Ухвала іменем україни
02 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П., суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В., Парінової І.К., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2 про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду м. Закарпатської області від 01 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1. задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1. право власності на автомобіль марки «Шкода Октавія» 1,9 ТDI GLX, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, колір - сірий.

Витребувано із чужого незаконного володіння, а саме: від Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, та передано власнику ОСОБА_1. транспортний засіб - автомобіль марки «Шкода Октавія» 1,9 ТDI GLX, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, колір - сірий, в належному зовнішньому та внутрішньому вигляді, повному справному та працездатному стані всіх його вузлів та агрегатів.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У лютому 2015 року Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції звернувся до апеляційного суду з апеляційною скарою на вказане рішення.

Ухвалою судді апеляційного суду Закарпатської області від 23 березня 2015 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто апелянту.

У касаційній скарзі Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати до апеляційного суду для вирішення питання відкриття апеляційного провадження, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суддя апеляційного суду, керуючись ст. ст. 121, 297 ЦПК України, постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції на рішення суду першої інстанції, виходив із того, що підстави для розгляду клопотання про відстрочення сплати судового збору відсутні, натомість заявник судовий збір у визначений в ухвалі судді строк для усунення недоліків не сплатив.

Проте, висновки апеляційного суду зроблені з порушенням норм процесуального права.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_523/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1>, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 297 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3204/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2756/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1891/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, тобто апеляційна скарга залишається без руху.

Як роз'яснено у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі - Постанова) судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2009_05_27/pravo1/MU50K02U.html?pravo=1> (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, Закону України «Про судовий збір» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_02_12/pravo1/T113674.html?pravo=1>, а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

У п. 3 вищевказаної Постанови зазначено, що порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Зокрема, ч. 5 ст. 119 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1889/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Отже, якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору (частина п'ята статті 119 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1889/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>), не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (ст. 121 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1891/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>) або залишення заяви без розгляду (п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1981/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>).

Разом із тим, якщо позивачем (заявником) заявлено клопотання про відстрочення або розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати відповідно до статті 82 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1847/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, то наслідки, передбачені статтею 121 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1891/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, застосовуються лише за умови відмови в задоволенні такого клопотання, про що постановляється відповідна ухвала.

Положення ст. 121 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1891/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> щодо повернення заяви (апеляційної скарги) застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.

За змістом наведених норм закону, повернення заяви (апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилась з її змістом, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

Із матеріалів справи вбачається, що у лютому 2015 року Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2014 року. В апеляційній скарзі заявник також просив відстрочити сплату судового збору з підстав, передбачених ст. 8 Закону України «Про судовий збір», посилаючись на те, що Ужгородський Міський відділ державної виконавчої служби є бюджетною організацією, яка не має власних коштів на сплату судового збору.

Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати» у цивільних справах визначено, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

За таких обставин суддя апеляційного суду, постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги, не перевірив доводів заявника про те, що майновий стан Ужгородського Міського відділу державної виконавчої служби перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі, дійшов передчасного висновку про те, що підстави для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору, передбачені ст. 8 Закону України «Про судовий збір», відсутні.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_627815/ed_2009_05_27/pravo1/MU50K02U.html?pravo=1>, на справедливий суд.

Таким чином, ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2134/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 342 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2134/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 березня 2015 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для вирішення питання відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар А.В. Маляренко І.К. Парінова Г.В. Юровська