АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Крижанівської Г.В.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про захист прав споживача та стягнення пені,-

В С Т А Н О В И Л А:

29 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» та просила суд ухвалити рішення яким визнати недійсним пункт 4.2 Договору купівлі-продажу майнових прав № 2705/рк-К від 02.09.2013 року; стягнути з відповідача на її користь пеню в розмірі 3 відсотків в сумі 8 631 578,48 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що 02.09.2013 року уклала з відповідачем Договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого відповідач продає, а покупець придбаває майнові права на квартиру АДРЕСА_2.

На виконання умов договору вона внесла суму 782 617,00 грн., що підтверджується квитанцією, решту коштів, за умовами договору, повинна сплатити після проведення обмірів та отримання технічного паспорта на квартиру.

Оскільки на момент подання цієї позовної квартиру не збудовано і не передано їй, а вона зі своєї сторони виконала всі зобов»язання по оплаті в повному обсязі, просила стягнути пеню, передбачену ч.5 ст. 20 «Закону України про захист прав споживачів в розмірі 3 відсотки, визнавши недійсним пункт 4.2 Договору купівлі-майнових прав, яким встановлено розмір пені 0,01%.

Зазначений пункт Договору розцінює, як навмисне введення її в оману відповідачем, цей пункт є несправедливим, порушує її права споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 липня 2015 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що рішення суду підлягає скасуванню, оскільки суд не повністю з'ясував обставини справи, невірно застосував норми матеріального права, безпідставно дійшов висновку, що правовідносини сторін не регулюються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд не звернув увагу на пункт 6.1 Договору, яким передбачено строк введення будинку в експлуатацію в травні 2014 року, відповідно пеня за порушення умов договору має нараховуватися саме за це порушення та дійшов помилкового висновку, що за умови не введення будинку в експлуатацію, вимоги щодо сплати пені є передчасними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Заявляючи позов про визнання недійсним пункту 4.2 Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру та стягнення пені в розмірі 3 %, як те передбачено ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_2 просила суд захистити її порушене права на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», який на її думку регулює правовідносини, що виникли між нею та відповідачем на підставі укладеного нею Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

Відмовляючи в задоволені заявлених вимог, суд першої інстанції підставно виходив з того, що в даному випадку правовідносини між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» виникли на підставі укладеного сторонами Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, є договірними відносинами і регулюються нормами зобов'язального права.

Такий висновок суду ґрунтується на положеннях ст. 11 ЦК України, п.1 ч.2 якої передбачено, що підстава виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.09.2013 року ОСОБА_2 уклала з Публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» Договір купівлі майнових прав на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п.4.2 Договору розділу №4 Відповідальність сторін, за неналежне виконання своїх зобов'язань Компанія сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,01 % від суми неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно положень ст. 227 ЦПК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 228 ЦПК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими до актів цивільного законодавства.

Позивач не надала суду першої інстанції переконливих та допустимих доказів, які б свідчили, що при укладенні договору та визначені розмірі пені в п.4.2 Договору відповідач ввів її в оману.

Такі докази не наведені і в апеляційній скарзі.

Установлення в Договорі пені в меншому розмірі, чим визначено ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не суперечить ст. 6 ЦК України, якою передбачено право сторін на власний розсуд врегульовувати свої відносини.

Позивач саме на власний розсуд і підписала Договір на таких умовах щодо пені.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спір, який виник між сторонами з приводу стягнення пені слід розглядати з урахуванням умов укладеного сторонами договору, а не на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», як просила про те позивач, посилаючись на це, в тому числі, і в апеляційній скарзі і за недоведеністю відмовив в задоволені позову про визнання недійсним пункту 4.2 Договору.

Позивач не заявляла позов про стягнення з відповідача пені в розмірі 0,01 %, як те передбачено умовами договору, не навела розрахунок суми згідно цього розміру пені і суд першої інстанції підставно дійшов висновку, що заявлені вимоги не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню.

При цьому суд правомірно виходив з того, що умовами договору в розділі 4 Відповідальність сторін визначено пеню в розмірі 0,01 %, а в розділі 2 Права та обов'язки сторін п.2.2.2 визначено передати майнові права після отримання Сертифікату відповідальності закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, встановлених органом, що проводить техінвентаризацію (а.с.9).

Представник ОСОБА_2 підтвердив в апеляційному суді, що дійсно позов заявлено з підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Отже, суд першої інстанції з'ясував правовідносини сторін, дійсні обставини справи, докази і дав її належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: