АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Волошиної В.М., Саліхова В.В.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 3 липня 2015р. за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування,

встановила:

у червні 2015р. позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсними договорів дарування нежитлових приміщень, які укладені 6 лютого 2015р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

19 червня 2015р. позивач звернулася до суду із клопотанням про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на спірні нежитлові приміщення, посилаючись на можливість ОСОБА_3 розпорядитися спірним майном, що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою судді від 3 липня 2015р. у задоволенні клопотання відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить ухвалу судді скасувати, постановити нову ухвалу про забезпечення позову.

Апелянт посилається на безпідставність висновків судді про необґрунтованість заявленого клопотання, так як у ньому були викладені обставини, з яких ставиться питання про необхідність забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у забезпеченні позову, суддя виходив з того, що заява позивача не відповідає вимогам ст.ст. 151, 152 ЦПК України, є необґрунтованою та не надано належних доказів у її підтвердження.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком судді, оскільки він не відповідає матеріалам справи та не ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи по забезпеченню позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Частиною 2 статті 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10810/2015
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_4
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_5
повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид

забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші

- 2 -

відомості, потрібні для забезпечення позову.

Клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог складено відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України, так як містить причини, у звязку із якими потрібно забезпечити позов на думку позивача, вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач і інші відомості, які необхідні для забезпечення позову, а саме кому належить спірне майно.

Статтею 152 ЦПК України визначені види забезпечення позову.

У порушення ст. 210 ЦПК України в ухвалі судді не обґрунтовано чому саме клопотання позивача про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 152 ЦПК України.

Також суддею не зазначено, яка саме норма процесуального права зобовязує надавати позивача докази у підтвердження клопотання про забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала судді постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього.

З тексту позовної заяви та клопотання про забезпечення позову вбачається, що спірне майно належить ОСОБА_3, яка не є відповідачем по справі, тому відповідно до вимог ст. 152 ЦПК України відсутні законні підстави для накладення арешту на майно особи, яка не є стороною у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_1 про забезпечення її позову, заявленого до ОСОБА_2, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 3 липня 2015р. скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: