З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/739/15-ц
Провадження №2/377/318/15
27 серпня 2015 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при секретарі: Прокопенко Р.О.,
представника позивача - адвоката Плюсніна М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особою, що втратив право користування жилим приміщенням,-
7 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3 особою, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач є співвласником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Згідно договору дарування № 255 від 13.02.2008 року, посвідченого нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., йому належить на праві спільної часткової власності 4/9 частки квартири. Іншими співвласниками квартири були ОСОБА_5, якому належали 1/3 та 1/9 частки зазначеної квартири, та ОСОБА_6, якій належала 1/9 частка квартири. Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Ушомирської сільської ради Житомирської області 24.10.2007 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно дублікату свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції від 10.12.2008 року, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до довідки форми 3 в квартирі зареєстрований позивач та відповідач. З моменту отримання квартири в дар позивач проживає в цій квартирі один і ніколи відповідача ОСОБА_3 не бачив. Будь-яких домовленостей між співвласниками квартири та відповідачем щодо збереження за ним права на проживання з будь-яких причин не було. Відповідач не проживає за зазначеною адресою, квартирою не цікавиться, участі в її утриманні не приймає. З урахуванням того, що ОСОБА_7 добровільно змінив місце проживання та не проживає в житловому приміщення більше ніж один рік без поважних причин, то його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, оскільки створює йому перешкоди у здійсненні ним в повному обсязі прав власника у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю.
У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, пославшись на відсутність відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 більше року без поважних причин. В той же час по даний момент він не знявся з реєстрації, що створює йому перешкоди у здійсненні ним в повному обсязі прав власника у розпорядженні своєю власністю.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи згідно ч.5 ст.74 ЦПК України був повідомлений належним чином за наявним офіційним місцем його реєстрації. Клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача до суду не надійшло. Тому за згодою позивача суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_8 суду показав, що він є знайомим позивача ОСОБА_1 та часто буває в нього вдома, з лютого 2008 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ніхто, крім нього, не проживає.
Свідок ОСОБА_9 суду показав, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 проживає з лютого 2008 року ОСОБА_1. Відповідача в цій квартирі ніколи не бачив і він там не проживав.
Свідок ОСОБА_10 суду показав, що буває вдома у ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 двічі на місяць і відповідача ніколи в квартирі не бачив. З лютого 2008 року позивач проживає сам в цій квартирі.
Вислухавши пояснення позивача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_1, позивачу у справі, на підставі договору дарування № 255 від 13.02.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області, належить на праві спільної часткової власності 4/9 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1.
Як вбачається з даного витягу, ОСОБА_5 належить на підставі договору міни № 5655, посвідченого 08.12.2006 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області на праві спільної часткової власності 1/3 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1, та на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1824, виданого 20.06.2007 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області, належить на праві спільної часткової власності 1/9 частка вищезазначеної квартири. ОСОБА_6 згідно рішення Славутицького міського суду Київської області суду № 2-252/2007 від 04.06.2007 року належить 1/9 частка вказаної квартири.
Згідно свідоцтва про смерть, виданого повторно 10 грудня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції Київської області, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.
З копії спадкової справи ОСОБА_6 видно, що ОСОБА_11 видано 28 серпня 2007 року свідоцтво про право на спадщину - 1/9 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Проте, вказане право власності ОСОБА_11 на 1/9 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в установленому порядку не зареєстровано. Місце реєстрації та проживання ОСОБА_11 невідомо. ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину - 1/9 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка залишилась після смерті його матері ОСОБА_6, право власності на яку було зареєстровано в установленому порядку.
Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 24 жовтня 2007 року виконавчим комітетом Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно довідки завідувача Славутицької міської державної нотаріальної контори спадкова справа щодо ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, не заводилась.
3 квітня 2008 року ОСОБА_12, позивачем у справі, було укладено договір № 190/08 з ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1.
13 лютого 2008 року позивачем були укладені договори з КП «ЖКЦ» про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно довідки КП «ЖКЦ» від 26.06.2015 року № 872 за адресою: АДРЕСА_1, крім позивача, зареєстрований ОСОБА_3 - відповідач по справі.
Як зазначено у даній довідці, ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною адресою, як знайомий.
З пояснень позивача вбачається, що він, як співвласник житлового приміщення в зв'язку з реєстрацією відповідача у вказаній квартирі обмежений у своїх правах по володінню та розпорядженню своєю власністю в повному обсязі за власним розсудом. Після набуття права власності на 4/9 частки даної квартири він не вступав в договірні відносини з відповідачем та не надавав йому будь - яких прав на вселення в спірну квартиру та користування нею. Після набуття ним права власності на 4/9 частки квартири відповідач ніколи в ній не з`являвся та не користувався нею.
Факт не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні з 2008 року підтверджено показаннями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та актами про непроживання від 20 травня 2014 року, 28.12.2014 року, 18.06.2015 року.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися власністю на свій розсуд.
Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне
Як вбачається із змісту ч.2 ст. 64 ЖК України та доданих до позову письмових доказів, відповідач ОСОБА_3 не був членом сім'ї позивача та інших співвласників вищезазначеного жилого приміщення.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку /квартири/ має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи те, що відповідач не вступав з позивачем в договірні відносини щодо встановлення порядку користування спірною квартирою, а останній не надавав йому такого права, суд вважає, що є достатні підстави для визнання ОСОБА_3 особою, що втратив право користування цією квартирою.
З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 209, 213-21, 224-226 ЦПК України,-
Визнати ОСОБА_3 особою, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Заочне повне рішення виготовлено 2 вересня 2015 року.
Суддя Н. Ф. Теремецька