Єдиний унікальний номер 725/2/15-ц
Номер провадження 2/725/2/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПП «Укрінтертрейдінг» про стягнення боргу за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Першотравневого районного суду м. Чернівці перебуває вище вказана цивільна справа, під час судового розгляду якої, представником позивача через канцелярію суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, яке належить відповідачам.

Заява мотивована тим, що відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, заборгованість позичальника перед кредитором становить 8002918,10 грн., при цьому вартість нерухомого майна, яке передане в іпотеку з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника значно менша суми заборгованості, що підтверджується оголошеннями в газеті «Від і До» про продаж аналогічної нерухомості.

Враховуючи викладене, посилаючись на норми процесуального права, просив забезпечити суму збільшених позовних вимог шляхом накладення арешту на все майно, яке належить відповідачам.

Дослідивши подану заяву, а також додані до неї матеріали та частково матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою особи, які беруть участь у справі, допускаються на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

При цьому, у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.06.2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Зокрема, положеннями ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

При цьому, згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову має бути зазначено відомості, потрібні для забезпечення позову.

Так, звертаючись до суду із заявою про накладення арешту на все майно належне відповідачам, представником позивача не надано суду жодних належних та допустимих доказів про наявність у власності відповідачів будь-якого іншого майна, крім того, що є предметом іпотеки, яке в силу ст. 4 Закону України «Про іпотеку» перебуває під обтяженням в інтересах позивача.

Крім того, заява про забезпечення позову не містить також доказів щодо вартості майна на яке представник позивача просить накласти арешт, а тому суд позбавлений можливості виконати вимоги ч. 3 ст. 152 ЦПК України та встановити співмірність виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

При цьому, в розумінні положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що подана банком заява про забезпечення позову не містить посилань на існування належних доказів в частині підтвердження обґрунтованості доводів заявника, зокрема щодо наявності рухомого або нерухомого майна у власності відповідачів, його характеристик, місце знаходження та вартості такого майна, а також наявність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову про які клопоче представник позивача у своїй заяві, може в подальшому утруднити чи зробити неможливими виконання рішення суду у разі задоволення позову та що на даний момент існують підстави вважати, що відповідачами вживаються заходи з метою вчинення перешкод щодо виконання рішення у разі задоволення даного позову.

Крім того, суд також приймає до уваги й те, що накладення арешту на все майно, яке належить відповідачу ПП «Укрнітертейдінг» може призвести до перешкоджання вказаному підприємству здійснювати підприємницьку діяльність, що є неприпустимим з урахуванням розяснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.06.2006 року, оскільки заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати юридичній особі здійснювати свою підприємницьку діяльність.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи відсутність доказів на підтвердження обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і змістом позовних вимог, а також обставинами, на яких ґрунтуються позовні вимоги, доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує позов, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.60, 151-153, 208-210, 293 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ПАТ «Укрсиббанк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПП «Укрінтертрейдінг» про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало