АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/4641/15 Головуючий: 1 інстанції
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

суддів: Малінської С.М., Котелевець А.В.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що 28.01.2011 року між банківською установою та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір про надання банківських послуг з використанням платіжної кредитної картки, який складається із заяви клієнта ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», самих Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, а також Тарифів банку, з якими останній був ознайомлений у письмовому вигляді та з якими погодився у повному обсязі без будь-яких заперечень.

При укладенні зазначеного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено поняття договору приєднання.

На виконання цього договору відповідачу ОСОБА_2 було видано платіжну картку Кредитка «Універсальна» типу Master Card Mass НОМЕР_1 з подальшим відкриттям відновлювальної кредитної лінії у межах встановленого банком на платіжну картку кредитного ліміту 14 000,00 грн. зі сплатою щомісячних відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом у разі перевищення пільгового періоду користування кредитом, як те передбачено відповідними тарифами банку.

Банківська установа свої договірні зобов'язання за договором б/н від 28.01.2011 року, укладеним з відповідачем ОСОБА_2, виконала в повному обсязі, надавши останньому платіжну картку Кредитка «Універсальна» та в подальшому відкривши клієнту відновлювальну кредитну лінію, здійснювала кредитування позичальника в межах встановленого на картку кредитного ліміту - 14 000,00 грн., але відповідач свої договірні зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитом, а також сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує, у зв'язку з чим виникла значна кредитна заборгованість, загальний розмір якої станом на 31.10.2014 року становить 29 357,02 грн. та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 13 657,77 грн., заборгованості по процентам за користування кредитними коштами - 12 620,67 грн., заборгованості з комісії за обслуговування платіжної кредитної картки - 1 204,44 грн., а також нарахованих банком штрафів: 500,00 грн. (фіксована складова) та 1 374,14 грн. (процентна складова) за порушення позичальником договірних зобов'язань щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позичальник ОСОБА_2 у добровільному порядку повертати банківській установі запозичені грошові кошти не бажає, позивач - ПАТ «Дельта Банк» просив суд у примусовому порядку стягнути з останнього на його користь існуючу кредитну заборгованість у зазначеному вище розмірі, а також судові витрати, понесені ним по справі.

У судовому засіданні представник позивача - ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги банківської установи не визнав та заперечуючи проти їх задоволення посилався на те, що 28.01.2011 року він дійсно заповнював та підписував анкету-заяву на отримання платіжної картки в зв'язку з необхідністю отримання грошового переказу від третьої особи в розмірі 150 грн. Однак, при цьому банківську установу про надання йому кредиту він не просив і будь-яких коштів від ПАТ КБ «ПриватБанк» не отримував, користуючись виданою йому карткою для розрахунків у торговельній мережі та здійснення інших фінансових операцій за рахунок власних коштів, які обліковувалися на його картковому рахунку.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача - ПАТ КБ «ПриватБанк» суму кредитної заборгованості за Договором від 28.01.2011 року в розмірі 29 357,02 грн.

При цьому судом першої інстанції вирішено й питання судових витрат по справі, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача - ПАТ КБ «ПриватБанк 293,57 грн. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Не погодившись із таким рішенням районного суду , відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за їх безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що жодних кредитних договорів з ПАТ КБ «ПриватБанк» він не укладав і ніяких документів про отримання кредитних коштів не підписував. Єдине, що він був змушений підписати, це анкета-заява про надання платіжної картки «Кредитка Універсальна», яка була необхідна йому лише для здійснення грошового переказу, зазначивши в заяві бажаний розмір кредитного ліміту по цій платіжній картці «0», а відтак будь-якої кредитної заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у нього не має.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті заявлених позовних вимог, районний суд повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Задовольняючи заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами мав місце укладений договір, який по своїй суті є кредитним договором, за яким відповідачу ОСОБА_2 був наданий кредит в сумі 14 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, який позичальник банківській установі своєчасно не повернув, а відтак існуюча кредитна заборгованість підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь кредитора в примусовому порядку.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду, оскільки цей висновок відповідає матеріалам цивільної справи та ґрунтується на законі.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного типу, оприлюднених у встановленому порядку.

Виключенням із загальних правил, що стосується рівності сторін у визначенні умов договору, є договір приєднання (ст. 634 ЦК України).

