Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/100/15 Головуючий у 1 інстанції: Кравченко О.Ю.
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

14 січня 2015 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначала, що 02 вересня 2013 року вона передала відповідачці грошові кошти у сумі 13027 грн. як оплату за тур, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №0304 від 02.09.2013 року, який був виданий відповідачем. У зв'язку з тим, що між позивачем та відповідачем не було укладено у письмовій формі договору про надання туристичних послуг, в якому були б погоджені усі істотні умови, визначені ч.4 ст.20 Закону України "Про туризм", та позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 13027 грн., відповідач зобов'язаний повернути позивачу вказану суму грошових коштів як безпідставно набуте майно. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1048 ЦК України встановлено, що якщо розмір процентів не встановлений договором, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. З 13.08.2013 року розмір облікової ставки НБУ становить 6,5% . Таким чином, за період з 03.09.2013 року по 29.10.2013 року ФОП ОСОБА_4 зобов'язана сплатити ОСОБА_3 проценти у розмірі 132,23 грн. (13027 грн. х6,5% /365 857 днів).

Відповідач 29.07.2013 року прийняла рішення про припинення підприємницької діяльності. Під час отримання грошових коштів від позивача, відповідач про вказану обставину її не повідомила. Одночасно відповідачем був визначений строк для заявления кредиторами своїх вимог - до 08.10.2013 року. 13 вересня 2013 року позивач направила на адресу відповідача відповідну кредиторську вимогу про визнання, включення до реєстру вимог кредиторів грошових коштів в сумі 13027 грн. та 25 грн. 32 коп. Вказана вимога кредитора була отримана відповідачем 16.09.213 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Станом на дату направлення позовної заяви до суду позивач так і не отримав рішення відповідача щодо результатів розгляду заявлених кредиторських вимог. У зв'язку з вказаним, позивачка вважає, що їй було відмовлено відповідачем у розгляді та визнанні його вимог.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, визнати та зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 включити до реєстру вимог кредиторів фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 наступні вимоги ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4: вимогу щодо сплати 13 027 грн., отриманих ФОП ОСОБА_4 без достатньої правової підстави та вимогу щодо сплати процентів у розмірі 25 грн. Стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 13 159,23 грн., з яких : 13027 грн., набутих без достатньої правової підстави, 132 грн. 23 коп. - проценти за користування безпідставно одержаними грошовими коштами.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 15 травня 2014 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Одночасно просила про залучення до справи правонаступника відповідача, тобто просила залучити відповідачем ОСОБА_4, як фізичну особу у зв'язку з тим, що вона припинила діяльність як суб'єкт підприємництва.

Таке клопотання задоволено при апеляційному розгляді з огляду на наступне. Позивачем наданий витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з якого вбачається, що відповідач ФОП ОСОБА_4 28.07.2014 року припинила свою діяльність.

Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного суду України від 4 грудня 2013 року справа № 6-125 цс13.

Аналогічна позиція міститься у змісті Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" N 3, 01.03.2013р. За якою за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності.

В судове засідання апеляційного суду відповідач не з'явилася, жодних відомостей про причини неявки не надала.

В матеріалах справи міститься довіреність, якою ОСОБА_4 уповноважила як фізична особа бути своїм представником у справі ОСОБА_5 Довіреність є чинною, нотаріально посвідчена та відповідач не заявляла про припинення дії довіреності або її скасування.

За поштовим повідомленням ОСОБА_5, як представник ОСОБА_4, своєчасно отримав судову повістку, отже за положеннями ст. 46 п.5 ЦПК вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що в справі немає оригіналу квитанції до прибуткового касового ордеру, яка свідчила б про внесення позивачкою грошових коштів, а отже позивачкою не доведено позовні вимоги.

Як вбачається зі справи, позивачка просила про повернення коштів як безпідставно отриманих у зв'язку з тим, що відповідач, здійснюючи підприємницьку діяльність з надання туристичних послуг, порушила чинне законодавство, отримала грошові кошти не уклавши договір та не надавши будь-яких послуг.

Обставини отримання відповідачкою грошових коштів позивач виклала в позовній заяві. Зміст позовної заяви та фактичні обставини справи свідчать про те, що грошові кошти за поясненнями позивача вносилися нею як споживачем туристичних послуг, але договір так і не було укладено, що надає їй підставі вимагати повернення внесених грошових коштів, які безпідставно залишаються у відповідача.

Враховуючи, що відносини сторін на час вирішення питання про укладення договору надання туристичних послуг регулювалися Законом України "Про захист прав споживачів", обов'язок доведення наявності або відсутності порушень суб'єкта підприємницької діяльності, що надає послуги не може бути покладений лише на позивача.

Позивачем було надано докази на підтвердження сплати грошових сум та туристичні послуги, тоді як відповідачем не надано жодного документа на підтвердження того які саме послуги були оплачені та чи надавалися вони взагалі.

Натомість за ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу ( п.8).

При апеляційному розгляді позивачем було надано оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру № 0304 від 2 вересня 2013 року, з якого вбачається що нею була внесена відповідачеві зазначена у позові грошова сума.

Проте, відповідач не надала відомостей, про підстави отримання такої суми, не довела, що договір був укладений та нею виконані умови договору, не надала корінець зазначеної квитанції з підтвердженням надходження такої суми та її призначення.

Враховуючи, що за ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Жодних доказів на підтвердження того, що квитанція, надана позивачем є підробленою або не видавалася відповідачем, або про те, що на сплачену суму позивач отримала будь-яку послугу чи товар - не надано.

За таких обставин є достатньо підстав вважати, що відповідачем при здійсненні підприємницької діяльності були порушені права споживача, отримані грошові кошти, які не були спрямовані на отримання споживачем туристичних послуг та не були повернені позивачці, а отже безпідставно залишаються у відповідача.

Тому позов про стягнення сплачених позивачкою грошових коштів підлягає задоволенню, а також задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами виходячи з положень ст. 1214 ЦК, за якими у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Розмір розрахованих процентів та порядок розрахунку не оспорений та узгоджується за положеннями чинного законодавства.

За ст. 84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Позивачем надані докази на підтвердження оплати правової допомоги з відповідним розрахунком вартості послуг, а отже зазначена нею грошова сума у розмірі 500 гр. витрат на правову допомогу підлягає стягненню з відповідача.

За ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому підлягають задоволенню вимоги про стягнення судового збору з відповідача у межах задоволеного позову з огляду на положення Закону "Про судовий збір", а тому стягненню з відповідача підлягають судовий збір , який мав бути сплачений для розгляду справи у судій першій і апеляційній інстанціях (відповідно до положень Закону ці суми становлять 229,40 гр. та 114,70 гр.).

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити,

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 травня 2014 року в цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 13 027 гр.( тринадцять тисяч двадцять сім гр ), а також стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3: - 132 гр. 23 коп. (сто тридцять сім гр. 23 коп.) - відсотки за користування грошовими коштами, 500 гр. ( п'ятсот гр.) витрати на правову допомогу та судовий збір 344,10 гр.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: