АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3949/15 Головуючий 1 інстанції - Марченко О.М.
Справа № 2-2989/09 Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Піддубний Р.М., Гуцал Л.В.

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2009 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2010 року по справі за позовом ЗАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 10 квітня 2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит 10000 доларів США та зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків за користування ним в порядку та строки згідно Графіку повернення кредиту і сплати відсотків, наведених у Додатку №1 до Кредитного договору, який є його невід'ємною частиною. Виконання цих кредитних і супровідних зобов'язань забезпечені порукою ОСОБА_2 відповідно до укладеного з Позивачем Договору поруки №2.20841-ДП від 10 квітня 2007 року. ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором в зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість, яка станом на 21 квітня 2009 року склала 41842,60 грн., з яких: 35 985 грн. - заборгованість за капіталом, 2791,80 грн. - заборгованість за відсотками, 3065,76 грн. - заборгованість за пенею. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2009 року позовні вимоги ЗАТ «ПроКредит Банк» задоволено. Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 41842,60 грн., судовий збір в сумі 418,42 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2010 року вирішено вказати в резолютивній частині рішення суду першої інстанції суму заборгованості 117788,95 грн. та судовий збір - 756,47 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, просить скасувати вказані рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції не дослідив належним чином надані докази і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України, при розгляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, не заперечується сторонами, що між ЗАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_3 10 квітня 2007 року було укладено кредитний договір, згідно якого кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 10000 доларів США на строк користування 24 місяці, а позичальник зобов'язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки в розмірі 21 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році, та платежі за кредитом, а також комісії у встановлений договором строк.

Крім того, 10 квітня 2007 року з метою забезпечення виконання умов договору кредиту між ЗАТ «ПроКредитБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель бере на себе зобов'язання перед кредитором за невиконання позичальником умов кредитного договору.

Згідно з абз. З п. п 2.2 п.2 Кредитного договору при простроченні платежу або частини платежу Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитору пеню в розмірі 0,5 відсотка від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення. Якщо сума пені, розрахована згідно умов цього пункту Договору, буде меншою 15 грн. за кожний день прострочення, сума пені автоматично вважається такою, що становить 15 грн. за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 21 квітня 2009 року загальна заборгованість за Кредитним договором склала 41 842, 60 грн., з яких: 35 985 грн. - заборгованість за капіталом, 2791, 80 грн. - заборгованість за відсотками, 3065, 76 грн. - заборгованість за пенею.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із ч. 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що договір діє до повного погашення Позичальником кредитної заборгованості.

Згідно з п. 3.1 договору поруки, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та припиняє свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобов'язання.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, якою встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 4.1. кредитного договору встановлено право кредитора у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, а також обов'язок позичальника у разі порушення цього договору достроково повернути кредит на вимогу кредитора.

10 грудня 2007 року ОСОБА_3 отримав від ЗАТ «ПроКредитБанк» вимогу про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі, нарахованих процентів, комісії та штрафних санкцій в п'ятиденний термін від дати одержання цього повідомлення.

Судова колегія вважає, що надіславши таку вимогу, банк відповідно до положень ст. 1050 ЦК України та п. 4.1. кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання.

Відповідно до пунктів 1.2., 1.3 договору поруки кредитор має право у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов'язковими для виконання протягом трьох банківських днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмової вимоги про невиконання боржником зобов'язань за договором.

Матеріали справи містять копію вимоги на адресу ОСОБА_2 від 30.11.2007 року про повне дострокове погашення кредитної заборгованості (а.с. 17), проте поштовий штемпель на зворотньому повідомленні на ім*я ОСОБА_2 (а.с. 18) містить дату 19.01.06 року, така дата передує даті документа.

Крім того, виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду про стягнення заборгованості до ОСОБА_2 позивач звернувся лише 14.07.2008 року, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

За таких обставин, позовні вимоги пред*явлені до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржував.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого є, згідно п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є порушення норм матеріального права. Необхідно ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 травня 2009 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2010 року в частині задоволення вимог пред*явлених до ОСОБА_2 - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ЗАТ «ПроКредит Банк» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -