У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду від 25 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

27 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Сарненського районного суду від 25 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивач посилався на те, що відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Проте в порушення зазначених вимог закону суд першої інстанції необґрунтовано відхилив його клопотання про призначення у справі товарознавчої експертизи для з'ясування дійсної вартості завданих йому збитків.

Починаючи з 2007 року, він з ОСОБА_3 шлюбних стосунків не підтримує, а тому місцевий суд помилково вважав, що вхідні двері були придбані під час шлюбу.

Покликаючись на ці обставини, позивач рішення суду першої інстанції вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що він звернувся в суд із даним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про відшкодування 5 000 грн. матеріальної і 5 000 грн. моральної шкоди, що була завдана йому пошкодженням вхідних дверей, які встановлені в його квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 6-11).

Статтею 1166 ЦК України, якою позивач обґрунтовував свої вимоги, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, виходячи з положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 з 22 жовтня 2002 по день набрання рішенням Сарненського районного суду від 19 вересня 2014 року законної сили (30 вересня 2014 року) перебувала із позивачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є двоє малолітніх дітей (а. с. 20-21). Відповідачка ОСОБА_3 разом із дітьми проживає у належній позивачу квартирі АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_1 є батьком відповідачки ОСОБА_3 та колишнім тестем позивача у справі.

Місцевим та апеляційним судами встановлено, що 31 липня 2014 року відповідач ОСОБА_1 не пошкоджував вхідних дверей у квартирі позивача, а на прохання своєї дочки ОСОБА_3, яка разом із дітьми проживає у квартирі АДРЕСА_1, лише замінив серцевину у верхньому замку вхідних дверей (а. с. 7, 16-19, 44-45), що не призвело до пошкодження цих дверей, не привело їх у непридатний стан та не припинило їх подальшого функціонального використання за призначенням.

Відповідачкою ОСОБА_3 позивачу передані всі ключі від вхідних дверей належної йому квартири (а. с. 37, 46).

Таким чином, при розгляді справи судом безспірно встановлено, що дії відповідача ОСОБА_1 нема підстав вважати неправомірними; вхідні двері у квартирі позивача не пошкоджені, цілком придатні для подальшого використання і фактично використовуються зацікавленими особами згідно з їх цільовим призначенням до цього часу.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до цілком правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про відшкодування 5 000 грн. матеріальної і 5 000 грн. моральної шкоди, завданої йому пошкодженням вхідних дверей, які встановлені в його квартирі АДРЕСА_1, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

З цих же підстав місцевий суд, на переконання колегії суддів, законно й обґрунтовано не задовольнив клопотання позивача про призначення у даній справі судової товарознавчої експертизи для визначення розміру завданої йому майнової шкоди, оскільки, як установлено судом, фактично такої шкоди позивачу не завдано.

Доводи апелянта про те, що він не підтримує з ОСОБА_3 шлюбних стосунків, починаючи з 2007 року, суперечать обставинам, які були встановлені рішенням Сарненського районного суду від 19 вересня 2014 року, яке набрало законної сили (а. с. 20-21), та виходять за межі предмету спору у даній справі.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: