У Х В А Л А

іменем україни

2 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, Головне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з липня 2006 року і до дня її смерті, 23 лютого 2014 року. Зазначав, що спадкоємців у неї немає і встановлення такого факту йому необхідно для отримання спадщини в порядку спадкування за четвертою чергою спадкоємців.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року заяву ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та вирішити питання по суті.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження, установленого ч. 2 ст. 294 ЦПК України, поважні причини пропущення такого строку відсутні, оскільки заявник та його представник були присутніми при проголошенні вступної та резолютивної частини судового рішення.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Пропустивши строк апеляційного оскарження й звернувшись до апеляційного суду із заявою про поновлення цього строку, ОСОБА_3 посилався на те, що вказаний строк пропущено з поважних причин, оскільки лише після отримання копії повного тексту ухвали суду першої інстанції він ознайомився з мотивами судового рішення, які не відповідають фактичним обставинам справи і він отримав можливість мотивувати свою апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 3 ст. 297 ЦПК України апеляційний суд за заявою особи може поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення у разі наявності поважних причин пропущення цього строку.

Визнавши причини пропущення строку апеляційного оскарження неповажними та дійшовши висновку про відсутність підстав для його поновлення, апеляційний суд виходив із того, що заявник та його представник були присутніми у судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частин ухвали районного суду.

Проте апеляційний суд не взяв до уваги те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку. Крім того, сама по собі присутність під час проголошення вступної та резолютивної частин судового рішення без своєчасного отримання повного його тексту унеможливлює як визначення необхідності подання апеляційної скарги, так і її мотивування, що є обов'язковим елементом апеляційної скарги згідно з вимогами ст. 295 ЦПК України.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Таким чином, апеляційний суд належним чином не з'ясував причини пропущення заявником строку апеляційного оскарження та підстав для його поновлення, що є порушенням наведених вище норм права.

Ураховуючи наведене, ухвала апеляційного суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України не може вважатися законною й підлягає скасуванню, а справа направленню до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик