Справа №263/8922/15-ц
Провадження № 2/263/2814/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

05 жовтня 2015 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач у липні 2015 року звернувся до суду із позовом про розділ майна подружжя, обґрунтовуючи його тим, що з 11.08.2006 року він перебував у шлюбу з відповідачкою, за час якого була придбана квартира АДРЕСА_1, яка була зареєстрована за відповідачкою. Угоди про поділ даного майна сторони не досягли, іншого жила позивач на має, тому змушений звернутись до суду з даним позовом, яким просить розподілити сумісне нажите майно за час шлюбу з відповідачкою та визнати за ним право власності на 11/27 частку квартири АДРЕСА_1 та визнати за відповідачкою право власності на 16/27 частку вказаної квартири.

Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутність, просив позов задовольнити, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідачка у судове засідання не зявилась, повідомлялась про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, не сповістивши суд про причини неявки.

Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та його задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО №052935 11.08.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3, від 19.02.2009 року ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_1.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачкою не надано суду жодного доказу на спростування позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до розяснень, які містяться в п.22. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова Пленуму) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Згідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,

ділиться між ними в натурі.

Водночас ч.2,3 ст. 71 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

За загальним правилом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Таким чином, вказана квартира АДРЕСА_1 була придбана подружжям під час шлюбу.

Враховуючи обставини справи та заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності саме на 11/27 частку квартири АДРЕСА_1 , а за відповідачкою - на 16/27 частку вказаної квартири.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 174, 197, 213, 215, 224-226 ЦПК, ст. ст. 61, 69, 70, 71 СК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя задовольнити.

Розподілити сумісно нажите майно подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/27 частку квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 27,4 кв.м., загальною площею 45,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 16/27 частку квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 27,4 кв.м., загальною площею 45,3 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі відмови судом першої інстанції в перегляді судового рішення воно може бути оскаржене відповідачем до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Хараджа