АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/2249/15--ц Головуючий 1 інст. - Пілюгіна О.М.
Провадження № 22ц/790/6516/15 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, третя особа: ОСОБА_4, -

встановила:

24 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд визнати недійсним кредитний договір № 30010 від 05 січня 2012 року, укладений між позивачем та відповідачем; визнати недійсним іпотечний договір № 30010/І від 05 січня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гаражою Н.П., 05 січня 2012 року, реєстр № 6; зобовязати відповідача прийняти у позивача суму залишку наданого кредиту за кредитним договором № 30010 від 05 січня 2012 року в розмірі 538139,77 гривень з розстрочкою платежів на 60 місяців від дати набрання чинності судового рішення; стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 628221,18 гривень, як завдані збитки при укладенні кредитного договору № 30010 від 05 січня 2012 року; зобов'язати приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Гаражу Н.П. виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про іпотеку та про заборону відчуження нерухомого майна, переданого в іпотеку за іпотечним договором № 30010/І від 05 січня 2012 року, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 288,5 кв.м., житловою площею 172,0 кв.м., земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий № НОМЕР_1, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, в порядку застосування недійсності іпотечного договору №30010/І від 05 січня 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 05 січня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 30010. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 30010 від 05 січня 2012 року між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 30010/І від 05 січня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П., реєстр № 6, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 288,5 кв.м., житловою площею 172,0 кв.м., земельну ділянку, площею 0,1500 га, кадастровий № НОМЕР_1,, розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Укладений 05 січня 2012 року між позивачем та відповідачем кредитний договір № 30010 за свої змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача, порушує його права та законні інтереси, тому підлягає визнанню недійсним з наступних підстав. Відповідачем не виконано переддоговірної роботи з позивачем при укладанні кредитного договору, а саме позивач не отримував від відповідача до укладання кредитного договору інформації в письмовій або іншій формі про умови кредитування в установах відповідача, в зв'язку з чим позивач не був ознайомлений з важливою для себе та визначеною нормативно інформацією щодо умов кредитування в установах відповідача, тому не міг сформувати свій свідомий вибір щодо конкретних умов отримання кредиту у відповідача перед укладенням кредитного договору. Зміст кредитного договору суперечить чисельним нормам законодавства України, а саме: відповідач позбавляє позивача вільного вибору страхової компанії з одночасним вимаганням великого штрафу за реалізацію законного права позивача на вільне волевиявлення при укладенні правочину; відповідач має право в односторонньому порядку підвищувати процентну ставку за кредитом без узгодження з позивачем, а також відмовитися від зобов'язань за кредитним договором, при цьому позивачу таке право за кредитним договором не надається; позивач зобов'язаний надати відповідачу документи на підтвердження зміни фактичного місця проживання або місця прописки (реєстрації), місця роботи, посади або заробітної плати, номерів контактних телефонів, прізвища та/або імені, одруження або розлучення, народження або усиновлення дітей, виїзду за межі місця проживання на термін більше 3-х тижнів, а також інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за договором кредиту № 30010 від 05 січня 2012 року, що є дискримінаційним для останнього. Крім того, відповідно до умов кредитного договору № 30010 від 05 січня 2012 року відповідач намагається відмінити право позивача на захист його персональної інформації; посягає на свободу волевиявлення останнього щодо укладення нових правочинів. Оскільки, недійсність основного зобов'язання є причиною недійсності правочину, стосовно його забезпечення, тому на підставі вищевикладеного визнанню недійсним підлягає не тільки договір кредиту № 30010 від 05 січня 2012 року, а й укладений в його забезпечення договір іпотеки № 30010/І від 05 січня 2012 року. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом.

Представник позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_2, в судове засідання не заявилася, подала суду заяву в якій підтримала вимоги свого довірителя за уточненим позовом, просила їх задовольнити з підстав викладених в позові, також просила справу розглядати за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2015 року, у задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування усіх фактичних обставин справи та неналежну оцінку належних у справі доказів, оскільки суд не перевірив відповідності умов кредитного договору вимогам справедливості. .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частинами 1, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 3, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного судочинства є свобода договору.

Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, якою передбачено що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальнее настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з правилом статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

05 січня 2012 року між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 30010, відповідно до умов якого відповідач відкрив позивачу відновлювальну кредитну лінію та встановив кредитний ліміт в розмірі 719000,00 гривень на термін до 05 січня 2017 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,9% річних, а позивач зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування отриманими кредитними коштами, комісії в порядку розмірі та в строк, що передбачені цим договором.

Відповідно до умов кредитного договору № 30010 від 05 січня 2012 року, відповідач зобовязався погашати кредит та сплачувати проценти за його користування, шляхом внесення щомісячно до 10 числа поточного місяця суму мінімально необхідного платежу. У разі нецільового використання кредиту позивач зобовязався сплатити відповідачу штраф у розмірі 25% від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням та штраф у розмірі 1% від суми кредиту, за кожний випадок порушення; у разі прострочення строків сплати платежу, а також прострочення строків повернення кредиту сплатити пеню, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

В якості забезпечення виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором № 30010 від 05 січня 2012 року щодо погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів, можливих штрафних санкцій між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 30010/І від 05 січня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П., реєстр № 6, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок літ. «А-2», «А1-2», «А2-1», «а», «а1», «а2», «а3», «а4», «пд», з господарськими будівлями і спорудами: гараж з оглядовою ямою літ. «Б,б», навіс літ. «В», навіс літ. «Г», баня літ. «Д», сарай літ. «Ж», вбиральня літ. «З», літній душ літ. «Л», огорожа № 1,6, басейн літ. «М», мангал літ. «Н», свердловина літ. «К», зливна яма літ. «К1», замощення літ. «І», загальною площею 288,50 кв.м, житловою площею 172,0 кв.м; земельну ділянку, площею 0,1500 га, кадастровий № НОМЕР_1, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В якості доказів позивачем суду надані: копія паспорту громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера на його імя; копія паспорту громадянина та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера на імя ОСОБА_4; додаток № 1 від 05 січня 2012 року та № 2 від 05 січня 2012 року до кредитного договору № 30010 від 05 січня 2012 року; копії квитанцій.

Суд, аналізуючи доводи позивача в їх сукупності з наданими доказами прийшов до висновку що вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору № 30010 від 05 січня 2012 року задоволенню не підлягають, оскільки обставини на які посилається позивач, як-то: не виконання відповідачем переддоговірної роботи з позивачем при укладанні кредитного договору, позбавлення позивача вільного вибору страхової компанії з одночасним вимаганням великого штрафу; намагання відповідача відмінити право позивача на захист його персональної інформації; посягання на свободу волевиявлення останнього щодо укладення нових правочинів - не є підставами з якими норми діючого законодавства, зокрема стаття 203 Цивільного кодексу України, повязують визнання правочину недійсним, крім того суду не було надано жодних доказів на підтвердження того, що з боку відповідача мали місце порушення вимог законодавства.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: -