Справа № 206/5446/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Маймур Г.Я,

за участю секретаря Бердиклічевої Т.Р,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

третіх осіб ОСОБА_4,

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом, суд -

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2014р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Територіальної громади в особі Виконкому Дніпропетровської міської ради та ОСОБА_3, треті особи: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивачка посилалася на те, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у цілому станом на 19 травня 1992р. належало її вітчиму - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору побудови, посвідченого в Першій Дніпропетровській держконторі 29 серпня 1956р. за реєстром №3-8380 та зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарному бюро 16 липня 1963р. під №157-102. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 1109кв.м, яка не приватизована.

4 січня 1977р. ОСОБА_6 разом із матір'ю позивачки ОСОБА_7 зареєстрували шлюб у Придніпровському міському ЗАГС Дніпропетровської області, актовий запис №3. ОСОБА_7 зареєстрована за вказаною адресою із 29 грудня 1958р.

20 травня 1992р. ? частка зазначеного домоволодіння ОСОБА_6 було подаровано матері позивачки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка з того часу і здійснювала управління та володіння майном.

Вищевказаній вулиці змінювали назву. Станом на 1974р. вулиця мала назву АДРЕСА_1. Згідно рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.07.1977р. №434 та від 14.09.1977р. №558 вул.Зарічну було перейменовано на вул.Червонобогатирську.

Від шлюбу ОСОБА_6 і ОСОБА_7 спільних дітей не мали, є діти від попередніх шлюбів: ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_7 від першого шлюбу, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є дітьми ОСОБА_8, що є дочкою ОСОБА_6 від першого шлюбу.

20 травня 1992р. на ? частку зазначеного домоволодіння ОСОБА_6 було складено заповіт на його доньку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8.

На момент смерті спадкодавця, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, померла ОСОБА_8, і на підставі ст.1266 Цивільного кодексу України за правом представлення, спадкове майно, а саме: ? частина буд.АДРЕСА_1 успадкувала його онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4

При зверненні ОСОБА_3 до нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва на право власності було з'ясовано, що договір побудови від 1956р. на зазначений будинок було втрачено.

Свідоцтво було отримало ОСОБА_3 на підставі дублікату договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, виданого 3 серпня 2011р. Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області за реєстровим №2-17 та зареєстровано в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації 19 грудня 2012р. в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстровий номер: 38678107.

ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності за законом на ? частину будинку АДРЕСА_1, посвідченого 12 липня 2013р. державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1-1140.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_7, яка на момент своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка є єдиною спадкоємицею майна померлої відповідно до заповіту, посвідченого 20 травня 1992р. старшим державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Румянцевою Л.І. та зареєстровано в реєстрі №1-1245.

За зазначеною адресою ОСОБА_1 була зареєстрована та мешкала з 1958р, кілька разів прізвище було змінено у зв'язку із одруженням. Знята з реєстраційного обліку 20.03.1984р. При цьому повний догляд за матір'ю ОСОБА_7 здійснювала лише вона до смерті спадкодавця у 2005р.

Після смерті матері вона у шестимісячний термін прийняла спадщину, звернувшись із заявою про прийняття спадщини за заповітом до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори.

Спадкове майно складається із ? частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке належало її матері на підставі договору дарування, посвідченого 20 травня 1992р. старшим державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Румянцевою Л.І. та зареєстровано в реєстрі №1-1243.

Зазначене домоволодіння не поділене в натурі і являє собою спільну часткову власність, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим станом на 19 вересня 2014р.

В липні 2013р. вона звернулася із заявою до державного нотаріуса Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. про видачу свідоцтва на право власності за заповітом.

9 липня 2013р. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, останнє місце проживання якої було АДРЕСА_1.

На даний час домоволодінням в цілому розпоряджається відповідач ОСОБА_3 і не дає можливості позивачу користуватися та розпоряджатися ? частиною домоволодіння залишеного їй за заповітом її матір'ю, оскільки у неї на руках не має відповідних правовстановлюючих документів.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що всі докази є у матеріалах справи, які підтверджують, що ОСОБА_7 набула право власності на домоволодіння та розпорядилася ним на власний розсуд. Позивач стверджувала, що вона прийняла спадщину у встановленому порядку і наполягала на задоволені її вимог.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала.

Треті особи в судовому засіданні вважали позов правомірним. ОСОБА_5 по суті заперечень не висловлював і пояснив, що покладається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, що в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у цілому станом на 19 травня 1992р. належало вітчиму позивачки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору побудови, посвідченого в Першій Дніпропетровській держнотконторі 29 серпня 1956р. за реєстром №3-8380 та зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарному бюро 16 липня 1963р. під №157-102, що підтверджується договором дарування (а.с.5-6).

Домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 1109кв.м, яка не приватизована.

4 січня 1977р. ОСОБА_6 разом із матір'ю позивачки ОСОБА_7 зареєстрували шлюб у Придніпровському міському ЗАГС Дніпропетровської області, актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.87).