Відповідно до частини першої коментованої статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише приєднанням другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

Таким чином, договір приєднання це цивільно-правовий договір, за яким умови договору визначені заздалегідь однією із сторін, та який може бути укладений лише шляхом приєднання другою стороною до договору в цілому, що означає, що друга сторона не може змінювати умови запропонованого договору, а може лише прийняти їх в запропонованому вигляді.

Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, за приписами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави «Позика, кредит, банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Викладене міститься у статті 1054 Цивільного кодексу України.

За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Правові наслідки порушення зобов'язань визначені законодавцем у ст. 611 ЦК України, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено по справі, 28.01.2011 року між позивачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір про надання банківських послуг з використанням платіжної картки Кредитка «Універсальна» (а.с. 8).

Вказаний договір складається із заяви клієнта ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», самих Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, а також Тарифів банку, тобто розмірів винагороди за послуги банку, з якими відповідач був ознайомлений у письмовому вигляді та з якими погодився у повному обсязі, засвідчивши це власним підписом.

При цьому відповідач ОСОБА_2 також беззаперечно погодився з тим, що Умови та Правила надання банківських послуг, які до речі розміщені на офіційному сайті www.privatbank.ua, а відтак є загальнодоступними, є невід'ємною частиною укладеного між сторонами договору та зобов'язався виконувати ці Умови та Правила, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на вказаному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

На виконання зазначеного договору відповідачу ОСОБА_2 банківською установою було видано платіжну картку Кредитка «Універсальна» типу Master Card Mass НОМЕР_1 з початковим нульовим кредитним лімітом, що сторонами спору визнається й не заперечується.

Відповідно до п.п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений між сторонами договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання останніми та в подальшому автоматично лонгується на такий же строк, якщо жодна із сторін не поінформує іншу про припинення дії цього договору.

Згідно п.п. 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг Банк має право на зміну розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) в односторонньому порядку на власний розсуд без попереднього повідомлення Клієнта.

Відповідно до п.п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг Банк нараховує відсотки за користування Кредитом та Овердрафтом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

При цьому п.п. 1.1.2.3, 1.1.2.4, 1.1.2.5, 1.1.2.6, 1.1.2.7, 1.1.7.43 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що Клієнт зобов'язаний отримувати виписки про стан Картрахунків та проведених по ним операціям.

Погашати заборгованість за кредитом, процентам за користування ним, а також з перевитрат платіжного ліміту та сплачувати комісію за обслуговування платіжної кредитної картки, встановлену цими Умовами.

Держатель картки зобов'язаний слідкувати за витратою коштів у межах платіжного ліміту з метою недопущення виникнення Овердрафту.

При незгоді зі змінами Правил або/та Тарифів Банку звернутися до Банку для розірвання укладеного договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

При незгоді зі списанням коштів з його карткового рахунку інформувати про це Банк у встановленому порядку.

Клієнт має право в любий момент розірвати укладений між сторонами договір, повідомивши про свій намір Банк шляхом подачі відповідної письмової заяви про розірвання Договору.

Згідно п.п. 2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна», пільговий період протягом якого нарахування процентів здійснюється за зниженою ставкою 0,01 % річних, становить 55 днів та діє за умови погашення заборгованості за кредитом до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості.

В інших випадках щомісячна базова процентна ставка за користування кредитним коштами становить 30 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.п. 2.1.1.12.3 Умов та Правил надання банківських послуг та умов кредитування з використанням Кредитки «Універсальна» погашення Кредиту - поповнення Картрахунку Держателя здійснюється шляхом внесення коштів готівкою або в безготівковому порядку з зарахуванням їх на Картковий рахунок. Строк внесення щомісячних платежів визначений до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно п.п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні строків здійснення платежів по любому з грошових зобов'язань, передбачених умовами укладеного між сторонами договору, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована складова) та 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій (процентна складова).

Відповідно до п.п. 2.1.1.5.6, 2.1.1.12.11 Умов та Правил надання банківських послуг в разі невиконання своїх зобов'язань за договором позичальник на вимогу Банка зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту і овердрафту) та сплати винагороди за обслуговування кредитної картки.

Банк має право вимагати дострокового виконання позичальником узятих на себе зобов'язань у цілому або у визначеній банком частці в разі порушення останнім умов договору.

По справі також встановлено, що 13 грудня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з урахуванням наданого йому права (п.п. 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг) збільшив кредитний ліміт, встановлений на платіжну картку Кредитку «Універсальну» НОМЕР_1, видану клієнту ОСОБА_2 на підставі укладеного між сторонами договору від 28.01.2011 року, до 8 000,00 грн., а в подальшому 22.06.2012 року до 14 000,00 грн.

При цьому, як вбачається з виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_2, останній протягом 2011-2013 років активно користувався виданою йому банком платіжною кредитною карткою НОМЕР_1 (строк дії якої закінчився у квітні 2013 року), здійснюючи безготівкові платежі в торгівельній мережі супермаркетів, оплачуючи послуги зв'язку та знімаючи готівку через банкомати тощо, на території Харківської області та поза її межами, використовуючи як власні кошти, поповнюючи картковий рахунок, так і кредитні кошти, надані йому банком, у межах встановленого на платіжну картку кредитного ліміту, значно перевищивши позитивний баланс.

Згідно наданого позивачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку (а.с. 4-7) загальна кредитна заборгованість відповідача ОСОБА_2 за укладеним між сторонами Договором про надання банківських послуг з використанням платіжної картки Кредитка «Універсальна» від 28.01.2011 року станом на 31 жовтня 2013 року становить 29 357,02 грн. та складається:

- з заборгованості по за кредитом в розмірі 13 657,77 грн.;

- заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 12 620,67 грн.;

- заборгованості по комісії за надані послуги та обслуговування карткового рахунку в розмірі 1 204,44 грн.;

- заборгованості зі сплати нарахованих банківською установою штрафів за порушення позичальником своїх договірних зобов'язань у розмірі 500,00 грн. (фіксована складова) та 1 874,14 грн. (процентна складова).

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано задовольнив заявлені позивачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» вимоги, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на його користь кредитну заборгованість за укладеним між сторонами Договором про надання банківських послуг з використанням платіжної картки Кредитка «Універсальна» від 28.01.2011 року, який здебільшого по своїй суті є кредитним договором, у вищезазначеному розмірі.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що жодних кредитних договорів з ПАТ КБ «ПриватБанк» він не укладав і ніяких документів про отримання кредитних коштів не підписував, а подана ним анкета-заява про оформлення йому платіжної картки «Кредитка Універсальна», яка була необхідна йому лише для здійснення грошового переказу, містить дані про бажаний розмір кредитного ліміту по цій платіжній картці, який дорівнює «0», а відтак будь-якої кредитної заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у нього не існує, то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки як зазначалося вище, підписуючи вказану анкету-заяву, відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», а також Тарифами банку, з якими він був ознайомлений у письмовому вигляді, складають укладений між сторонами Договір про надання банківських послуг (фактично Договір приєднання, що включає елементи кредитного договору) на запропонованих банківською установою умовах, які відповідач ОСОБА_2 беззаперечно прийняв у запропонованому вигляді, тим самим не тільки набувши прав, як споживача банківських послуг, а й узявши на себе відповідні зобов'язання, в тому числі й щодо сплати щомісячних відсотків за користування кредитними коштами та сплати інших щомісячних платежів у разі встановлення банком кредитного ліміту на отриману ним платіжну кредитну картку.

При цьому, активно користуючись наданою йому банківською установою платіжною кредитною карткою як безготівковим платіжним інструментом протягом тривалого часу та використовуючи для розрахунків за придбані товари та інші послуги наявні на ній власні, а також надані банком кредитні кошти, відповідач ОСОБА_2 будь-яких претензій до кредитора не мав, питання про розірвання укладеного між сторонами Договору про надання банківських послуг з використанням платіжної картки Кредитка «Універсальна» від 28.01.2011 року не ставив, усупереч узятих на себе зобов'язань стан карткового рахунку та проведених по ньому операцій не контролював і ними не цікавився, в зв'язку з чим у решті решт допустив перевищення позитивного балансу та виникнення кредитної заборгованості перед Банком, яка й до цього часу залишається не погашеною.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2, що наведені на її обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим районним судом по справі рішенням та суб'єктивної його переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: