Справа № 369/2212/14-ц
Провадження № 2/369/259/15
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

за участю секретаря Котляр А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Державна податкова служба у Києво-Святошинському районі Київської області ДПІ ДПА України про повернення зайво сплачених коштів, розірвання договору та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2014 року позивачка звернулась до відповідача з позовом, посилаючись на те, що 25.06.2013 року між ними було укладено договір про виконання робіт, за яким вона передала відповідачу значну частину обумовлених ними грошових коштів, а він виконав лише частину узгоджених ними робіт, а виконані здійснив неякісно.

Тому просила розірвати договір від 25.06.2013 року, стягнути з відповідача на її користь 50000 гривень зайво сплачених нею грошових коштів, зобов'язати відповідача відшкодувати їй 30000 гривень спричиненої моральної шкоди та 800 гривень судових витрат.

Позивач у судове засідання з'явилася. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просила суд задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання з»явились. Проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, просили суд відмовити.

Третя особа Державна податкова служба у Києво-Святошинському районі Київської області ДПІ ДПА України в судове засідання з»явилася. Повідомлялася належним чином. Надіслала на адресу суду листа про слухання справи у відсутність їх представника.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 25.06.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про виконання робіт. Вартість робіт, згідно договору, складає 300 000 грн.. Перед початком робіт ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 аванс в розмірі 160 000 грн..

Будівельні матеріали для виконання робіт придбавались за рахунок відповідадача, що підтверджується квитанціями, чеками, прибутковими ордерами на загальну суму 195 450 грн. 92 коп..

Відповідачем було здійснено проектні роботи; добудова другого поверху приміщення шляхом цегляної кладки; демонтаж старого даху; покриття дахом; встановлення вікон та внутрішніх міжкімнатних дверей та вхідних дверей; в кухні приміщення укладення плитки на стінах висотою 60 см.; у санвузлі укладення плитки на стінах висотою 1, 60 м. та на підлозі; настелення лінолеуму на підлогах приміщення.

Крім того, відповідачем було проведено опалення в будинку (встановлено (та придбано відповідачем) котел, радіатор, труби, фітілі, тощо); прокладено водовідведення холодної та гарячої води; Зроблено 21 погонний метр каналізації та вигрібну яму; додатково зроблено зовнішні роботи: утеплено фасад 1 та другого поверхів будинку та оброблено "короїдом"; вирито зі скважини водопровід та встановлено насосну станцію; побудовано "крильце" будинку та оздоблено облицювальною плиткою; на кухні та в котельні встановлено вентиляцію; прокладено електролінії та встановлено прибори для освітлення (розетки, вимикачі). На кухні плитку викладено більше від попередньої домовленості; у ванній кімнаті, замість обумовлених 1,60 м, викладено плиткою всі стіни аж до стелі (приблизно висотою 2,70 м).

Виконання означених робіт було підтверджено показами свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9. Всі зазначені свідки пояснили суду, що ОСОБА_2 здійснював ремонтні та будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1. За цією адресою будувався другий поверх в будинку.

ОСОБА_2 здійснював закупівлю будівельних матеріалів. Здійснював всі сантехнічні роботи, встановлював прилади. Наймав водія ОСОБА_5 для вивезення будівельного сміття, привезення цегли, піска, плитки.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що її найняла позивач у справі ОСОБА_1 для закінчення ремонту, яки був не доведений до кінця ОСОБА_2. Вона здійснювала поклейку шпалер, стелила лінолеум, дофарбовувала комірчину. Зі слів позивача ОСОБА_1, свідок зазначила, що знає про те, що до неї робив ремонт ОСОБА_2, проте, хто купував матеріали вона не знає.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.2 ст.651 ЦК договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі, зокрема, у випадках, встановлених договором або законом.

Ч.1 ст.23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно пн..3-4 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди N 4 від 31.03.1995р. ( Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 (v0005700-01 ) від 25.05.2001 N 1 (v_001700-09) від 27.02.2009) передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Договором, на який посилається позивач, як на підставу виникнення зобов»язань відповідача перед нею, не передбачено жодного конкретного переліку робіт, що мають здійснюватися.

Проектно-кошторисної документації, що фіксувала б обсяги робіт, їх вартість, терміни виконання, порядок оплати, тощо, сторони суду не надали.

За таких умов суд не має можливості встановити, чи були виконані роботи за договором у повному обсязі відповідачем, чи ні. Також суд не в змозі визначити, за який обсяг робіт сплачено позивачем відповідачу кошти, та чи підлягає якась частина цих коштів поверненню.

Позивач зазначає, що відповідачем не було виконано чітко визначеного переліку робіт, проте договір від 25.06.2013 року не конкретизує, які саме роботи слід було виконувати та в чому вони полягали. Крім того, моральна шкода , яка ніби-то була завдана позивачу в розмірі 30 000 грн. не була підтверджена жодним доказом. А отже, підстав для задоволення позову в суду не має.

Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодний доказ у справі не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 526, 629, 651 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди N 4 від 31.03.1995р., керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 15, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня, наступного за його проголошенням.

Суддя: Д.Д.Усатов