Справа № 742/5386/14 Провадження № 22-ц/795/344/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Білокур В. І. Доповідач - Бечко Є. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Хромець Н.С., Острянського В.І.,
при секретарі:Мартиновій А.В.,
за участю:ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ЧОА ПАТ СК «Універсальна» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 100 000 грн. моральної шкоди за ушкодження його здоров'я. Свої позовні вимоги ОСОБА_7 мотивував тим, що 28 грудня 2013 року в м.Прилуки сталася дорожньо-транспортна пригода, яку скоїла відповідачка на автомобілі ВАЗ 21-0930, д.н.з. НОМЕР_2. ОСОБА_5 була засуджена за ч.1 ст.286 КК України до штрафу у розмірі 4250 грн. вироком Прилуцького міськрайонного суду від 22 липня 2014 року. Внаслідок ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження, він позбавлений можливості вести нормальний спосіб життя, не може встати з ліжка, не може ходити та від цього страждає душевно.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 17 грудня 2014 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено компанію ЧОА ПАТ СК «Універсальна».

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з страхової компанії ЧОА ПАТ СК «Універсальна» 4490 грн. на користь позивача та з ОСОБА_5 - 75510 грн. у відшкодування моральної шкоди, залишено в силі заходи забезпечення позову, що вжиті ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 листопада 2014 року про накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до виконання ОСОБА_5 судового рішення.

Не погоджуючись частково з даним рішенням ОСОБА_5 звернулася до суду з апеляційною скаргою та просила рішення суду змінити в частині стягнення з неї на користь позивача ОСОБА_7 75510 грн. моральної шкоди, зменшивши її розмір до 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що розмір моральної шкоди був завищений, адже тілесні ушкодження - закритий перелом ліктьового відросту лівої ліктьової кісти зі зміщенням уламків, закритий уламковий перелом горизонтальної гілки лонної кістки зі зміщенням уламків, закритий перелом правої сідничної кістки, садно в лобній дільниці відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Апелянт зазначає, що розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення йо можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення та що при визначенні розміру відшкодування повинні враховуватись вимоги розумності і справедливості. Також в апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 має відповідати за шкоду немайнового характеру внаслідок ДТП, оскільки з необережної форми її вини заподіяно позивачу тілесні ушкодження і моральна шкода, яка полягає у фізичному болю, стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ЧОА ПАТ СК «Універсальна» з лімітом 100000 грн., то суд стягнув з страхової компанії, з урахуванням франшизи 4490 грн. Загалом суд оцінив моральну шкоду позивача в 80000 грн. та стягнув з ОСОБА_5 решту 75510 грн. на користь позивача.

Проте, повністю з вказаними висновками не може погодитися колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони базуються на неповному з'ясуванні обставин справи, порушують норми матеріального права.

Судом встановлено, що 28 грудня 2013 року близько 17 години ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом ВАЗ-210930, д.н.з. НОМЕР_2 в напрямку перехрестя вулиць Київська - Ветеранська в м.Прилуки, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_7, який рухався по пішохідному переходу. Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_5 визнано винною в пред'явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі двохсот п'ятдесяти мінімумів доходів громадян, що складає 4250 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с.8-9).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди з необережної вини ОСОБА_5 є встановленим та не потребує додаткового доказування.

Крім того ОСОБА_5 не заперечує своєї вини у скоєнні ДТП.

Автомобіль ВАЗ-210930 д.н.з.НОМЕР_2 було застраховано власником в ЧОА ПАТ СК «Універсальна» по полісу цивільної відповідальності №АС/6198460. Ліміт відповідальності страхувальника на одного потерпілого визначений в розмірі 100000 грн. за шкоду, заподіяну майну (а.с.36).

Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона - страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначені у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції визначив розмір відшкодування завданої ОСОБА_7 страховою компанією.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Також, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Як зазначено в ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що вказана дорожньо-транспортна пригода потягла ушкодження здоров'я позивача та його моральні страждання, суд правомірно поклав цивільно-правову відповідальність за спричинену моральну шкоду на відповідача відповідно до вимог ч.2 ст.23 ЦК України.

Водночас, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд, правомірно пославшись на п.6 ч.1 ст.3 та ч.3 ст.23 ЦК України, не достатньо дослідив та врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг, заподіяних позивачу моральних страждань та ступінь їх доведеності, а також матеріальне становище відповідача.

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_5 доглядає за своєю матір'ю ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалідом І групи загального захворювання, на даний час ніде не працює, з квітня по серпень 2014 року за останнім місцем роботи ТОВ «Істерн Беверидж Трейдинг», де вона працювала торговим агентом, отримувала заробітну плату в середньому розмірі 500 грн. щомісячно. Чоловік ОСОБА_5 інвалід ІІІ групи загального захворювання та також потребує постійного лікування та догляду. Крім того, ОСОБА_5 має доньку - ОСОБА_9, яка на даний час навчається в Ніжинському державному університеті ім.М.Гоголя на денній формі навчання, тому вона також не може допомагати матері матеріально.

За таких обставин покладення на відповідачку відшкодування моральної шкоди в розмірі 75510 грн. поставить останню, разом з родиною, за межу виживання та потягне можливе позбавлення житла - квартири, на яку накладено арешт.

Вказані наслідки, на думку колегії, виходять за межі розумності, добросовісності та справедливості.

В зв'язку з цим, рішення місцевого суду підлягає зміні на підставі п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

З врахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_7 з 75510 грн. до 30000 грн. змінивши рішення суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру встановлено ставку судового збору в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Вбачається, що судом першої інстанції стягнуто судовий збір з відповідачів в дохід держави за ставками майнового характеру, тому рішення суду підлягає також зміні і в частині стягнення судових.

В силу вимог ст.88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_7 та що його звільнено від сплати судового збору, підлягають стягненню судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволених вимог, а саме - з ОСОБА_5 в сумі 211 грн. 93 коп. та з ЧОА ПАТ СК «Універсальна» - 31 грн. 67 коп.

В іншій частині рішення належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.1, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 січня 2015 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_5 та в частині стягнення судового збору - змінити.

Позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 30 000 (тридцять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 211 грн. 93 коп. судового збору.

Стягнути з ЧОА ПАТ СК «Універсальна» на користь держави 31 грн. 67 коп. судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: