Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 235/5918/14Головуючий у 1-й інстанції Філь О.Є.
№22-ц/778/2010/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Краснокутської О.М.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

14.10.2014 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № ODXRRX11940101 від 16.11.2007 року у розмірі 14689,44 грн. (розрахунок: заборгованість станом на 17.09.2014 року у розмірі 16182,90 грн., яка складається з наступного:1 899,87 грн. - заборгованість за кредитом; 267,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 514,56 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 13500,60 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 2 669,15 грн., яка була задоволена судовим наказом Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2008 року з відповідача на користь Банку. Звідси, різниця становить - 13513,75 грн., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 675,69 грн. - штраф (процентна складова)), від сплати якої на користь Банку у добровільному порядку відповідач ухиляється.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2014 року у позові Банку у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У судове засідання 02.09.2015 року належним чином повідомлений апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи (а.с.89) відповідач ОСОБА_3 не з'явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_3 та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, як апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та оригінали, надані для огляду на виконання ухвали апеляційного суду від 28.05.2015 року (а.с.84):

-представником Банку - кредитної справи у судовому засіданні 02.09.2015 року (копії якої долучено до матеріалів цієї справи та посвідчено підписом судді - доповідача а.с.93-97),

-Межівським районним судом Дніпропетровської області поштою - цивільної справи № 2-н-70/08 р за заявою Банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 (копії із якої заяви Банку про видачу судового наказу та постанови ВДВС про відкриття провадження за судовим наказом долучено до матеріалів цієї справи та посвідчено підписом судді - доповідача а.с.98-99),

колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 307 ч. 1 п. 2 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні його позову у повному обсязі у цій справі, керувався ст. ст. 526-527, 530, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 60, 79, 88, 214-218 ЦПК України та виходив із необґрунтованості і недоказаності позовних вимог Банку до відповідача ОСОБА_3 у цій справі.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до них правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_3 кредит у Банку за договором № ODXRRX111940101 від 16.11.2007 року не отримував, зазначеного договору із Банком не укладав, а тому у нього не виникло обов'язку щодо сплати заборгованості перед Банком за цим договором за позовом Банку у цій справі.

Таке рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, суперечить фактичним обставинам справи та доказам, наявним у матеріалах цієї справи, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки.

В силу вимог ст. 60 ч. 4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів цієї справи, між сторонами у цій справі - Банком та ОСОБА_3 укладений договір № ODXRRX111940101 від 16.11.2007 року, який складається із заяви позичальника ОСОБА_3 від 16.11.2007 року (а.с.6, 93) та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с. 7-9),Тарифів.

У заяві позичальника від 16.11.2007 року ОСОБА_3 (а.с.6, 93), яка була додатком до позову Банку у цій справі, ОСОБА_3 зазначав, що він ознайомлений та згодний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка») (Стандарт), які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом він підтвердив, що він згодний, що ця заява разом із запропонованими Банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка») (Стандарт), Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір.

За цим договором ОСОБА_3 16.11.2007 року отримав у Банку кредит у розмірі 1948,96 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин цієї справи: не витребував для огляду -

- у Банку - оригіналу кредитної справи з метою дослідження належної якості заяви позичальника ОСОБА_3, якщо ксерокопія останньої, що була додана Банком до позову була паганої якості, та на ній підпис позичальника був не чіткий (а.с.93), дослідження додатків до цієї заяви позичальника, доданих Банку ОСОБА_3, зокрема: товарного чеку № 4426 від 16.11.2007 року на суму 1499,20 грн. на придбання відповідачем М/ТЕЛ NOKIA 7500 Prism Black (а.с.94), копії паспорту ОСОБА_3 із позначкою останнього на ній «Копия верна ОСОБА_3 16.11.07» і підписом останнього (а.с.97), крім того, із якої вбачається, що паспорт був виданий ОСОБА_3 саме Межівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, а не в Одеській області, як було помилково зазначено в заяві позичальника працівником Банку при заповненні заяви комп'ютерним шляхом, яку мав вичитати ОСОБА_3 та звернути увагу працівника Банку на ці описки; на час отримання кредиту ОСОБА_3 був зареєстрований з 21.12.1999 року саме за адресою: АДРЕСА_1, у заяві позичальника саме цей адрес був зазначений в якості фактичного місця проживання позичальника; копії фіскального чеку від 16.11.2007 року на суму 1499,20 грн. (а.с.95) на підтвердження оплати телефону згідно із вищезазначеним товарним чеком №4426 від 16.11.2007 року із підписом на ньому ОСОБА_3 та надписом останнього на ньому «Копия верна ОСОБА_3 16.11.2007»; довідки про стандартні умови із підписом ОСОБА_3 від 16.11.2007 року про ознайомлення (а.с. 96);

- у Межівському районному суді Дніпропетровської області - цивільної справи № 2-н-70/08, в якій вже був виданий судом судовий наказ 05.09.2008 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку 2669,15 грн. заборгованості саме за вищезазначеним кредитним договором (а.с.4, 98), та який не був скасований за заявою боржника ОСОБА_3, докази цього у матеріалах справи відсутні, а навпаки, було відкрите виконавче провадження 30.03.2009 року постановою державного виконавця ВДВС Межіваського районного управління юстиції з примусового виконання цього судового наказу (а.с.99), однак докази виконання цього судового наказу ОСОБА_3 у матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Усі вищезазначені докази суд апеляційної інстанції мав досліджувати та дослідив замість суду першої інстанції в силу вимог ст.ст. 10 ч. 4, 303 ч. 2 ЦПК України при апеляційному перегляді цієї справи з метою повного та всебічного з'ясування обставин цієї справи.

Усі вищезазначені докази у цій справі суд апеляційної інстанції має приймати і приймає як належні, допустимі та достатні докази в обґрунтування позову Банку до відповідача ОСОБА_3 у цій справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення ОСОБА_3 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

ОСОБА_3 при вищевикладених обставинах не надав суду у матеріали цієї справи належних допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову Банку у цій справі.

Так, у матеріалах цієї справи відсутній висновок експерта та будь-які інші належні допустимі докази на підтвердження того, що:

-ОСОБА_3 не підписував вищезазначену заяву позичальника від 16.11.2007 року,

-ОСОБА_3 не укладав вищезазначений договір №ODXRRX11940101 від 16.11.2007 року із Банком,

-ОСОБА_3 не отримував вищезазначений кредит у Банку та не має зобов'язання по сплаті визначеної Банком у цій справі заборгованості за цим договором.

Тому, ОСОБА_3 зобов'язаний виконувати свої зобов'язання за вищезазначеним договором із Банком в силу вимог закону та цього договору.

Згідно із розрахунком Банку (а.с.5) заборгованість ОСОБА_3 перед Банком за цим кредитним договором станом на 17.09.2014 року складає 14 689,44 грн. (розрахунок а.с.5).

ОСОБА_3 ухиляється від сплати цієї заборгованості на користь Банку у добровільному порядку.

ОСОБА_3 не подавав суду у матеріали цієї справи заяви про застосування строків позовної давності.

Звідси, підстави для застосування позовної давності у цій справі судом за змістом ст. 267 ЦК України відсутні.

В силу вимог вищезазначеного договору пеня нараховується Банком за весь час прострочки виконання зобов'язань позичальником за цим договором.

У матеріалах цієї справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 після подачі позову Банком у цій справі до суду повністю чи частково виконав свої зобов'язання за вищезазначеним договором із Банком, зокрема сплатив будь-яку суму заборгованості, у тому числі на виконання судового наказу Межівського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2008 року.

Зменшення розміру пені є правом, а не обов'язком суду в силу вимог ст. 551 ч. 3 ЦПК України.

ОСОБА_3 не просив суд у цій справі зменшити йому розмір нарахованої Банком пені за договором із зазначенням (наданням) доказів свого тяжкого майнового стану тощо.

Наявність у розрахунку Банку двох видів штрафів (фіксована частина та процентна складова) за порушення виконання зобов'язань позичальником за вищезазначеним кредитним договором із Банком передбачена самим договором, з умовами якого ОСОБА_3 був ознайомлений та погодився, та не вважається подвійним стягненням.

В силу вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити; рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2014 року у цій справі скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити, стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №DXRRX11940101 від 16.11.2007 року у розмірі 14 689,44 грн., а також 365,40 грн. судових витрат сплачених Банком при зверненні до суду першої і апеляційної інстанцій (розрахунок: 243,60 грн. а.с. 1 + 121, 80 грн. а.с.70 = 365,40 грн.).

Керуючись ст.ст. 10 ч. 4, 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2014 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКППНОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором №DXRRX11940101 від 16.11.2007 року у розмірі 14 689,44 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот вісімдесят дев'ять гривень сорок чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКППНОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () 365,40 грн. (триста шістдесят п'ят гривень сорок копійок) судових витрат сплачених банком при зверненні до суду першої і апеляційної інстанцій.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С.Кухар С.В.Краснокутська О.М.