Провадження № 2/750/9/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючої судді Карапута Л.В.

за участі секретаря Руденок В.О.,

сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі,

встановив:

10.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ житлового будинку в натурі та просить виділити в натурі належну йому на праві власності ? частину житлового будинку за адресою: м. Чернігів, 1 АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач не заперечувала проти задоволення позову з урахуванням проведення судової експертизи.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебували в шлюбі з серпня 1991 року та 20 серпня 2010 року розірвання шлюбу було зареєстровано та видано свідоцтво про розірвання шлюбу.

Під час шлюбу сторонами на підставі договору дарування було набуто житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до договору про поділ житлового будинку від 24.06.2006 року (а.с. 9) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах кожному належить - кімнати " 2-1", " 2-9", " 2-10" пл.. 16,3 кв.м., пл.. 17,9 кв.м., 9,9 кв.м., веранда "І" пл..2,4 кв.м., кухня " 2-3" пл.. 15,1 кв.м., санвузол " 2-4" пл.. 4,2 кв.м., коридор " 2-5" пл.. 8,5 кв.м., кладова " 2-7" пл.. 0,7 кв.м., сходи " 2-6", " 2-8" пл.. 2,0 кв.м., 0,6 кв.м., гараж "Г", сарай "Г1", сарай "Д", баня "Е", вбиральня "Ж".

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.06.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору про поділ нерухомого майна від 24.06.2006 року належить по ? частці будинку АДРЕСА_2 в м. Чернігові.

Відповідно до ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ст. 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 187 ЦК України, складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

У відповідності до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Статтею 364 ЦК України, визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Житловий будинок - одноквартирний будинок, призначений для постійного проживання в ньому осіб, який має обладнані житлові кімнати та допоміжні приміщення. Житловим будинком капітального типу є будівля строком служби від 3О до 150 років (згідно Єдиного класифікатора житлових будинків). Допоміжні приміщення - це приміщення житлового будинку, призначені для забезпечення експлуатації будинку чи побутового і культурного обслуговування за місцем проживання. Від таких будинків слід розрізняти житлові будинки квартирного типу, які поділяються на малоповерхові (1-4 поверхи) та багатоповерхові (5 поверхів та вище). Багатоповерхові житлові будинки є багатоквартирними. Разом з тим багатоквартирними є малоповерхові будинки блокового типу - так звана килимова забудова. Основну типологічну структуру будинків квартирного типу складають секційні, галерейні, блокові житлові будинки та гуртожитки. Основними відрізняючими елементами житлових будинків квартирного типу є секції, поверхи (надземні, цокольні, підвальні, технічні, мансардні), сходово-ліфтові вузли, квартири (групи квартир).

Ухвалою суду від 24.01.2014 року по справі було призначено судову експертизу, на вирішення якої поставлено питання про визначення можливих варіантів виділу в натурі відповідно до часток у домоволодінні АДРЕСА_1 в м. Чернігові. Витрати за проведення експертизи було покладено на ОСОБА_1.

В зв'язку з тим, що на виконанння клопотання експерта від 13.02.2014 року про надання додаткових матеріалів було надано на запит суду технічну документацію із складання державного акту на право власності на земельну ділянку громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (Присадибна ділянка) АДРЕСА_1 справу повторно було направлено на експертизу відповідно до ухвали суду від 11.03.2014 року.

Оскільки станом на 16.06.2014 року кошти на рахунок експертної установи за проведення експертизи ОСОБА_1 сплачені не були, в зв'язку з чим керуючись п. 1.13 "Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5" експертна установа залишила ухвалу суду від 23.01.2014 року без виконання.

Ухвалою суду від 31.07.2014 року було повторно призначено по справі судову експертизу, провадження якої доручено Чернігівському відділенню КНДІСЕ. Витрати за проведення експертизи за згодою ОСОБА_2 покладено на останню.

Проте станом на 29.01.2015 року відповідачем ОСОБА_2 кошти за проведення експертизи перераховані не були, тому експертизу не було проведено та справу було повернено до суду.

Статтею 4 ЦПК України, визначені способи захисту, які застосовуються судом, зокрема здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки домоволодіння - це житловий будинок з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями, позивач відмовився від оплати експертизи щодо визначення можливих варіантів виділу в натурі відповідно до часток у домоволодінні АДРЕСА_1 в м. Чернігові, а лише погодився на оплату експертизи в частині розподілу самого будинку без господарських будівель та споруд, які є складовою частиною будинку, зокрема не можуть бути відокремлені від будинку, що призведе до істотного знецінення, яка визначається з урахуванням вартості господарських споруд і допоміжних приміщень та при переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач просив на підставі ст. 364 ЦК України виділити в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності. На підставі аналізу вказаної статті, суд приходить до висновку, що співвласник має право на виділ в натурі всієї частки із майна, а не її частини. Фактично позивач відмовився від проведення експертизи щодо можливих варіантів виділу всієї частки майна, тому за таких підстав позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.В. Карапута