Справа № 465/7398/12 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/3972/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Приколоти Т.І.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Надра» - Стрюкової І.О. на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2015 року у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість в розмірі 12 534,57 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 100 188 (сто тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 82 коп. Вирішено питання стягнення судових витрат. В решті частини позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржила уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Надра» - Стрюкова І.О. подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що вважає його таким, що прийняте без дослідження всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку. Не погоджується із висновком районного суду, що при укладенні додаткової угоди № 1 до договору «Автопакет» № 476/07-Ф від 01.11.2007р. було змінено зобов'язання поручителя ОСОБА_5 без її згоди, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності, оскільки по даному кредитному договору було лише продовжено термін дії кредитного договору з 31.10.2014р. по 30.10.2015р. при цьому не збільшився обсяг зобов'язань по кредитному договору.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким позовну заяву ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу, задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_4 подав суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із його перебуванням за межами м. Львова, однак колегія суддів вважає, що дане клопотання не підлягає до задоволення, оскільки відповідачем не долучено належних доказів в підтвердження його клопотання.

Представник ПАТ «КБ «Надра» в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи банк було повідомлено належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 156, 158), про причини неявки суд не повідомлено, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 01 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено договір «Автопакет» № 476/07-Ф, згідно якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 20 000.00 дол. США (двадцять тисяч доларів США 00 центів) в порядку і на умовах визначених цим договором на придбання автотранспортного засобу. (а.с. 22-26)

Згідно п. 1.1.4 даного договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 31 жовтня 2014 року.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальником щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій, позичальник передає в заставу автомобіль, марка SUBARU OUTBACK, рік випуску - 2007, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2, вартість якого складає 195 900,00 грн.

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ КБ «Надра» зверталось до ОСОБА_4, ОСОБА_5 із повідомленням про невиконанням умов договору «Автопакет» № 476/07-Ф від 01.11.2007р., у зв'язку із чим виникла заборгованість по кредиту: 10 381, 75 дол. США, що в еквіваленті становить 82 981,33 грн. (а.с. 12-13).

Також судом встановлено, що 19 серпня 2010 р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору «Автопакет» №476/07-Ф від 01.11.2007р., згідно якої Договір «Автопакет» викладено в новій редакції. (а.с. 14-21)

Відповідно до п.1.1 даної угоди передбачено, що кінцевий термін повернення кредиту - 30 жовтня 2015 року.

Згідно розрахунку заборгованості наданого ПАТ КБ «Надра» заборгованість відповідача перед банком станом на 03.08.2012 року за Договором «Атопакет» №476/07-Ф від 01.11.2007 р. становить 12 534,57 дол. США, що еквівалентно становить 100 188,82 грн., з яких: 10 381,75 дол. США, що в еквіваленті становить 82 981,33 грн. - заборгованість по кредиту; 966,38 дол. США, що в еквіваленті становить 7 724,28 грн. - в т.ч. прострочені платежі по кредиту; 110,21 дол. США, що еквіваленті становить 880,91 грн. - нараховані відсотки, 7,01 дол. США, що в еквіваленті становить 56,27 грн. - донараховані відсотки (за період 01.08.2012-02.08.2012); 35,57 дол. США, що в еквіваленті становить 284,314 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків; 2 000 дол. США, що в еквіваленті становить 15 986,00 грн. - штраф (а.с. 27).

Згідно п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 527, 610 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. ст. 612, 1054, 1049 ЦК, України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, зокрема, грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, встановлені договором.

У відповідності до вимог ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 559 ЦК України передбачено припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 передбачено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» та стягуючи заборгованість лише з ОСОБА_4 суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, про те що додатковою угодою № 1 до договору «Автопакет» № 476/07-Ф від 01.11.2007р. зобов'язання поручителя ОСОБА_5 було змінено без її згоди, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності, з яким погоджується колегія суддів.

Згідно заключних положень договору «Автопакет» № 476/07-Ф, а саме п.8.3 передбачено, що якщо внаслідок укладення додаткової угоди збільшується обсяг зобов'язання позичальника (повністю або частково) чи змінюється права та/або обов'язки поручителя, така додаткова угода підписується позичальником, банком та поручителем.

Однак, як вбачається із додаткової угоди № 1 від 19 серпня 2010р. до договору «Автопакет» № 476/07-Ф від 01 листопада 2007 року відсутній підпис ОСОБА_5 про погодження умов даної додаткової угоди.

Колегія суддів вважає, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ними; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, відстрочення виконання зобов'язання навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Вищенаведена правова позиція викладена також в Постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-70цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи представника банку в апеляційній скарзі, що по даному кредитному договору було лише продовжено термін дії кредитного договору з 31.10.2014р. по 30.10.2015р. та не збільшено обсяг зобов'язань, колегія суддів не бере до уваги, оскільки з огляду на положення ч.1 ст. 559 ЦК України встановлення додатковою угодою до кредитного договору нових умов щодо відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховується проценти за користування чужими грошовими коштами, за відсутності згоди поручителя на укладення такої додаткової угоди призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин та вірно застосував норми матеріального та процесуального закону.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2015 року, оскільки таке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Надра» - Стрюкової І.О. відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Т.І. Приколота