Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1626/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кулінка Л. Д.
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

25.08.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді - Фомічова С.Є.,

суддів - Єгорової С.М.,

Голованя А. М.,

при секретарі - Дімановій Н.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, відділу Державної виконавчої служби Маловиськівського районного управління юстиції, відділу Державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції, треті особи ОСОБА_6, публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на майно та зняття арешту, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_5, відділу Державної виконавчої служби Маловиськівського районного управління юстиції, відділу Державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції, треті особи ОСОБА_6, публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на майно та зняття арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що 29 січня 2012 року у ОСОБА_8, від імені якого, по довіреності посвідченій 03 березня 2011 року приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Сосновим А.В. та зареєстрованій у реєстрі за № 236, діяв ОСОБА_6 ними було куплено автомобіль марки ВАЗ 21043 ЗНГ, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузов) НОМЕР_2, зареєстрований 05 січня 2011 року Маловисківським РЕВ УДАІ УМВС України в Кіровоградській області. Купівля-продаж автомобіля вчинена у м. Бобринець за 30 000,00 грн., про що складено розписку.

Зареєструвати даний договір позивачі не могли, так як автомобіль потребував ремонту. Враховуючи вищевикладене, позивачам видана генеральна довіреність на право володіння, користування та розпорядження даним транспортним засобом. Таким чином, позивачі вважають, що відбулося повне виконання договору, але даний договір купівлі-продажу не посвідчили та не зареєстрували у встановленому законом порядку. Посилаючись на зазначені обставини просили суд задовольнити їх позовні вимоги.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду, з підстав порушення, на їх думку, норм матеріального і процесуального права та недоведеності обставин, які суд вважав встановленими. Просили суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при ухваленні вказаного рішення відповідно до вимог ст.ст. 212-213 ЦПК України повно з'ясував всі обставини справи та дав їм належну оцінку.

Судом встановлено, що свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, зареєстрованого Маловисківським РЕВ УДАІ УМВС України в Кіровоградській області 05 січня 2011 року, автомобіль марки ВАЗ 21043 ЗНГ, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, № шасі/кузова НОМЕР_2, належить ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що свідчить свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_3 від 31 травня 2014 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маловисківського районного управління юстиції у Кіровоградській області.

Згідно довіреності від 03 березня 2011 року ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_6 укладати правочини щодо розпорядження (продавати, передавати в оренду, позичку) за ціну та на умовах за його (її) розсудом, належним ОСОБА_8 на підставі технічного паспорту (свідоцтва про реєстрацію ТЗ) серія НОМЕР_4, виданого Маловисківським РЕВ УДАІ УМВС України в Кіровоградській області 05 січня 2011 року, автомобілем марки ВАЗ 21043 ЗНГ, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, № шасі/кузова НОМЕР_2, зареєстрованим Маловисківським РЕВ УДАІ УМВС України в Кіровоградській області 05 січня 2011 року. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Сосновським А.В., зареєстровано в реєстрі за № 236.

Приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області 29 січня 2012 року посвідчено довіреність ОСОБА_6 з ОСОБА_3 та/або ОСОБА_4, якою уповноважено останніх на укладання правочинів щодо розпорядження (продавати, передавати в оренду, позичку) за ціну та на умовах за їх розсудом належним ОСОБА_8 на підставі технічного паспорту (свідоцтва про реєстрацію ТЗ) серія НОМЕР_4, виданого Маловисківським РЕВ УДАІ УМВС України в Кіровоградській області 05 січня 2011 року, автомобілем марки ВАЗ 21043 ЗНГ, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, № шасі/кузова НОМЕР_2, зареєстрованим Маловисківським РЕВ УДАІ УМВС України в Кіровоградській області 05 січня 2011 року.

Відповідно розписки від 29 січня 2012 року, ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 гроші в сумі 30000,00 грн. за проданий їм автомобіль марки ВАЗ 21043 ЗНГ, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який продано на підставі довіреності ВРІ №144231 від 03 березня 2011 року від власника ОСОБА_8 тобто фактично уклав договір купівлі-продажу спірного автомобіля.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що придбання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спірного автомобіля на підставі договору укладеному з ОСОБА_6 у простій письмовій формі не можна вважати правомірним, тому за цим договором він не набув право власності на транспортний засіб. Сторони не вжили заходів щодо переоформлення автомобіля у порядку, визначеному правилами державної реєстрації та обліку автомобілів. Таким чином, за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можна визнати право власності на автомобіль з підстав ст.. 392 ЦК України.

Правильними є висновки суду першої інстанції про те, що оскільки позовні вимоги позивача не ґрунтуються на праві власності на спірний транспортний засіб, то ним і не можуть ставитись вимоги про звільнення майна з під арешту.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Договір купівлі-продажу автомобіля має свою специфіку.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, якою затверджений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Порядок), згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до абз. 1 п. 7 Порядку власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Відповідно до абз. 1, 4 п. 8 Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку.

Абзацом 1 п. 42 Порядку передбачено: у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: «Транспортний засіб знято з обліку для реалізації».

Таким чином, встановлено спеціальний порядок державної реєстрації транспортних засобів та набуття права власності.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи спірний автомобіль, згідно п.п.7, 8, 42 вищезазначеного Порядку, не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за відповідачем, заява від нього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався.

Також, позивач не звертався до органів МРЕО ДАІ про реєстрацією спірного автомобіля на своє ім`я.

Крім того, вищезазначений автомобіль включено до складу арештованого майна, належного ОСОБА_8 на праві приватної власності, у рахунок боргу на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», від імені якого діє Кіровоградська обласна дирекція АТ «Райффайзен Банк Аваль» 42089,91 грн. кредитної заборгованості та 640,00 грн. судових витрат.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд правильно відмовив у задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач набув право власності на автомобіль на законних підставах жодними належними доказами по справі не підтверджуються, оскільки передача автомобіля, технічного паспорта на автомобіль та довіреності про передачу повноважень на автомобіль позивачеві не є, у відповідності до чинного законодавства, достатньою підставою для визнання права власності на транспортний засіб.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду позивачем не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: