РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2015 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Гончарова В.М., при секретарі судового засідання Галигіній Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Токмацької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2.

Позов обґрунтовує наступним.

Позивач є колишнім чоловіком ОСОБА_2, шлюб з якою було розірвано 11 квітня 1995 року.

Після розірвання шлюбу, а саме в квітні 1995 року, ОСОБА_2 поїхала в невідомому напрямку і з того часу за адресою: АДРЕСА_1, жодного разу не з'являлася. На теперішній час місце проживання ОСОБА_2 не відоме.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.02.1993 року, ОСОБА_2 має у власності 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. Інші 3/4 частини квартири належать позивачу на праві власності.

На сьогоднішній день, позивач проживає у вказаній квартирі. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою та утримує її.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явилась, була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомила, заперечення на позов не надала.

Представник відповідача Токмацької міської ради в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов не визнала, надала заперечення на нього наступного змісту.

Позивач просить визнати право власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2. Проти позовної заяви Токмацька міська рада заперечує з наступних підстав. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Цивільний кодекс України, а саме ст.546 передбачає вичерпний перелік підстав припинення права власності і невідоме місце проживання особи не є підставою для позбавлення права власності. Ніхто в супереч вимог законодавства не може бути позбавлений права власності.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником 3/4 часток квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.12.2014 НОМЕР_1, рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 18.12.2014 року в справі №328/3928/14-ц, свідоцтвом про право власності на житло від 22.02.1993 року.

Власником іншої, 1/4, частки зазначеної квартири є ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22.02.1993 року.

ОСОБА_2 доводиться колишньою дружиною позивача, шлюб між ними розірваний 11.04.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_2.

Після розірвання шлюбу, в 1995 році, ОСОБА_2 виїхала із спірної квартири, після чого до неї не поверталась, що підтверджується довідкою Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області, поясненнями позивача, які учасники процесу не оспорюють.

Після того, як ОСОБА_2 виїхала з квартири, вона ніякої участі у її утриманні не приймає, позивач добросовісно, вільно та відкрито володіє її часткою квартири, утримує її, сплачує всі належні житлово-комунальні платежі, що сторони не оспорюють.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.398 ЦК, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Однією з підстав, добросовісного володіння, встановлених законом, є володіння та користування чужим майном співвласниками спільного часткового майна, що закріплене ч.ч.1,2 ст.358 ЦК, відповідно до яких, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача Токмацької міської ради про неможливість позбавлення права власності відповідача ОСОБА_2, адже вони не відповідають ч.2 ст.346 ЦК України, відповідно до якої право власності може бути припинене в інших, ніж визначених частиною першою, випадках, встановлених законом. Одним із таких випадків припинення права власності ОСОБА_2 на її частку квартири може бути набуття права власності за набувальною давністю на цю частку позивачем.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

Суд встановив, що позивач добросовісно заволодів і володіє спірною часткою квартиру, як співвласник спільної часткової власності, адже відповідач ОСОБА_2 покинувши квартиру надала мовчазну згоду на володіння її часткою іншим співвласникам квартири, ніяких дій для повернення в її володіння належної їй частки не приймала, до суду не зверталась. Позивач володіє спірним майном відкрито - він не приховує факт знаходження спірного майна в його володінні, проживає в квартирі, утримує її, сплачує всі належні платежі. Він володіє спірним майном безперервно з 1998 року, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_3 від 05.02.1998 року.

Таким чином, за позивачем необхідно визнати право власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належала відповідачу ОСОБА_2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Токмацької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: