Справа № 266/1513/15-ц
Провадженя№ 2/266/723/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2015 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Шишиліна О.Г.

при секретарі - Маросіній Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області про визнання права в порядку спадкування -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що їх матері ОСОБА_3 рішенням Жовтневого райвиконкому №218-р було надано земельну ділянку та 30 вересня 1965 р. їй було видано Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку з господарськими побудовами за адресою АДРЕСА_1 загальною площею земельна ділянка 486,5 кв. м. Рішенням Приморської районної ради народних депутатів «Про результати розгляду звернення ОСОБА_3 з питання будівництва прибудови під газ по АДРЕСА_1 від 09 листопада 1988 р. №328/5 їх матері було надано дозвіл будівництва господарської прибудови розміром 3*4 під встановлення газових приборів, ванної, санвузла; зобов'язано протягом місяця оформити технічну документацію в управлінні головного архітектора; по закінченню будівельних робіт внести зміни в генеральний план через бюро технічної інвентаризації. Однак в Маріупольському БТІ домоволодіння за життя матері зареєстровано та здано в експлуатацію не було. Згідно технічного паспорту від 16.10.2014 р. на земельній ділянці розташовано житловий будинок літ А-1, нежитлова прибудова літ. а-1, тамбур літ.а-1-1 загальною площею 36,8 кв.м. житловою площею 11,9 кв.м., сарай літ. В-1, літня кухня літ. б-1, вбиральня літ. Г-1, сарай літ. Д-1, тротуар 1, огорожа №1,2. ІНФОРМАЦІЯ_2. їх мати ОСОБА_3 померла. Позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті своєї матері, у встановлений законом строк вони звернулися до нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак їм повідомили що свідоцтво про право на спадщину видати не можливо,оскільки будинок в Маріупольському БТІ не зареєстровано та в експлуатацію не здано, тому отримати право власності можливо тільки після звернення до суду про що нотаріусом видано відмову у вчинення нотаріальних дій. Просили визнати право власності в порядку спадкування на ? частку самовільно збудованого домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 за кожним. В подальшому уточнили позовні вимоги просили суд визнати за ними права забудовника шляхом визнання за ними права зареєструвати в державній реєстраційній службі по ? частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 за технічним паспортом виданому на ім'я ОСОБА_3 з отриманням свідоцтва про право власності на ? частку вказаного домоволодіння за кожним. Визнати за ними права забудовника шляхом визнання за ними права зареєструвати в управлінні держкомагенства м. Маріуполя по ? частки земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 за документами на земельну ділянку виданих на ім'я ОСОБА_3 з отриманням державного акту про право власності на ? частку вказаної земельної ділянки за кожним.

Позивачі в судове засідання не з'явилися надавши заяви в яких просили розглянути справу за їх відсутності, в присутності їх представників ОСОБА_4, ОСОБА_5. Представник позивачів ОСОБА_4 через яку позивачі приймали участь у справі в судовому засіданні 28.08.2015 р. надала заяву в якій уточнила позовні вимоги просила суд визнати за позивачами права забудовника шляхом визнання в рівних частках за ними права зареєструвати в державній реєстраційній службі домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 за технічним паспортом виданому на ім'я ОСОБА_3, підтримала уточнені вимоги та просила суд їх задовольнити та закінчити розгляд справи без її участі в іншій частині позов залишила без розгляду.

Представник Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_6, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у первісній редакції, після уточнення позовних вимог 28.08.2015 р. надала заяву в якій просила суд закінчити розгляд справи без її участі, щодо уточнених вимог просила суд ухвалити рішення на розсуд суду відповідно до норм діючого законодавства.

Представник третьої особи, департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином в судове засідання не з'явився про причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що уточнений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру (а.с.58) ОСОБА_3 заповіту не склала.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

За ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого повторно Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2., актовий запис № 28 від 14.01.2014 р. (а. с. 10).

Згідно свідоцтва про народження на ім'я ОСОБА_1, 30.07.1960 р. вданого Жовтневим р/ЗАГС 5 вересня 1960 р. в графі мати зазначено ОСОБА_3 (а. с. 12).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 17.01.2014 р. НОМЕР_3 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. 21.02.1964 р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, після державної реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_3, на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 26.04.1968 р. шлюб розірвано (а.с. 73).

Згідно свідоцтва про народження на ім'я ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 виданого Жовтневим р/ЗАГС 11.02.1965 р. в графі мати зазначено ОСОБА_3 (а.с. 71).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 14.01.2014 р. НОМЕР_4 ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 11.03.1983 р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_10, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_9, 24.09.1991 р. шлюб розірвано ( а.с. 72).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу виданого міськвідділом ЗАГС м. Комунарська Луганської області 28.10.1991 р. ОСОБА_11 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_9 ( а.с. 71).

За матеріалами спадкової справи заведеної приватним нотаріусом Кудлаєвим О.О. після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому інших спадкоємців у ОСОБА_3 окрім них немає, а також не було видано свідоцтв про право на спадщину після її смерті (а. с. 52-79).

Враховуючи, що в судовому засіданні був встановлений факт, що позивачі є діти ОСОБА_3 та звернулися до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк та відповідно до положень ст. 1261 ЦК позивачі фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 за законом.

Із спадкової справи вбачається, що інші особи які бажають прийняти спадщину до нотаріуса не зверталися.

Згідно до постанови від 15 квітня 2015 року приватний нотаріус ОСОБА_13 на підставі поданих заяв ОСОБА_2 ОСОБА_1, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за номером НОМЕР_5 розташованому по АДРЕСА_1 в рівних частках кожному позивачам після смерті ОСОБА_3 відмовив на підставі того, що за останньою не було зареєстровано належним чином право власності на житловий будинок за номером НОМЕР_5 розташований по АДРЕСА_1 (а. с. 76-78).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі за текстом рішення - Лист Вищого Спеціалізованого Суду України) зазначено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

До 1992 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася «Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року.

При цьому у Листі Вищого Спеціалізованого Суду України також зазначалось, що державна реєстрація права власності на будівлі, споруди не залежала від виникнення права власності на нерухоме майно до моменту набрання чинності Цивільним кодексом в 2004 році та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому в разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Згідно до п. 3.2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

За п. 3.2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України вбачається також, що громадяни, які збудували житлові будинки до 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

В п. 3.2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України наголошено, що за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Однак визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе.

Оскільки у судовому засіданні було встановлено відсутність актів введення спірного домоволодіння в експлуатацію, що підтверджується технічним паспортом на спірний будинок (а.с.16-18), та визнавалось позивачами, що однак є необхідним відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва, то в такому разі суд дійшов того, що за час свого життя ОСОБА_3 не набула права власності на домоволодіння АДРЕСА_1

На підставі п. 3.2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України вказано, що в разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим правовим режимом спірного майна.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про спадкування» зазначено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Таким чином за законом є можливим визнання за спадкоємцем в порядку спадкування майнових прав забудовника, що входять до складу спадщини.

З договору від 30 вересня1965 року вбачається, що земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 486,5 кв. м. було надано ОСОБА_3 виконкомом міської Жданівської ради на підставі розпорядження виконкому від 22 вересня 1963 року за №218-р згідно рішення виконкому Жовтневого району ради депутатів трудящих №11 від 10.06.1964 р. в безстрокове користування для будівництва житлового будинку з господарськими прибудовами, що було посвідчено державним нотаріусом 30 серпня 1965 року (а. с. 14-15).

На підставі дозволу № 708 вбачається, що ОСОБА_3 отримала дозвіл від інспекції державного архітектурно-будівельного контролю міста Жданова для проведення будівельних робіт житлового будинку з надвірними побудовами по АДРЕСА_1 на підставі генплану, затвердженого управління головного архітектора міста від 7.10.1964 р. та договору на право забудови, укладеного на підставі рішення від 10.06.1964 року №11 зі строком закінчення робіт у вересні 1968 р. (а. с. 7).

Як вбачається з рішення виконкому Приморської районної ради народних депутатів від 9.11.1988 р. №328/5 ОСОБА_3 дозволено будівництво господарської прибудови розміром 3х4м. під установку газових приладів, ванної, санвузлу, та зобов'язано протягом місяця оформити технічну документацію в управлінні головного архітектору та по закінченню будівничих робіт внести зміни до генерального плану через бюро технічної інвентаризації ( а.с. 8).

Суд зазначає, що будівництво відбулося на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах, з отриманням відповідних дозволів для проведення будівництва будинку та господарської прибудови, ванної, санвузлу але після закінчення будівництва житловий будинок не було здано в експлуатацію, тому будинок по АДРЕСА_1 до здачі його в експлуатацію є незавершеним будівництвом.

Таким чином, оскільки суд встановив перехід спадкових прав від ОСОБА_3, внаслідок її смерті, до спадкоємців, ОСОБА_1, ОСОБА_2 то суд вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували права забудовника, які належали на момент смерті ОСОБА_3 на проведення будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 з подвірними будівлями.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єктів нерухомого майна від 27.05.2015 р. у Державному реєстрі речових прав відомості щодо права власності,інші речові права, іпотеки, обтяження щодо об'єкту нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 відсутні ( а.с. 48 -49).

Згідно до відповіді Маріупольського БТІ від 16.10.2014 року №1830 вбачається, що домоволодіння по АДРЕСА_1 не було зареєстровано, будинок в експлуатацію не сдано, однак належить ОСОБА_3 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 30.09.1965 р. р-р №2-613 (а. с. 69).

Відповідно до технічного паспорту, складеного 16 жовтня 2014 року представниками Маріупольського БТІ згідно до інвентарної справи на ім'я ОСОБА_3, вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літ. А-1, нежилої прибудови літ.а-1, тамбуру літ. а1-1, літньої кухні літ. Б-1, сараю літ. В-1, убиральні літ. Г-1, сараю літ. Д-1, тротуару 1, огорожі №1, 2 , житловою площею 11,9 кв.м., загальною площею 36,8 кв.м. (а. с. 16-18).

На підставі ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, якщо ж договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, а якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому числі право власності на нерухоме майно.

За ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, крім іншого, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до п. 49 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. При цьому зазначено, що документом, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Також наголошено, що документи, які підтверджують виникнення, перехід, припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, заявник не подає.

За п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, аналогічним чином визначено вказане питання, де зазначено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Оскільки на домоволодіння АДРЕСА_1 зі всіма прибудовами мається належним чином складений технічний паспорт на ОСОБА_3, яке було побудоване до 1992 року, то вказане свідчить про фактичне прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом спірного житлового будинку та допоміжних будівель до нього.

Таким чином суд встановив, що для проведення державної реєстрації права власності з отриманням свідоцтва про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 необхідно з визначеними у «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документами звернутись до реєстраційної служби.

На підставі переліченого суд дійшов висновку, що в такому випадку до позивачів, як спадкоємців після померлої ОСОБА_3 перейшли права забудовника на оформлення права власності на будинок АДРЕСА_1 у встановленому законом на даний момент порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1267, ч.5 1268 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на наведене суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 в повному обсязі, визнавши за ними в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 права забудовника шляхом надання їм можливості зареєструвати в державній реєстраційній службі домоволодіння АДРЕСА_1 в рівних частках за документами, складеними на ОСОБА_3.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області про визнання права в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1), ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_2) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. права забудовника, шляхом визнання за ними права реєстрації в державній реєстраційній службі домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку літ. А-1, нежилої прибудови літ.а-1, тамбуру літ. а1-1, літньої кухні літ. Б-1, сараю літ. В-1, убиральні літ. Г-1, сараю літ. Д-1, тротуару 1, огорожі №1, 2 , житловою площею 11,9 кв.м., загальною площею 36,8 кв.м. в рівних частках.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі через Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Шишилін О. Г.