Справа №442/5422/15-ц
Провадження №2/442/1892/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Нестір А.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить з урахуванням уточнених позовних вимог визначити, що їм у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 належить по ? частці; визнати за ними по ? частці у праві власності на вказану квартиру. З червня 1992 року вона разом з відповідачем перебувають у шлюбі. За час шлюбу ними 27.06.2003 року за спільні кошти подружжя було придбано майно квартиру АДРЕСА_1. Разом з тим, чоловік виступав стороною вказаного договору, а в жодних правовстановлюючих документах її не зазначено як співвласника. Нещодавно у неї виникла необхідність визначити розмір своєї ідеальної частки у праві власності на таке майно

Позивачка в судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримання уточнених позовних вимог. Від відповідача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, та відсутність заперечень проти задоволення позову, визнання такого. Тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Як встановлено в судовому засіданні, стверджується матеріалами справи, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.06.1998 року.

27.06.2003 року на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В, р. №1885, відповідач ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_1. (а.с.6).

У відповідності до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

У п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року №11 закріплено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки тощо.

Стаття 60 СК України презюмує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, хоча можливість про добровільне вирішення спору судом надавалася неодноразово, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 370, 372 ЦПК України визначає, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними

Таким чином суд приходить до переконання, що спірний будинок, який був придбаний подружжям за час перебування в шлюбі за спільні кошти - слід визнати спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, у рамках заявлених вимог, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, обставини по даній справі, фактичні позовні вимоги, що на думку суду, є всі підстави для визнання майна, придбаного сторонами у шлюбі, спільною сумісною власністю подружжя та його поділу виходячи з рівності часток, припинення права спільної сумісної власності, подружжя та визнання за ними по ? спільно нажитого майна.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 80, 88, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визначити, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по ? частці у праві власності на квартиру №41, загальною площею 71.50 кв.м., житловою 42, 60 кв.м. по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по ? частини квартири №41, загальною площею 71,50 кв.м., житловою 42,60 кв.м. по АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення - з дня отримання такого.

Суддя А.П. Івасівка