АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Побірченко Т.І., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до товариства з обмеженою відповідальністю "Мегарент", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за договором про фінансовий лізинг, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Мегарент" на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ТОВ "Порше Лізинг Україна" звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 серпня 2011 року між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та ТОВ "Мегарент" було укладено договір про фінансовий лізинг № 00003424, за умовами якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача один об'єкт лізингу - транспортний засіб типу "VW Polo Sedan 1.6 I Benzin", 2011 року випуску, шасі НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, а ТОВ "Мегарент" зобов'язалося прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму 17080 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму 3416 доларів США. При цьому, згідно з умовами договору поруки, визначеними у договорі про фінансовий лізинг, ОСОБА_1 виступив поручителем за зобов'язаннями ТОВ "Мегарент". Позивач посилався на те, що з листопада 2011 року ТОВ "Мегарент" почало порушувати зобов'язання за укладеним договором щодо виплати лізингових платежів, виплачуючи їх з порушенням погоджених строків, а з листопада 2012 року по лютий 2013 року перестало здійснювати платежі.

У зв'язку з простроченням сплати ТОВ "Мегарент" лізингових платежів позивачем неодноразово були надіслані нагадування про несплату, а разом із останнім нагадуванням ТОВ «Мегарент» було направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору, що передбачено п. 12.13 укладеного договору, відповідно до якого договір припиняється на 10-й робочий день з моменту надіслання письмового повідомлення, таким чином, датою розірвання договору є 26 березня 2013 року, однак ТОВ "Мегарент" не виконало свої зобов'язання зі сплати заборгованості та повернення об'єкту лізингу.

У подальшому, 30 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данчук К.М. було вчинено виконавчий напис нотаріуса № 57 про повернення об'єкту лізингу. У травні 2013 року ВДВС Печерського РУЮ відкрито виконавче провадження про примусове повернення об'єкту лізингу і 17 червня 2013 року об'єкт лізингу був переданий позивачу.

Позивач також зазначав, що з метою забезпечення виконання ТОВ "Мегарент" зобов'язань за договором ТОВ "Порше Лізинг Україна" звернулося до спеціалізованих організацій ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" та ТОВ "Юридична фірма "Вернер", уклавши відповідні договори щодо надання правової допомоги. 9 червня 2010 року було укладено договір з ТОВ "Юридична фірма "Вернер", яка займалась підготовкою процесуальних документів для подання позовної заяви та участі у судових засіданнях у справі. Загальна вартість послуг склала 9807 грн. 82 коп. Крім того, 21 червня 2012 року, з метою правового супроводження виконавчого провадження було укладено договір про надання юридично-консультаційних послуг з ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі", загальна вартість послуг якої становила 28466 грн. 30 коп. Вважає, що витрати понесені за отримані юридичні послуги мають бути відшкодовані в якості понесених збитків.

Крім того, умовами укладеного договору фінансового лізингу було передбачено, що за порушення зобов'язань ТОВ "Мегарент" зобов'язано сплатити штрафні санкції в розмірі 847 грн. 24 коп., а також неустойку в розмірі подвійного лізингового платежу (подвійної плати за користування об'єктом лізингу) відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України на суму 32859 грн. 93 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь збитки в розмірі 38274 грн. 12 коп., штраф у розмірі 847 грн. 24 коп. та неустойку у розмірі 32859 грн. 93 коп.

Заочним рішенням (повторним) Солом'янського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року позов ТОВ "Порше Лізинг Україна" задоволено. Стягнуто солідарно з ТОВ "Мегарент" та ОСОБА_1 на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" збитки в розмірі 38274 грн. 12 коп., штраф у розмірі 847 грн. 24 коп. та неустойку у розмірі 32859 грн. 93 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 719 грн. 81 коп.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ "Мегарент" посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що судом було неправомірно стягнуто з відповідачів збитки у вигляді витрат на юридичні послуги, оскільки такі витрати не можна розцінювати як збитки у розумінні вимог ЦК України, так як такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак шкоди, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку із збитками, пов'язаними із неналежним виконанням зобов'язань за договором про фінансовий лізинг; також скаржник не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з штрафу та неустойки та вважає такі вимоги необґрунтованими і не доведеним позивачем.

Представник ТОВ "Мегарент" - Андрієвська О.О. в суді апеляційної інстанції підтримала подану апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ТОВ "Порше Лізинг Україна" - СтепаненкоС.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 30 серпня 2011 року між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та ТОВ "Мегарент" було укладено договір про фінансовий лізинг № 00003424, за умовами якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача один об'єкт лізингу - транспортний засіб типу "VW Polo Sedan 1.6 I Benzin", 2011 року випуску, шасі НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, а ТОВ "Мегарент" зобов'язалося прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму 17080 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму 3416 доларів США.

Згідно з умовами договору поруки, визначеними у договорі про фінансовий лізинг, ОСОБА_1 виступив поручителем за зобов'язаннями ТОВ "Мегарент".

У пункті 2 умов поруки сторони погодили, що поручитель несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобов'язань лізингооодержувача на підставі або у зв'язку з цим контрактом або будь-якою його невід'ємною частиною. Зобов'язання поручителя включають, окрім іншого, лізингові платежі, інші платежі, штрафні санкції та відшкодування збитків, що підлягають сплаті лізингооодержувачем у відповідності до положень цього контракту.

Установлено, що з листопада 2011 року ТОВ "Мегарент" почало порушувати зобов'язання за укладеним договором щодо виплати лізингових платежів, виплачуючи їх з порушенням погоджених строків, а з листопада 2012 року по лютий 2013 року перестало здійснювати платежі.

Відповідно до п. 12.13 договору про фінансовий лізинг договір припиняється на 10-й робочий день з моменту надіслання письмового повідомлення.

Договір про фінансовий лізинг вважається розірваним з 26 березня 2013 року (а. с. 30, 34).

30 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данчук К.М. було вчинено виконавчий напис нотаріуса № 57 про повернення об'єкту лізингу позивачу.

У травні 2013 року ВДВС Печерського РУЮ м. Києва відкрито виконавче провадження про примусове повернення об'єкту лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса.

17 червня 2013 року об'єкт лізингу був вилучений із користування ТОВ "Мегарент" та переданий позивачу.

9 червня 2010 року між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та ТОВ "Юридична фірма "Вернер" укладено договір про надання юридичних послуг.

Крім того, 21 червня 2012 року ТОВ "Порше Лізинг Україна" з метою правового супроводження виконавчого провадження уклало із ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" договір про надання юридично-консультаційних послуг.

Відповідно до п. 8.2.2. договору про фінансовий лізинг у випадку прострочення сплати платежу до ТОВ "Мегарент" застосовуються наступні штрафні санкції за вимогами щодо сплати, надіслані ТОВ "Порше Лізинг Україна": еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу.

Так, із розрахунку, поданого позивачем, відповідно до умов п. 8.2.2. договору за порушення своїх зобов'язань ТОВ "Мегарент" був зобов'язаний сплатити штрафні санкції в розмірі 847 грн. 24 коп.

Також умовами укладеного між сторонами договору про фінансовий лізинг передбачено компенсацію будь-яких витрат понесених позивачем спрямованих на відшкодування сум, невиплачених лізингоодержувачем у відповідності до умов договору, включно з витратами на винагороду, гонорари юристам, судові та позасудові витрати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ "Порше Лізинг Україна", суд першої інстанції виходив із доведеності вимог позивача відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України про стягнення з відповідачів в солідарному порядку збитків, штрафу та неустойки, які виникли внаслідок неналежного виконання умов договору про фінансовий лізинг.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За результатами розгляду справи суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову, при цьому у разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Установлено, що ТОВ "Порше Лізинг Україна" звернулося із вимогою до поручителя 1 березня 2013 року, а позов подано до суду 6 листопада 2014 року, тобто з пропуском строку, визначеного положеннями ст. 559 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договір поруки, укладений з ОСОБА_1, припинив свою дію на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, так як позивачем не було пред'явлено вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

За таких обставин рішення чуду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" заборгованості та збитків за договором про фінансовий лізинг підлягає скасуванню і ухваленню в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Що стосується вимог позивача до відповідача ТОВ "Мегарент" про стягнення заборгованості та збитків за договором про фінансовий лізинг, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ТОВ "Порше Лізинг Україна" до ТОВ "Мегарент".

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення з стягнення з ТОВ "Мегарент" на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" заборгованості та збитків за договором про фінансовий лізинг необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мегарент" задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" заборгованості та збитків за договором про фінансовий лізинг скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Мегарент" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" заборгованості та збитків за договором про фінансовий лізинг скасувати.

Провадження в справі у частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до товариства з обмеженою відповідальністю "Мегарент" про стягнення заборгованості та збитків за договором про фінансовий лізинг закрити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді: