РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Гордійчук І.О.

при секретарі - Григорчук В.М.

з участю - представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування квартирою №39 в будинку №6, що по вулиці Київській в м.Рівне. Також просить зняти відповідача з реєстраційного обліку в вищезазначеній квартирі.

Свої вимоги мотивує тим, що 23.12.2005 року на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу позивачка набула право власності на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Інших співвласників даної квартири немає. Однак, після набуття позивачем права власності, в квартирі надалі зареєстрований ОСОБА_5, який права власності на неї немає. Позивач змушена була звернутися до суду, оскільки, в добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстраційного обліку, чим порушує її права.

Представник позивач в судовому засіданні позов довірительки підтримав, просив задовольнити його повністю. Наполягав на тому, що відповідач протягом тривалого часу фактично не проживає в спірній квартирі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову та пояснив, що ОСОБА_5 у 1972 році отримав вказану квартиру, з того часу разом із сім"єю: дружина та двоє дітей проживав та проживає по сьогодні в ній. Після смерті дружини, час від часу він їздить до племінника у с.Світанок, допомагати по-господарству, але постійним місцем проживання була і є АДРЕСА_2, що в м.Рівне, він здійснює оплату всіх комунальних послуг. Про те, що квартира продана, йому не було відомо, на даний час дочка ОСОБА_4 виганяє його з квартири, поміняла замок у дверях, він змушений ночувати на вокзалах. Позивач позов не визнає, та просить відмовити у його задоволенні.

Суд, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, заслухавши покази свідків, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Свідок ОСОБА_6 показав, що знає відповідача з 1975 року. Вони разом працювали та спілкувались сімями. Останній раз у квартирі ОСОБА_5 був пів року тому, дочки відповідача там не було. Приблизно пів року відповідач у звязку із погіршенням здоровя проживає у племінника, приїжджає в місто щоб отримати пенсію, однак, і по даний час оплачує комунальні послуги за спірну квартиру.

Свідка ОСОБА_7, показала, що являється сусідкою ОСОБА_5 по будинку. Одночасно з ним отримували квартири в якій, відповідач проживав і проживає. Пояснила, що іноді літом ОСОБА_5 їздив у село допомагати, там будинок племінника. Однак, проживає відповідач у квартирі, саме він вчасно оплачує комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_8 дала наступні покази, з ОСОБА_5 вона сусідка по будинку та часто спілкується з ним. Про те що відповідач продав квартиру їй нічого не відомо. Дочку ОСОБА_5 - ОСОБА_4 вона бачила дуже рідко, про якісь конфлікти між ними їй не відомо. Заборгованості по комунальним послугам у ОСОБА_5 немає, оскільки він справно оплачує платежі.

Свідок ОСОБА_9, дала покази, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 Пояснила, що вперше чує, що він міг продати квартиру, оскільки іншого місця проживання в нього немає, навіть після операції відповідач проживав у своїй квартирі. З ОСОБА_4 спілкувалась по телефону, вона повідомляла що живе по вул.Відінській в м.Рівне, просила не виганяти батька на вулицю. ОСОБА_5 самостійновчасно оплачує комунальні послуги.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири №39 в будинку №6, що по вулиці Київській в м.Рівне на підставі договору купівлі-продажу квартири ВСО №003786 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу ОСОБА_10 від 23 грудня 2005 року.

Дана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні ксерокопією договору купівлі-продажу квартири ВСО №003786 посвідченого приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу ОСОБА_10 від 23 грудня 2005 року, з якої вбачається, що ОСОБА_5, ОСОБА_11 продали, а ОСОБА_4 купила квартиру за номером 39 в будинку №6, що по вулиці Київській в м.Рівне.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що правовідносини які виникли між сторонами у справі не передбачені зазначеними нормами закону на які посилається позивач, тому не можуть бути застосовані до зазначених правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно записів Будинкової книги вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.12.1973 року, по даний час. Крім нього у вказаній квартирі була зареєстрована ОСОБА_11, яка знята з реєстраційного обліку в зв"язку зі смертю.

Крім того, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту порушеного права не може бути реалізований через ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", оскільки зазначена правова норма містить виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, а саме: заява особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть, тому заявлені на підставі ст. 391 ЦК України позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи із реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72, 116,156 ЖК України, ст.405 ЦК України).

Така правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57 цс 11, що відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідності із рішенням Верховного суду України.

Натомість, відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч.3 ст.64 ЖК України якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб.

Аналогічне право міститься в ст.150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартирою), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Тому з цих підстав позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5І про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 212,213,215,293,294 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського міського суду І.О.Гордійчук