АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4533/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2869/15Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого судді Лобова О.А.

суддів : Акопян В.І., Пилипчук Л.І.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 07 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ садиби в натурі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, просив ухвалити рішення, яким припинити право власності відповідачки на ? частину будівельних матеріалів, розташованих по вул.. Радіщева, 28/34 у м.Полтаві, стягнувши з нього на користь відповідачки їх вартість.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 предявила зустрічний позов, просила ухвалити рішення, яким реально поділити садибу № 28/34 по вул.. Радіщева у м.Полтаві незавершений будівництвом будинок і земельну ділянку, згідно висновку експерта, мотивуючи заявлені вимоги тим, що спірна садиба побудована за спільні кошти, проте у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо її поділу.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 19 листопада 2014 року обидва позови обєднані в одне провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 22 травня 2015 року позов ОСОБА_3 залишений без розгляду за заявою позивача.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 07 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що суд дав хибну оцінку фактичним обставинам та неправильно застосував закон, який регулює спірні правовідносини.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 1985 року по вересень 2011 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу ОСОБА_3 приватизував на своє імя земельну ділянку площею 1005 м.кв. цільовим призначенням будівництво і обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Земельна ділянка розташована у м.Полтаві по вул.. Радіщева,28/34. На вказаній земельній ділянці у період шлюбу за відсутності належних дозволів розпочате будівництво будинку. Згідно висновку судової будівельної експертизи №252 від 15 травня 2012 року та додаткової експертизи №100 від 03 липня 2012 року рівень готовності житлового будинку становив 73,29%; вартість будівельних матеріалів, що були використані для спорудження будинку по вул.. Радіщева,28/34 у м.Полтаві, становила 77 055 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 24 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06 вересня 2012 року, частково задоволений позов ОСОБА_2 за нею та ОСОБА_3 визнано право власності (по 1/2 за кожним) на будівельні матеріали, з яких збудовано споруду цегляний будинок, який розташований по вул..Радіщева,28/34 у м.Полтаві.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №166 від 13 березня 2015 року рівень готовності житлового будинку по вул.. Радіщева,28/34 у м.Полтаві становить 74%. Ринкова вартість незакінченого будівництва по вул.. Радіщева,28/34 у м.Полтаві становить 289 060 грн., у тому числі житлового будинку 167 177 грн.

Згідно листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області дозвіл або інший документ, який надає право на виконання будівельних робіт по вул.. Радіщева ,28/34 у м.Полтаві ОСОБА_3 не видавався.

Суд першої інстанції, встановивши наведені обставини, дав їм правильну юридичну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що незавершений будівництвом будинок по вул.. Радіщева, 28/34 у м.Полтаві є самочинним будівництвом, а тому не є обєктом права власності і, відповідно, не може бути розділений в натурі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво (будівництво без належного дозволу чи належно затвердженого проекту) , не набуває права власності на нього.

За змістом ст.182, ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає після прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації права власності на таке майно.

Суд першої інстанції, встановивши, що спірний будинок є самочинним будівництвом, зробив правильний висновок про те, що він не є обєктом права спільної власності та не підлягає поділу відповідно до ст.364 ЦК України, ст.61,ст.71 СК України. Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією ВСУ, висловленою у постанові №6-130цс13 від 04 грудня 2013 року.

Що стосується земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок, то ОСОБА_3 набув право власності на неї у травні 2005 року в порядку приватизації, тобто до внесення змін до ст.61 СК України (набули чинності 08 лютого 2011 року і скасовані Законом № 524-V від 22.12.2006).

За таких обставин відповідно до положень ст.81, ст.116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

З урахуванням наведенного посилання в апеляційній скарзі на розяснення Постанови Пленуму ВСУ №7 від 04 жовтня 1991 року є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги про те, що підключення спірного будинку до систем електро- і газопостачання є підтвердженням факту введення будинку в експлуатацію, грунтуються на припущеннях, при цьому позивачка та її представник не були позбавлені можливості, використовуючи свої процесуальні права отримати докази на підтвердження або спростування зазначених обставин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи суд першої допустив порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до ухвалення незаконного чи необгрунтованого рішення.

Керуючись ст.303, ст.307, ч.1 ст.308, ст.315, ст.319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 07 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий О.А. Лобов

Судді : В.І. ОСОБА_4 Пилипчук

З оригіналом згідно

Суддя: О.А.Лобов