ОСОБА_7 зареєстрована за вказаною адресою із 29 грудня 1958р, підтвердженням цього є копії будинкових книг (а.с.89-103).

20 травня 1992р. ? частка зазначеного домоволодіння ОСОБА_6 було подаровано матері позивачки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка з того часу і здійснювала управління і володіння майном.

Вищевказаній вулиці змінено назву. Станом на 1974р. вулиця мала назву АДРЕСА_1. Згідно рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.07.1977р. №434 та від 14.09.1977р. №558 вул.Зарічну було перейменовано на вул.Червонобогатирську (а.с.105,140-141).

Від шлюбу ОСОБА_6 і ОСОБА_7 спільних дітей не мали, але є діти від попередніх шлюбів: ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_7 від першого шлюбу, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є дітьми ОСОБА_8, що є дочкою ОСОБА_6 від першого шлюбу.

20 травня 1992р. на ? частку зазначеного домоволодіння ОСОБА_6 було складено заповіт на його доньку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8. (а.с.29).

На момент смерті спадкодавця, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, померла ОСОБА_8 і на підставі ст.1266 ЦК України за правом представлення, спадкове майно, а саме: ? частина буд.АДРЕСА_1 успадкувала його онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.106-107).

При зверненні ОСОБА_3 до нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва на право власності було з'ясовано, що договір побудови від 1956р. на зазначений будинок було втрачено.

Свідоцтво було отримало ОСОБА_3 на підставі дублікату договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, виданого 3 серпня 2011р. Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області за реєстровим №2-17 та зареєстровано в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації 19 грудня 2012р. в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстровий номер: 38678107.

ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності за законом на ? частину будинку АДРЕСА_1, посвідченого 12 липня 2013р. державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1-1140 (а.с.107-109).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_7, яка на момент своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.110).

Позивачка є єдиною спадкоємицею майна померлої відповідно до заповіту, посвідченого 20 травня 1992р. старшим державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Румянцевою Л.І. та зареєстровано в реєстрі №1-1245 (а.с.11).

За зазначеною адресою ОСОБА_1 була зареєстрована та мешкала з 1958р. Неодноразово прізвище було змінено у зв'язку із одруженням. 20 березня 1984р. вона була знята із реєстраційного обліку. При цьому повний догляд за матір'ю ОСОБА_7 здійснювала лише позивачка до моменту її смерті у 2005р. (а.с.111-112).

Після смерті своєї матері позивачка у шестимісячний термін прийняла спадщину, звернувшись із заявою про прийняття спадщини за заповітом до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с.11).

Спадкове майно складається із ? частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке належало матері позивачки на підставі договору дарування, посвідченого 20 травня 1992р. старшим державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Румянцевою Л.І. та зареєстровано в реєстрі №1-1243 (а.с.5-6).

Зазначене домоволодіння не поділене в натурі і являє собою спільну часткову власність, яка складається із А-1 житлового будинку загальною площею 51,7кв.м (коридор-7,5кв.м, кладова-4,9кв.м, житлова-5,4кв.м, житлова-6,6кв.м, житлова-17,5кв.м, коридор-9,8кв.м), житловою площею 29,5кв.м, допоміжною площею 22,2кв.м, прибудови-15,5кв.м, ганку-3,8кв.м, літньої кухні-22,3кв.м, погребу-13,5кв.м, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим станом на 19 вересня 2014р.(а.с.113-116).

В липні 2013р. позивачка звернулася із заявою до державного нотаріуса Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. про видачу свідоцтва на право власності за заповітом.

9 липня 2013р. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, останнє місце проживання якої було АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

В силу ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто відповідно до ч.2 ст.1269 ЦК України.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини згідно ч.1 ст.1270 ЦК України.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач у встановлений законом 6-ти місячний строк звернулася до нотаріуса та прийняла спадщину.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004р. права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону виникають з моменту такої реєстрації. За ч.4 ст.3 зазначеного закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалися підзаконними нормативними актами, які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004р. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004р, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

За правилами ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Та обставина, що у позивача відсутні на руках правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння, не може бути підставою для відмови у позові, з огляду на те, що вона успадкувала домоволодіння після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Положеннями ст.57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В силу ч.3 ст.59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд приймає до уваги, що інших спадкоємців немає і вважає, що позивач довела свої позовні вимоги.

Пояснення третьої особи ОСОБА_5 про те, що він позбавлений частини домоволодіння після смерті матері ОСОБА_8, суд не може прийняти до уваги і чинне законодавствр третій особі роз"яснено.

Аналізуючи наведені вище норми права та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.128 Цивільного кодексу України (1964р.), ст.ст. 16, 328, 344, 392, 1218, ч.1 ст.1222, ч.1 ст.1223, ч.2 ст.1269, ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення через Самарський районний суд м.Дніпропетровська в Апеляційний суд Дніпропетровської області.

С У Д Д Я: Г.Я. Маймур