Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Попович О.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» про захист прав споживачів, відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 04 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» (далі - ТОВ «ТТВК»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 03 липня 2014 року між товариством та ОСОБА_3 укладено договір на туристичне обслуговування, зокрема, позивачами було замовлено та оплачено тур на чотирьох осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, до Грецької Республіки, готель чотири зірки «Forum Beach & SPA Hotel» (два номери категорії apartment superior renovated). За весь тур було сплачено 3 623 євро по курсу на день укладення договору. Позивачі зазначали, що після прибуття до готелю, їм не надали заброньованих номерів, натомість запропонували номери в іншому готелі «The Residence Hotel». Готель та номери, до яких їх поселили, не відповідали категорії чотири зірки: номери були без ремонту, меблі старі та зношені. Позивачі подали претензію відповідачу, в якій повідомили про невиконання останнім умов договору на туристичне обслуговування, яка залишена без задоволення. Посилаючись на викладене, позивачі з урахуванням уточнених позовних вимог просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 55 666 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, а також по 10 000 грн кожному позивачу на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ТТВК» на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 34 440 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, на користь ОСОБА_4 - моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 04 червня 2015 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять скасувати рішення апеляційного суду й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 03 липня 2014 року між ТОВ «ТТВК» та ОСОБА_7 було укладено договір на туристичне обслуговування та лист бронювання програми туристичного обслуговування, відповідно до яких останньою замовлено та заброньовано готель «Forum Beach & Spa Hotel» чотири зірки в Грецькій Республіці, тип розміщення «apartment superior renovated» (апартаменти покращені з ремонтом) на чотирьох туристів: ОСОБА_4, ОСОБА_3 та неповнолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Відповідно до додатку № 1 до зазначеного договору та квитанцій, ОСОБА_7 сплатила за тур 3 623 євро за курсом на день укладання договору, що становило 59 417 грн.

У п. п. 3.4.15, 3.4.19 договору передбачено, що підписанням цього договору, турист підтверджує і погоджується отримувати інформацію від туроператора на телефонний номер, електронну пошту, надані туристом, відповідно до даного договору. Турист зобов'язаний письмово повідомляти туроператора про прийняття умов по альтернативному виконанню останнім туристичних послуг шляхом укладення нового листа бронювання. При цьому попередній лист бронювання, підписаний з туристом втрачає юридичну силу. У випадку, якщо турист не приймає умови по альтернативному виконанню туроператором прийнятих на себе зобов'язань з надання тур продукту або у випадку неможливості надання альтернативних послуг туроператором, туристу повертаються вартість оплачених ним послуг.

Відповідно до п. 3.2.2 договору до укладення цього договору турагент зобов'язаний інформувати туристів про їх права та обов'язки, надавати повну і достовірну інформацію про організацію туру, а також надавати туристу всю необхідну інформацію згідно зі ст. ст. 19 (1), 20 Закону України «Про туризм» а саме: характеристики готелів, інших місць розміщення туристів, у тому числі їх місце розташування,класифікація за законодавством країни (місця) тимчасового перебування відомості про підтвердження відповідності послуг готелю встановленим вимогам .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не було надано послуги належної якості, тому є підстави для стягнення на користь ОСОБА_3 вартості проживання 4 осіб у розмірі, еквівалентному 2 100 євро на день розрахунку. Також суд дійшов висновку про стягнення на користь позивачів по 5 000 грн кожному на відшкодування моральної шкоди, яка полягала в моральних стражданнях, переживаннях та очікуванні поселення в замовлений готель.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив із недоведеності позовних вимог.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про туризм» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_476782/ed_2015_01_15/pravo1/Z950324.html?pravo=1> за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843985/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843682/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843683/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 5 ст. 653 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843727/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про туризм» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_476621/ed_2015_01_15/pravo1/Z950324.html?pravo=1> порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

У ч. 10 ст. 20 Закону України «Про туризм» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_476782/ed_2015_01_15/pravo1/Z950324.html?pravo=1> встановлено, що якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів.

Так, ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_605146/ed_2015_01_03/pravo1/T102300.html?pravo=1> передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Також ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_01_15/pravo1/Z950324.html?pravo=1> встановлено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із ч. ч. 1 та 2 ст. 32 Закону України «Про туризм» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_476661/ed_2015_01_15/pravo1/Z950324.html?pravo=1> за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Отже, майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків.

Встановлено, що 18 липня 2014 року, після прибуття до заброньованого готелю, ОСОБА_4 відмовився від проживання у ньому, тому йому було замінено готель проживання на розташований поруч готель - «The Residence Hotel», про що він розписався у відповідній заяві, у якій вказав що претензії до туроператора та тур агента відсутні (а. с. 46).

Наступного дня, - 19 липня 2014 року, ОСОБА_3 надіслала на електронну адресу ТОВ «ТТВК» заяву про розміщення її з ОСОБА_8 також у готелі «The Residence Hotel», оскільки у ньому розмістили її чоловіка - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а. с. 48).

У листі бронювання, яким замінено готель, визначений в договорі про надання туристичних послуг, зазначено, що за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було заброньовано готель «The Residence Hotel», тип номерів - «superior residence», терміном з 20 липня по 03 серпня 2014 року.

20 липня 2014 року ОСОБА_3 також висловила свою згоду на поселення до номеру 305 вказаного готелю (а. с. 11, 49).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність доказів небажання позивачів проживати у готелі «The Residence Hotel» та порушення відповідачем у зв'язку із цим положень Закону України «Про туризм». У матеріалах справи відсутні докази, що заявники зверталися до відповідача із заявами про розміщення їх у готелі «Forum Beach & Spa Hotel» та докази відмови у задоволенні такої заяви.

Задовольняючи частково позов у зв'язку з неналежною якістю наданих позивачам послуг, суд першої інстанції у порушення ч. 3 ст. 10 <nau://ukr/1618-15|st10>, ч. 2 ст. 59 <nau://ukr/1618-15|st59>, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60> ухвалив рішення на припущеннях, що є недопустимим.

Крім того, суд першої інстанції у своєму рішення необґрунтовано послався на постанову Кабміну про порядок встановлення категорій готелям та іншим суб'єктам, що призначаються для надання послуг з тимчасового розміщення від 29 липня 2007 року № 803 (проживання), якою встановлено національні стандарти для основних типів номерів засобів розміщення в Україні. Проте положення зазначеної постанови не підлягають застосуванню у даному випадку, оскільки не регулюють порядок встановлення категорій для номерів у Грецькій Республіці.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові ОСОБА_3, ОСОБА_4, виходячи з того, що останні не довели своїх вимог з дотриманням положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротуна

І.К. Парінова

О.В. Попович

О.В. Ступак