НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/1555/13-ц
№ 2/183/734/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

секретаря Тен І.О.,

за участю:

представника позивача Шкварі К.М.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 640,77 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 31.05.2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, на підставі якого банк надав відповідачу кредит у сумі 2 587,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, і надав ОСОБА_2 кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 05.02.2013 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 29 640,77 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 1 840,04 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 9 736,68 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 16 176,39 грн., суми фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. та суми процентної складової штрафу у розмірі 1 387,66 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача.

09.10.2013 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено (а.с.31-32).

28.10.2014 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.10.2013 року скасовано, справу призначено до судового розгляду (а.с.47-48).

Представник позивача Шкваря К.М. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав за наступних підстав. Кредитний договір від 31.05.2006 року був укладений строком на 18 місяців, тобто до 31.11.2007 року. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За зобов'язаннями з визначеним строк виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а саме, з 30.11.2007 року. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Жодних претензій за вказаним кредитним договором за весь цей час відповідач від позивача не отримував. Позивач звернувся до суду лише у 2013 році, а тому він вважає, що строк позовної давності за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» сплинув.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Суду надано копію заяви позичальника від 09.07.2008 року та Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», у відповідності до яких ЗАТ КБ «ПриватБанк» надає ОСОБА_2 строковий кредит у сумі 2 587,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розміром 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.3, 5-10).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, тому зазначену вище заяву суд розцінює, як кредитний договір.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту, відповідач отримав кредит у розмірі 2 587,00 грн., а позичальник, відповідно до вказаного договору зобов'язався повертати заборгованість щомісяця (а.с.4).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Однак, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.ст.257, 259 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується відповідним розрахунком (а.с.56) з 30.06.2006 року у відповідача з'являється заборгованість по вищезазначеному кредитному договору і до 30.01.2013 року по даному договору не було зроблено жодної проплати.

Судом не може бути прийнято посилання представника банку на той факт, що у 2013 році відповідач сплатив в рахунок погашення заборгованості 4 рази по 100 гривень (а.с.56), у зв'язку з чим строк позовної давності переривався, оскільки даний факт відповідачем заперечувався, а в такому випадку, враховуючи вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України, саме позивач повинен був довести ту обставину, що дані кошти були сплачені саме відповідачем.

Окрім розрахунку, інших доказів на підтвердження того, що дійсно відповідачем була здійснена проплата в 2013 році, суду надано не було.

Розрахунок же, на переконання суду, може бути доказом розміру заборгованості, однак не може беззаперечно свідчити про той факт, що 30.01.2013 року відповідачем ОСОБА_2 були внесені кошти по вищезазначеному кредитному договору.

Крім того, відповідно до п.п.1.7.3. Умов надання споживчого кредиту, доданих до матеріалів справи, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотки за кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами, тривалістю у 50 років.

Однак, як зазначив в судовому засідання представник банку, зазначені Умови систематично змінюються, про, що виноситься відповідний наказ.

Доказів того, що в момент Укладення спірного кредитного договору в 2006 році діяли саме ці Умови, суду не надано, а відтак суд вважає за необхідне застосовувати загальні норми, які регулюють питання строків позовної давності.

Договір було укладено 31.05.2006 року, строком на 18 місяців, тобто з кінцевим терміном повернення 30.11.2007 року.

Як видно зі штампу канцелярії суду, даний позов було подано 12.03.2013 року, тобто з попуском строку позовної давності.

Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 230.03.20102 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності і у зв'язку з цим в задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 554, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний термін після його проголошення. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутніми під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Березюк