АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.

секретар: Шерівська Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє за довіреністю та в інтересах ОСОБА_1, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ПАТ «ВТБ Банк» у вересні 2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 08 вересня 2008 року ВАТ «ВТБ Банк», яке перейменовано в ПАТ «ВТБ Банк», та фізична особа ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 24.114/08-СК, за умовами якого банком було видано кредит в сумі 500 000 дол. США, строком користування по 07 вересня 2015 року, з цільовим призначенням кредиту на особисті потреби. Розмір процентної ставки за користування кредитом встановлений в розмірі 16% річних.

Додатковою угодою № 24.114/08-СК/ДУ01 від 31 жовтня 2008 року були внесені зміни до даного договору в частині збільшення з 01 листопада 2008 року процентної ставки до 16,5% річних. Договором № 2 від 11 жовтня 2011 року внесено зміни до кредитного договору та викладено його у новій редакції без зміни його істотних умов.

Зазначав, що позичальник з 09 липня 2013 року не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, не сплачує тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами.

Таким чином, загальна суму боргу позичальника перед банком внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором станом на 09 липня 2014 року становить 268 780,62 дол. США, що за офіційним курсом долара США до гривні встановленим НБУ станом на 09 липня 2014 року еквівалентно 3 133 479,41 грн., з яких: поточна заборгованість по кредиту - 194 429,70 дол. США; прострочена заборгованість по кредиту - 51 196,24 дол.

_______________________________________________________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/1124/15 Головуючий у 1 інстанції: Гончарова І.М.

Категорія: 19/27 Доповідач: Литвинюк І.М.

США; прострочена заборгованість по сплаті процентів - 20 027,98 дол. США; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 888,61 дол. США; пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 1 452,10 дол. США; 3% (три) проценти річних за прострочення сплати процентів - 256,70 дол. США; 3% (три) проценти річних за прострочення сплати кредиту становить 529,29 дол. США.

В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №24.114/08-ДП02 від 08 вересня 2008 року, відповідно до якого відповідачка на добровільних засадах поручається перед банком щодо повернення кредиту, перерахування плати за користування кредитом, комісії, пені, штрафних санкцій та збитків, розміру, терміну, умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ БАНК» заборгованість в сумі 268 780,62 дол. США, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 09 липня 2014р. еквівалентно 3 133 479,41 грн., та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн..

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ БАНК» заборгованість в сумі 268 780, 62 долари США, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 09 липня 2014 року становить 3 133 479, 41 грн..

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На дане рішення представник відповідача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Посилається на те, що додаткова угода до договору поруки була укладена з поручителем ОСОБА_1 лише у 2010 році, хоча зміни до основного договору були внесені 31 жовтня 2008 року, тобто з проміжком часу у два роки, і протягом цього часу банком безпідставно та незаконно уже нараховувалась збільшена відсоткова ставка за користування кредитом в розмірі 16,5% річних, що свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не погасив заборгованість за кредитним договором в сумі 268 780,62 дол. США, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 09 липня 2014р., еквівалентно 3 133 479,41 грн., а тому поручитель ОСОБА_1 є відповідальною особою перед кредитором за порушення зобов'язання боржником і з неї на користь позивача належить стягнути дану суму.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст. 1046 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

З огляду на викладене, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд із встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 08 вересня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк», яке перейменовано в ПАТ «ВТБ Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №24.114/08-СК, згідно умов якого ОСОБА_3 були надані кредитні кошти в сумі 500 000 дол. США з кінцевим терміном повернення 07 вересня 2015 року зі сплатою 16% річних (п.п. 1.1., 1.2.договору).

Згідно з п. 3.1. кредитного договору погашення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється в порядку та строки згідно графіку повернення кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що Додатковою угодою №24.114/08-СК/ДУ01 від 31 жовтня 2008 року внесено зміни до кредитного договору в частині збільшення з 01 листопада 2008 року процентної ставки до 16,5% річних. Договором № 2 від 11 жовтня 2011року кредитний договір викладено у новій редакції без зміни його істотних умов.

Однак позичальник з 09 липня 2013 року не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, не сплачує тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами. Загальна суму боргу позичальника перед банком внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором станом на 09 липня 2014 року становить 268 780,62 дол. США, що за офіційним курсом долара США до гривні встановленим НБУ станом на 09 липня 2014р. еквівалентно 3 133 479,41 грн. з них: поточна заборгованість по кредиту становить 194 429,70 дол. США; прострочена заборгованість по кредиту становить 51 196,24 дол. США; прострочена заборгованість по сплаті процентів становить 20 027,98 дол. США; пеня за несвоєчасну сплату процентів становить 888,61 дол. США; пеня за несвоєчасну сплату кредиту становить 1 452,10 дол. США; 3% (три) проценти річних за прострочення сплати процентів становить 256,70 дол. США; 3% (три) проценти річних за прострочення сплати кредиту становить 529,29 дол. США.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів.

Як забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 24.114/08 СК від 08 вересня 2008 року, між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 24.114/08 - ДП03 від 08 вересня 2008 року, відповідно до умов якого остання поручилася перед Банком за виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань, що випливають з укладеного між ним та Банком кредитного договору № 24.114/08 СК.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою для припинення поруки в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанова Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6-160цс13).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України підставою для припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобов'язання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

З матеріалів справи вбачається, що 09 серпня 2010 року між ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_1, ОСОБА_3 було підписано додаткову угоду №1 від 09 серпня 2010 року до договору поруки №24.114/08ДП03 від 09 вересня 2007 року, відповідно до якої збільшено проценту ставку до 16,5 % річних дол. США.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 5 лютого 2014 року у справі за № 6-152цс13, згода поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлене шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності та не суперечить ч. 1 ст. 559 ЦК України. Така згода поручителя у формі додаткової угоди до договору поруки є належною.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 червня 2015 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 10 серпня 2015 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до оскарження договору поруки, є безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за довіреністю та в інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: