29 вересня 2015 р . Жовтневий районний суд м.Харкова
у складі: головуючого-судді Єрмоленко В.Б.
при секретарі Слюсаревій О.Ю.
за участю адвоката-Комарова М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом:
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3 особа-Жовтневий районний відділ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунення перешкод в користуванні власністю, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, 3 особа-Жовтневий районний відділ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області та з урахуванням уточнень , просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_1 , усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_2, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона, як власник квартири, після укладення шлюбу з відповідачем, дала згоду на його реєстрацію в 2011 р. Після того, як між сторонами були припинені шлюбно-сімейні відносини, чоловік у серпні 2013 р. переїхав проживати до своєї матері, де мешкає по теперішній час, всі особисті речі забрав, жилим приміщенням не цікавиться, витрати по сплаті комунальних послуг не несе, ніяких дій по збереженню за собою жилої площі не вчиняє. Як зазначає позивачка реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає їй, як власнику, у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги у повному обсязі.
Відповідач на неодноразові виклики в судове засідання не зявлявся, про день розгляду справи сповіщався своєчасно, належним чином за останнім відомим місцем його реєстрації проживання, а також за адресою його матері, де, як зазначила позивачка, ОСОБА_2 фактично мешкає.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
Представник 3 особи- Жовтневого РВ ГУ ДМС України в Харківській області в судове засідання не зявився, направив суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю.
Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного.
Власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.08.2010 р. приватним нотаріусом ХМНО ( а.с. 8).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 побралися 10.06.2011 р., мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно довідки дільниці № 43 КП «Жилкомсервіс» ОСОБА_2 зареєстрований в спірній квартирі з 26.10.2011 р. ( а.с. 12). Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 25.02.2014 р. шлюбу між сторонами розірвано та за рішенням суду від 09.04.2014 р. з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 800 грн. щомісячно ( а.с. 11,13).
Судом встановлено, що з серпня 2013 р. відповідач за місцем реєстрації не проживає, комунальні послуги не сплачує , в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знімається, що порушує права власника- Голополос Т.Г. у володінні, користуванні й розпорядженні належним їй нерухомим майном.
Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За правилами ст.ст. 383, 391 ЦК України передбачають, що власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як вбачається з позовних вимог , наявність реєстрації місця проживання відповідача , створюють для позивачки певні незручності та труднощі, які повязані з необхідністю надмірної та безпідставної оплати комунальних витрат, що відповідачем не відшкодовуються.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4-сусідка по квартирі позивача підтвердила в судовому засіданні, що сімя ОСОБА_1 разом з донькою стали проживати з 2011 р., але наприкінці літа 2013 р. відповідач ОСОБА_2 пішов з квартири і ніколи з того часу не зявлявся.
Факт не проживання відповідача зафіксовано в листі Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 03.05.2015 р., з якого випливає, що відповідач з 2013 р. на проживає за місцем реєстрації та не звертався із заявами щодо порушення його прав на проживання в квартирі. Аналогічна інформація надійшла з дільниці №43 КП «Жилкомсервіс» від 17.04.2015 р. № 1152.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 25.02.2014 р., при розгляді справи про розірвання шлюбу, встановлено, що з серпня 2013 р. подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують.

Згідно з вимогами ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 163 Житлового кодексу Украйни передбачено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими ,що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що ці особи не проживають в ньому без поважних причин понад шести місяців.

Судом встановлено, що з серпня 2013 р. відповідач не проживає в спірній квартирі, не навідується, витрат по оплаті не несе. Підстав для продовження строку відсутності, за яких житлове приміщення зберігається на більш тривалий строк, суду не надано.

Зiбранi у справi докази та їх належна оцiнка дають підстави для усунення перешкоди в користуванні позивачем ОСОБА_1 квартирою, яка належить їй на праві приватної власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням .

Проте, позов в частині зняття відповідача з реєстрації за адресою спірної квартири задоволенню не підлягають, тому як такі питання відносяться до компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 2, ст. ст.7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Остаточне рішення суду про визнання особи такою, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстрації за адресою спірної квартири.

На підстави викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. 150, 168, 71, 72 Житлового Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 власністю шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 4243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення , заочне рішення може бути оскаржене відповідно в апеляційному порядку.

СУДДЯ -