Справа № 755/9432/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Марфіної Н.В.,

за участі секретаря Стрижеуса В.А.,

представника скаржника ОСОБА_1,

представника ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність головного державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві ОСОБА_4 та старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_5, -

у с т а н о в и в :

08.05.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві ОСОБА_4 та старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві ОСОБА_2, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві по виконанню рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2012 року у справі №2-4680/2011 та зобовязати ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві здійснити примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2012 року у справі №2-4680/2011 на суму 68579,28 грн. з урахування коефіцієнту інфляції на день сплати. Вимоги скарги мотивовано тим, що у провадженні ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавчий лист №2-4680/2011 від 08.05.2013 року на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.11.2012 року у цивільній справі №2-4680/11 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суми у розмірі 86579,28 грн. 15.05.2013 року відповідно до ст.ст. 7, 18, 25 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві ОСОБА_4 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №37903870. З часу винесення постанови пройшло два роки і до цього часу державним виконавцем Клименком Р.В., який займався виконавчим провадженням з травня 2013 року до квітня 2014 року, та старшим державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві ОСОБА_2, яка займається виконавчим провадженням з квітня 2014 року по теперішній час, не забезпечено виконання рішення суду, сума з ОСОБА_5 не стягнута і стягувачу не сплачена, що порушує ст. ст. 2, 11, 27 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник зазначає, що саме через бездіяльність ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві стягувачу не сплачено 86579,28 грн., присуджених рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 2012 року. За твердженням скаржника його представник неодноразово звертався зі скаргами на бездіяльність державного виконавця щодо виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, Головного управління юстиції у м. Києві та Міністерства юстиції України. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник посилається на положення ст. 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 1, 2, 11, 27 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що всі рішення ухвали постанови суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». При цьому, державний виконавець зобовязаний вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У разі ненадання боржником у строки, встановлені для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець в наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги скарги з підстав викладених у ній, просить скаргу задовольнити і додатково пояснив суду, що бездіяльність ВДВС є службовою недбалістю. Виконавче провадження було відкрите лише на третій раз подання виконавчого листа до виконання, оскільки спочатку у виконавчому листі був невірно зазначений рік, а потім не було вказано ідентифікаційного коду боржника. При цьому, остання постанова надійшла до стягувача з порушенням встановленого строку, що не дало можливості її оскарження. Після відкриття виконавчого провадження арешт на майно боржника був накладений більше ніж через рік. Представник зазначає, що звертався до різних державних органів зі скаргами на бездіяльність державних виконавців ВДВС, однак позитивного результату не отримав, при цьому, державні виконавці у своє виправдування зазначають, що не знають де проживає боржник. Також представник стверджує, що особисто розвозив запити ВДВС, а коли питав чи надійшли відповіді, державний виконавець казав, що відповідей немає. І лише коли настоював на провірці надходження через канцелярію, державний виконавець раптом знаходив потрібну відповідь на своєму вікні. З травня 2014 року стягувач отримує по 144,00 грн. щомісяця, при цьому, за твердженням представника, боржник є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС, тож є незрозумілим чому така мала сума стягується із пенсії боржника. Також представник зазначає, що у боржника є квартира, дача, автомобілі, однак рішення суду до теперішнього часу не виконане. Крім того, після спливу 7-го терміну на добровільне виконання рішення суду державний виконавець не наклав арешту на майно боржника і зробив це лише після написання скарг.

Представник ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві в судовому засіданні вимоги скарги не визнала, просить відмовити у задоволенні скарги посилаючись на те, що 15.05.2013 року було відкрите виконавче провадження. 13.12.2013 року у відповідності до положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про арешт майна боржника. Під час вчинення виконавчих дій було зясовано, що у боржника немає нерухомого майна, при цьому він є власником двох автомобілів, у звязку із чим 03.04.2014 року було винесено постанову про розшук майна боржника. На запит державного виконавця також надійшла відповідь з ДПС про відсутність даних про місце роботи боржника та відкритих на його імя рахунків. 13.12.2013 року боржник самостійно сплатив частину боргу у розмірі 2000,00 грн. на підтвердження чого надав відповідну квитанцію. 03.04.2014 року за результатами виходу державного виконавця на місце проживання боржника складений акт, в якому свої пояснення дала дружина боржника зазначивши, що за цією адресою боржник не проживає більше пяти років, а живе у СТ «Кристал», Вишгородського району, Київської області. В ході здійснення виконавчих дій було встановлено, що боржник отримує пенсію і 03.04.2014 року було винесено постанову про відрухавання з пенсії. На даний час борг стягується з пенсії боржника. Представник зазначає, що 22.04.2014 року в порядку ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ВДВС звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження боржка у виїзді за межі України, однак ухвалою від 22.09.2014 року у задоволенні подання було відмовлено. У квітні 2014 року в порядку ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову, якою доручено ВДВС Вишгородського району здійснити перевірку місця проживання на його території боржника, описати та арештувати наявне майно. Представник зазначає, що ВДВС систематично надсилає ВДВС Вишгородського району нагадування щодо виконання постанови, однак до теперішнього часу відповіді немає. 12.05.2015 року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві повторно звернулось до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, але на даний час результат розгляду ще не відомий. Щодо невеликої суми отримуваного скаржником щомісячного відрахування з пенсії представник пояснила, що це повязано із тим, що на виконанні ВДВС знаходить ще одне виконавче провадження у якому ОСОБА_5 також є боржником, тож з пенсії стягуються кошти на виконання обох проваджень.

Заінтересована особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення представника скаржника та представника ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що вимоги скарги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що 08.05.2013 року представник скаржника звернувся до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом м. Києва 08.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 6579,28 грн. та спричиненої моральної шкоди у сумі 80000,00 грн.

Постановою державного виконавця від 15.05.2013 року було відкрите виконавче провадження, надано боржнику семиденний термін з моменту отримання постанови для добровільного виконання рішення суду та згідно наявної в матеріалах справи копії супровідного листа в цей же день (15.05.2013 року), вказана постанова була направлена стягувачу та боржнику для відома і виконання останнім.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

З урахуванням вихідних та святкових днів, відкриття провадження відбулось у строки встановлені ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідна постанова була направлена сторонам виконавчого провадження в межах визначених законом термінів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилаючись на те, що відкриваючи провадження у справі державний виконавець не виніс одночасно постанови про накладення арешту на майно боржника, а зробив це лише через рік, що сприяло можливому відчуженню боржником наявного в нього майна, представник не надає жодних доказів того, що в період між відкриттям виконавчого провадження та винесенням постанови про арешт майна боржника, останній дійсно відчужив будь-яке належне йому майно, що в такому випадку дійсно вказувало б на бездіяльність державного виконавця, яка призвела до утруднення виконання рішення суду.

Крім того, в даному випадку суд зазначає, що згідно положень ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з одночасним накладенням арешту на майно та кошти боржника за заявою стягувача, не є для державного виконавця обовязковим.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Тож, державний виконавець повинен здійснити виконавчі дії, зокрема накласти арешт на майно та кошти боржника, з таким розрахунком, щоб унеможливити невиконання рішення суду у звязку з нездійсненням або невчасним здійсненням відповідного заходу. Оскільки даних про відчуження боржником майна в період до винесення постанови про накладення арешту на майно боржника судом не встановлено, суд не вбачає підстав вважати бездіяльність державного виконавця з цього приводу протиправною.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена державним виконавцем 13.12.2013 року на підставі положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Редакція ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», яка була чинною на час прийняття вказаної постанови, не містила термінів у які державний виконавець зобовязаний винести постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, у день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме 15.05.2013 року державний виконавець направив запити до Державної реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві та АБ в м. Києві про надання інформації про наявність майна та поточних рахунків, що зареєстровані за боржником, чим фактично вчинив дії спрямовані на початок примусового виконання рішення. Тож, вважати, що державний виконавець невчасно приступив до примусового виконання рішення підстав немає.

16.07.2013 року державним виконавцем складений акт про те, що при виході на місце проживання боржника за адресою: м. Київ, пр-т. Ватутіна, 10, кв. 55 на неодноразові дзвінки двері ніхто не відчинив.

08.08.2013 року державний виконавець направив запити до Державної податкової служби України і своїми листами № та № від 09.08.2013 року Державна податкова служба України повідомила, що платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспортна на обліку в органах ДПС не перебуває. Інформація стосовно боржників-фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

22.10.2013 року державним виконавцем складений акт про те, що при виході на місце проживання боржника за адресою: м. Київ, пр-т. Ватутіна, 10, кв. 55 на неодноразові дзвінки двері ніхто не відчинив.

02.12.2013 року державний виконавець здійснив виклик боржника для сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.

13.12.2013 року боржник звернувся до ВДВС з заявою про часткову сплату боргу у розмірі 2000,00 грн. до якої долучив копію відповідної квитанції, а також повідомив про отримання ним пенсії в Дніпровському районі м. Києва та просив звернути стягнення на пенсію.

13.12.2013 року державний виконавець пересвідчившись, що боржнику достеменно відомо про відкриття виконавчого провадження і він зявившись до ВДВС не виконав вимоги за якими викликався 02.12.2013 року, виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у відповідності до положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час прийняття постанови), копії якої за наявним у справі супровідним листом були надіслані в ДАІ м. Києва, Державну реєстраційну службу ГУЮ м. Києва та сторонам виконавчого провадження.

Також, 13.12.2013 року направив до АБ м. Києва запит про термінове надання інформації та отримав відповідь про зареєстроване місце проживання боржника за адресою: м. Київ, пр-т. Ватутіна, 10, кв. 55.

25.02.2014 року державний виконавець звернувся до БТІ м. Києва з вимогою терміново повідомити чи зареєстрована кв. 55 по пр-т. Ватутіна, 10 в м. Києві за боржником.

03.04.2014 року державним виконавцем складений акт про те, що виходом за адресою: м. Київ, пр-т. Ватутіна, 10, кв. 55 встановлено, що в квартирі проживає ОСОБА_6, яка повідомила, що боржник за вказаною адресою не проживає більше 5-ти років на підтвердження чого була надана довідка ЖБК «Хімік» від 10.01.2014 року. Також ОСОБА_6 повідомила, що боржник проживає в СТ «Кристал» Вишгородського району Київської області.

Згідно наявного в матеріалах справи копії акту затвердженого головою правління ЖБК «Хімік», в результаті обстеження комісія встановила, що ОСОБА_5 постійно не проживає в квартирі 55 по пр-т. Ватутіна, 10 в м. Києві.

Отримавши відомості про можливе місце проживання боржника, державний виконавець у той же день, а саме 03.04.2014 року виніс постанову, якою доручив державному виконавцю ВДВС Вишгородського району провести перевірку наявної інформації та у разі виявлення майна боржника здійснити його опис та арешт. Вказана постанова згідно наявної в матеріалах справи копії супровідного листа, 03.04.2014 року направлена на виконання ВДВС Вишгородського РУЮ у Київській області та сторонам виконавчого провадження для відома.

03.04.2014 року державний виконавець направив до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради та Головного управління Державного земельного агентства у Київській області запит щодо термінового надання інформації про наявність зареєстрованих земельних ділянок, належних на праві власності боржнику.

Постановою від 03.04.2014 року державний виконавець звернув стягнення на пенсію боржника, а у подальшому своєю постановою про зміну попередньої, збільшив розмір відрахувань з пенсії боржника з 18% до 20%.

Як вбачається з матеріалів справи, при виконання постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника, Державною автомобільною інспекцією було виявлено два належні боржнику автомобіля та поставлено їх на автоматизований облік до АІС «Арешт».

03.04.2014 року державний виконавець виніс постанову про розшук майна боржника та згідно супровідного листа у цей же день направив її для виконання до ДАІ м. Києва і сторонам виконавчого провадження для відома.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ. Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ.

За таких умов посилання представника скаржника на те, що до теперішнього часу автомобілі не були знайдені, не стосуються повноважень державного виконавця та не можуть бути поставлені йому в провину, оскільки державний виконавець виносить відповідну постанову та звертає її до виконання, але не займається особисто таким розшуком.

За змістом Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, будь-які дані щодо належного боржнику нерухомого майна відсутні.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Виконуючи свої обовязки щодо здійснення виконання рішення суду, державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, однак ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.05.2014 рок у задоволенні подання було відмовлено.

За даними відповіді Пенсійного фонду України № від 10.11.2014 року, найменування органу ПФУ, на обліку в якому перебуває особа Управління ПФУ в Дніпровському районі м. Києва. Розмір пенсії 1406,29 грн.

14.01.2015 року державний виконавець звернувся із запитом до ДМС України Дніпровського РВ ГУ ДМС України в м. Києві про надання відомостей щодо реєстрації місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці реєстраційного обліку по квартирі 55, пр-т. Ватутіна, 10 в м. Києві, а в разі якщо боржник знятий з реєстрації, повідомити з якого часу.

У відповідь Дніпровський районний відділ ДМС ГУ в м. Києві своїм листом від 15.01.2015 року повідомив, що боржник зареєстрований за вказаною адресою з 07.06.1983 року по теперішній час.

Також з матеріалів справи вбачається, що 12.05.2015 року держаний виконавець повторно звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Як вбачається зі змісту інформації про виконавче провадження, отриманої з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 10.11.2014 року відбулось приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження №45404011. Отже, саме з вказаної дати має обчислюватись встановлений ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» строк проведення виконавчих дій.

Крім того, як вже зазначалося вище, постановою від 03.04.2014 року державний виконавець звернув стягнення на пенсію боржника, а у подальшому своєю постановою про зміну попередньої збільшив розмір відрахувань з пенсії боржника з 18% до 20%. При цьому, судом встановлено, що виконавчий лист до теперішнього часу перебуває на виконанні в УПФ України в Дніпровському районі м. Києва.

Таким чином, оскільки строк здійснення виконавчого провадження не включає час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника, вбачається, що станом на час розгляду скарги, встановлений ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» не сплинув.

За таких обставин безпідставними є посилання представника скаржника з цього приводу.

Згідно ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи зазначені вище обставини та викладені норми чинного законодавства України, суд не вбачає протиправної бездіяльності ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві при виконанні рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2012 року у справі №2-4680/2011 та вважає, що державні виконавці діяли в межах наданих їм повноважень та у визначений законом спосіб.

Стосовно вимог про зобовязання ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві здійснити примусове виконання рішення, суд зазначає, що примусове виконання рішення суду триває, а питання інфляційних нарахувань на суму боргу не можуть бути вирішені державним виконавцем і в даному конкретному випадку суд не наділений повноваженнями щодо такого зобовязання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-387, 293, 294 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність головного державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві ОСОБА_4 та старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом пяти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя