АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння - залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи в розмірі 102 632 грн. 30 коп.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В суді першої інстанції представник відповідача ОСОБА_5 просив залишити позов без розгляду та вирішити питання про стягнення з позивача понесених відповідачем та документально підтверджених судових витрат в розмірі 102632 грн. 30 коп., пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_1 залишено судом без розгляду.

Ухвала суду в цій частині позивачем не оскаржується.

Відповідно до ч.3 ст. 89 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Представником відповідача ОСОБА_5 було подано заяву про стягнення судових витрат, які складаються з витрат, понесених відповідачем на оплату правової допомоги в мірі 11 449 грн. 20 коп., відповідно до наданого розрахунку часу роботи фахівців в галузі права та доказів оплати таких послуг та інших витрат сторони, пов'язаних з переїздом представників до іншого населеного пункту, оплату послуг перекладачів, експертів на загальну суму 91183 грн. 10 коп.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача надані відповідні

докази понесених витрат, у зв'язку з розглядом справи, розрахунок яких був перевірений судом та враховуючи обставини справи та неналежну процесуальну поведінку та необґрунтованість дій позивача, вимоги відповідача ОСОБА_5 про стягнення компенсації здійснених ним витрат, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

У пункті 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що відповідно до статті 89 ЦПКу разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат.

В інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред'явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Пунктом 47 Постанови передбачено , що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"

У пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак, як вбачається з метеріалів справи судом першої інстанції при задоволенні заяви не перевірено розрахунок витрат на правову допомогу та витрат пов'язаних з розглядом справи відповідно до приписів статей 79,84, 88,89 ЦПК України та роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» чим допущено порушення норм процесуального права та порушено порядок встановлений для вирішення цього питання.

Крім цього, не наведено самого розрахунку витрат на правову допомогу та витрат пов'язаних з розглядом страви.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,304,307,312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 компенсації здійснених ним витрат в розмірі 102 632 грн. 30 коп. та в цій частині передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: