ № 68 «МПЛ» після проведення перевірки, не виявлено жодних порушень допущених сторожем ОСОБА_2, а порушення зазначені в наказах знайшли своє спростування після перевірки, в результаті чого комісія вирішила відмовити директору МПЛ у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 по статтям 40,42,43 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування наказу № 052 к/тм від 26.08.2014 року, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки наказ №052 к/тм від 26.08.2014 року про оголошення ОСОБА_2 догани за неналежне виконання посадових обов'язків та ігнорування наказів керівництва було винесено під час відпустки останньої, про наявність наказу про відкликання її з відпуски позивач не була повідомлена належним чином, свою згоду на відкликання вона не давала, причини відкликання з відпустки, зазначені в наказі, не відповідають вимогам закону, а саме ст. 79 КЗпП України та ч.3 ст. 12 ЗУ «Про відпустки».

Щодо скасування наказу №081 к/тр від 01.10.2014 року про оголошення ОСОБА_2 догани за неналежне виконання посадових обов'язків та ігнорування наказів керівництва, то суд першої інстанції виходив із того, що факт того, що позивач нібито не веде журналу, передбаченого інструкцією спростовується, витягом з журналу, наявним в матеріалах справи та поясненнями в судовому засіданні свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, згідно яких у журналі ОСОБА_6 було повністю зроблено записи, ніяких дописок не було, після перевірки ними встановлено, що вона найкраще робить записи з усіх працюючих сторожів.

Скасовуючи наказ №083 к/тр від 02.10.2014 року про оголошення ОСОБА_2 догани за неналежне виконання посадових обов'язків та ігнорування наказів керівництва, суд першої інстанції виходив із того, що в наказі від 22.09.2014 року не вказано причини призначення позачергового огляду, не вказано причини, які слугували винесенню такого наказу. Професійний медичний огляд ОСОБА_2 проходила у лютому 2014 року і наступний повинна пройти у лютому 2015 року. Жоден з працівників, які перебували на лікарняному за 2014 рік не були направлені керівництвом на позаплановий медичний огляд, що підтверджується довідкою № 695 від 02.12.2014 року. Представником відповідача ніяких обґрунтованих пояснень по наказу №076 к/тр від 22.09.2014 року не було надано, не пояснено, з якого приводу ОСОБА_2 було направлено на позаплановий медичний огляд, ніякого зв'язку між загостренням хронічних хвороб та роботою позивача на посаді сторожа не вказано.

З вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія суддів погоджується, оскільки вони зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, а оскаржуване рішення в цій частині, є законним та обґрунтованим й відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Згідно ст.147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. В статті 149 КЗпП України зазначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV КЗпП України).

Звичайний порядок оскарження дисциплінарного стягнення передбачає звернення працівника із заявою до комісії по трудових спорах та до суду, як це передбачено ст.221 КЗпП України. Також відповідно до ст.124 Конституції України працівник може звернутись до суду з позовом про оскарження дисциплінарного стягнення. В цьому випадку оскаржується безпосередньо дисциплінарне стягнення, яке може бути визнане судом недійсним (незаконним).

Вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. У законодавстві про працю не розкривається зміст категорії вини, не визначаються її види. У відповідних випадках орган, який розглядає трудовий спір, може застосовувати за аналогією норми інших галузей вітчизняного права.

Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Закон не вимагає, щоб таке порушення обов'язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб був зафіксований сам факт порушення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Відповідно до ст. 79 КЗпП України, відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства, установи, організації з додержанням вимог частини шостої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч.3 ст. 12 ЗУ «Про відпустки» відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства з додержанням вимог частини першої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки. Стаття 17 ЗУ «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров'я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров'я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Крім того, суд 1 інстанції прийшов до вірного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 1900 гривень, що підтверджуються наявними в матеріалах справи квитанціями та копіями свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю й договором про надання юридичних послуг (а.с.22, 23, 24, 25).

Також судом 1 інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в порядку та у сумі, яка відповідає Закону України «Про судовий збір» та вимогам ст.. 88 ЦПК України.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі щодо безпідставного скасування вищевказаних наказів, стягнення витрат на правову допомогу та завищеної суми судового збору, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в зазначеній частині відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Вирішуючи питання про розмір завданої позивачці моральної шкоди, суд інстанції врахував значні зміни її життєвих зв'язків, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення робочих здібностей позивачки та позбавлення її можливості їх реалізації, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, та прийшов до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 5000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо завдання позивачці моральної шкоди, однак в частині стягнутої суми з висновком суду 1 інстанції, колегія не може погодитися та вважає, що при визначенні розміру відшкодування судом не було враховано вимоги розумності і справедливості.

Так, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, враховуючи вимоги закону та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в цій частині змінити та зменшити суму стягнутої моральної шкоди з 5000 грн. до 500 грн.

Керуючись ст.. 307, 308, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року - в частині суми стягнутої моральної шкоди змінити. Зменшити суму стягнутої моральної шкоди з 5000 грн. до 500 грн.

В іншій частині рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного професійно - технічного навчального закладу «Марганецький професійний ліцей» - відхилити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: