Провадження № 2/742/860/15
Єдиний унікальний № 742/1973/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Галича А.І.,

при секретарі Волошиній А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості 1/5 частини квартири,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування вартості 1/5 частини квартири. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що у 1993 році його дід ОСОБА_3 петрович звернувся до органу приватизації для передачі в приватну власність спільну власність квартири АДРЕСА_1 відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного фонду». Квартира була розподілена по 1/5 частині долі власності між ОСОБА_4 та його членами сімї: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, тобто кожному по 1/5 частині. 11.06.1996 року за договором дарування 2/5 частини квартири ОСОБА_4 й ОСОБА_5 було подаровано Чирві (після реєстрації шлюбу ОСОБА_7) ОСОБА_8. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 15.09.1998 року його мати ОСОБА_2, яка діяла від імені себе та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_6, він, який діяв за згодою своєї матері ОСОБА_2, ОСОБА_7, іменовані як продавці з однієї сторони та ОСОБА_9, іменований як покупець з другої сторони, уклали договір купівлі продажу спірної квартири. Його мати, ОСОБА_2 дала згоду на підписання цього договору йому, своєму неповнолітньому сину ОСОБА_1 Цей договір він підписав, так як діяв за згодою своєї матері.

19 березня 2015 року він ознайомився з архівним витягом із рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 08.09.1998 року № 508 з якого дізнався, що виконком міської ради вирішив: 1. Керуючись ст.ст. 78,79 Кодексу про шлюб та сімю України, дозволити ОСОБА_2 продати частину приватизованої квартири АДРЕСА_2, яка належить її неповнолітнім дітям: ОСОБА_1 і ОСОБА_6, при умові, що на імя неповнолітніх дітей буде придбана відповідна частина власної квартири АДРЕСА_3.

17 вересня 1998 року ОСОБА_2 придбала ? частину житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Прилуки, по вул. Гоголя, 108. 13.10.1998 року його мати зареєструвала його в цьому будинку.

19.02.2015 року заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, його було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

За таких обставин просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь вартість 1/5 частини квартири АДРЕСА_5.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. При цьому позивач пояснив, що приблизно 12-13 років тому він намагався добитися у своєї матері, яка на той час зловживала алкоголем, передачі у його власність частини квартири, але вона йому відмовила в цьому. В даний час він проживає разом із дружиною та дітьми в належному їй будинку. Має заборгованість за кредитами біля 100 тисяч гривень.

Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, просять суд відмовити за спливом строку позовної давності. При цьому відповідачка суду пояснила, що її старший син самостійно підписував договір купівлі-продажу квартири, на частку яка належала йому. Приблизно 12 років тому між нею та сином виникла сварка в ході якої вона пояснила йому, що немає наміру за свого життя передавати у власність свою квартиру. Зняти з реєстрації сина через винесення судового рішення вона була вимушена тому, що син взяв кредитів у банках на велику суму і їй постійно телефонували з колекторських фірм із заявами про необхідність виплати боргів. Син реально проживає в будинку який зареєстрований за його дружиною, хоча будував його він, але формально був зареєстрований у належній їй квартирі. Вважає, що син знав про нібито порушені його права ще багато років тому, але не звертався до суду за вирішенням цього питання, а тому пропустив позовну давність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідачка наполягає на застосуванні позовної давності, оскільки син знав про нібито порушені його права ще багато років тому, але не звертався до суду за вирішенням цього питання.

Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 1998 року ОСОБА_2, яка діяла від себе та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_10, ОСОБА_1, який діяв за згодою своєї матері ОСОБА_2 та ОСОБА_7 продали квартиру з усіма вигодами, що знаходиться в АДРЕСА_6 ОСОБА_9. Даний договір підписаний особисто ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_7

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною1 ст. 261 ЦК України, передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність застосування позовної давності, оскільки позивач самостійно та свідомо підписував договір купівлі-продажу квартири від 15.09.1998 року на належну йому частку, з моменту відчуження якої пройшло більше 16 років.

На підставі ст.ст. 256,257,261,267 ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

З задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості 1/5 частини квартири - відмовити за спливом позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: А.І.Галич