АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6591/15 Головуючий 1 інст. - Короткий І.П.
Справа № 643/8931/15-ц Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Вечора Юлії Сергіївни на рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, -

встановила:

02.06.2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до відповідачаПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 200 000 (двісті тисяч) доларів США, що за курсом Національного Банку України еквівалентно 4208257 (чотирьом мільйонам двісті вісім тисяч двісті п'ятдесят сім) гривням. В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилалася на те, що 19.11.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», за умовами якого позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти позивача у сумі 200000 доларів США на строк по 19.02.2015 року, та зобов'язався виплатити позивачу проценти, та повернути позивачу суму вкладу після закінчення строку. Свої зобов'язання відповідач за вказаним договором не виконав та не повернув позивачу після закінчення строку вклад у розмірі 200000 доларів США.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 липня 2015 року позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 200 000 (двісті тисяч) доларів США, що за курсом Національного Банку України еквівалентно 4208257 (чотирьом мільйонам двісті вісім тисячам двісті п'ятдесят сім) гривням. Стягнуто ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

В апеляційній скарзі представник Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Вечора Ю.С. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд не узяв до уваги, що банківська система України на теперішній час знаходиться в стані поглибленої стагнації, Національний банк України визнав наявність руйнуючих банківську діяльність факторів, та встановив жорсткі обмеження економічної складової цієї діяльності. Отже, Банк знаходиться під впливом об'єктивно обумовлених негативних макроекономічних факторів, які необхідно враховувати з метою всебічного повного дослідження обставин справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Вечора Юлії Сергіївни задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частинами 1, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 3, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного судочинства є свобода договору.

Відповідно до змісту ст.ст.11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 526, ч. 1, ч. 3 ст.1058, ч. 2, ст. 1060, ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї, або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського ранка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення передбачених законом.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

19.11.2014 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», за умовами якого позивач вніс, а відповідач прийняв грошові кошти позивача у сумі 200000 доларів США на строк по 19.02.2015 року, та зобов'язався виплатити позивачу проценти та повернути позивачу суму вкладу після закінчення строку.

19 лютого 2015 року позивач не бажаючи продовжувати строк дії договору, звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повернути йому банківський вклад.

Свої зобов'язання відповідач за вказаним договором не виконав, та не повернув позивачу після закінчення строку вклад у розмірі 200000 доларів США.

Ці обставини підтверджуються договором-заявою від 19.11.2014 року, квитанцією №1 від 19.11.2014 року про внесення позивачем грошей на депозитний рахунок, випискою по оборотному рахунку, заявою позивача про повернення банківського вкладу від 19.02.2015 року, довідкою відповідача від 09.04.2015 року про залишок грошових коштів на рахунку.

Суд першої інстанції, аналізуючи зміст заявлених вимог, і надані позивачем докази, прийшов до висновку про їх задоволення.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Вечора Юлії Сергіївни - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: