Справа № 750/697/15-ц
Провадження № 2/750/825/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючого - судді Логвіної Т.В.,

при секретарі - Корж Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визначення частки в праві спільної сумісної власності та визнання права власності, третя особа - перша Чернігівська державна нотаріальна контора,

в с т а н о в и в:

26.01.2015 року позивач звернулась до суду з позовом та просить визначити, що частка померлого ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/2 частину та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судове засідання позивач та представник третьої особи не з'явились, надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 10.09.1957 року.

В період шлюбу, 22.05.1995 року згідно договору міни квартира АДРЕСА_1 була передана позивачу та її чоловіку від ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Позивач у передбачений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка.

Відповідно до наданої позивачу державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 довідки від 12.01.2015 року видача свідоцтва про право власності на спадщину унеможливлюється тим, що право власності на частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 не було зареєстровано, згідно договору міни від 22.05.1995 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порядку обміну була передана АДРЕСА_1 без визначення частки кожного у праві власності на квартиру, виходячи з положень ст. 112 ЦК України (1963р.), норми якого діяли на момент укладення договору міни, вказана вище квартира належить власникам на праві спільної сумісної власності, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Згідно ст.22 КпШС України (1969 р.), норми якого діяли на час укладення договору міни квартир, майно, набуте подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.І ст.28 КпШС України, у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1, яка була набута за договором міни від 22.05.1995 року є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з рівними частками кожного з них.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Статтею 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

За правилами п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.З ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. З вказаного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до п.1 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування" від 27.09.2012р. №10-1387/0/4-12, згідно яких "Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення".

Таким чином, наявний нотаріально посвідчений договір міни квартири від 22.05.1995 року підтверджує право власності на неї спадкодавцем та позивачем, проте здійснити реєстрацію на частину квартири спадкодавця неможливо у зв'язку з його смертю.

Враховуючи викладене, позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 10, 208, 212 - 215, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визначити, що частка померлого ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/2 частину.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя