Справа № 188/393/15-ц
Провадження № 2/188/274/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Петро павлівський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Хандрига Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі про стягнення компенсації по щомісячній страховій виплаті,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 27.03.2015 року звернулася до суду з позовною заявою до Відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі про стягнення компенсації по щомісячній страховій виплаті.

В обґрунтування позову позивачка вказала, що рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14.08.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.11.2014 року, частково задоволено позов ОСОБА_2 та зобов'язано Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області провести призначення та перерахунок страхової виплати із розрахунку середньої заробітної плати в розмірі 1568,80 грн.

Рішення суду відділенням Фонду було виконане наприкінці грудня 2015 року: проведений розрахунок згідно з рішенням суду з 09.07.2009 року і розмір доплати, яка була виплачена позивачці склав 3313,73 гривні, але, на думку позивачки, Всупереч чинному законодавству на суми недоплаченої з вини відповідача щомісячної страхової виплати не було нарахована компенсація і на її звернення про нарахування компенсації та її виплату вона отримала відмову, тому змушена звернутися до суду з цією позовною заявою.

Вина відділення Фонду, вважає позивачка, полягає в тому, що робочим органом відділення невірно було проведено коригування заробітної плати (осучаснення) згідно п. 12 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1266 зі змінами.

Позивачка, посилаючись на ст. 3 Закону України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", ст.ст. 28, 40 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати", та постанову Пленуму Верховного України від 27.03.1992 р. № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», просить суд стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області компенсацію за своєчасно не виплачені суми щомісячної страхової виплати в сумі 972 грн. 05 коп.

Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення в обґрунтування позовних вимог, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, позов не визнала, пояснила, що ст.34 Закону «Про оплату праці» відсилає до норм ст.ст.2,3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», які передбачають виплату компенсації на нараховані, але не виплачені у встановлені строки суми доходів, в тому числі і страхових виплат. В даному випадку суми страхових виплат не були нараховані, бо щодо їх розміру йшов спір. Крім того, представник відповідача вважає, що не була встановлена вина відповідача у порушенні вимог нормативно-правових актів під час призначення страхових виплат позивачці, оскільки у визнанні такої вини судами було відмовлено.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши наявні в них докази, подані сторонами, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі наданих сторонами доказів суд встановив наступне.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14.08.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.11.2014 року, частково задоволено позов ОСОБА_2 та зобов'язано Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області провести призначення та перерахунок страхової виплати із розрахунку середньої заробітної плати в розмірі 1568,80 грн.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Отже, рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14.08.2014 року набрало законної сили 04.11.2014 року.

Стаття 14 ЦПК України передбачає такі положення:

1. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

2. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Постановою відповідача від 19.11.2014 року «Про призначення доплати» на підставі

рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.11.2014 року позивачці призначена доплата страхової виплати «щомісячна страхова виплата в разі стійкої втрати професійної працездатності» в розмірі 3313,73 гривні за жовтень 2014 року, що підтверджується копіями постанови та розрахунку доплати (а.с.4-5), яка була виплачена позивачці 26.12.2014 року, що підтверджується випискою з рахунків, наданою відповідачем (а.с.19) і визнано позивачкою у позові.

05.01.2015 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про нарахування їй компенсації на суму доплати щомісячних страхових виплат і виплату їй моральної шкоди в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, про що свідчить копія заяви позивачки (а.с.17).

Відповідач за вихідним № 3/8 від 14.01.2015 року направив позивачці листа про відмову у цих вимогах з посиланням на Закон України N 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон N 1105-XIV) та Закон України N 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон N 2050-III), копію листа відповідач надав суду (а.с.18).

Як зазначено в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07.11.2012 по цивільній справі № 6-131цс12, відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці", Закону України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати", й з урахуванням положень ст. 25 Закону України від 23 вересня 1999 року N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та п. 1.17 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду від 27 квітня 2007 року N 24, компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати страхових сум, в тому числі і з вини підприємства, яке невірно визначило розмір щомісячних сум страхового відшкодування втраченого заробітку (при передачі особової справи працівника до Фонду) проводиться самим Фондом.

Зазначена компенсація проводиться Фондом під час виплати відповідних страхових сум незалежно від вини Фонду та підстав і порядку нарахування страхових сум: самим підприємством добровільно чи за судовим рішенням, оскільки вказані нормативні акти не містять таких виключень.

При вирішенні питання колізії правових норм, а саме: ст. 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III і ч. 7 ст. 40 Закону України від 23 вересня 1999 року N 1105-XIV слід виходити з принципу дії закону у часі, відповідно до якого втрата юридичної сили акта (чи певної його норми) пов'язується, зокрема, з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж були встановлені попереднім актом.

Враховуючи, що Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III, який є нормативно-правовим актом спеціальної дії, що регулює порядок та підстави компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, прийнятий пізніше, та встановлює інші правила виплати компенсації, ніж передбачені ч. 7 ст. 40 Закону України від 23 вересня 1999 року N 1105-XIV, застосуванню підлягає нормативно-правовий акт, який прийнято пізніше.

Відповідно ст. 28 Закону N 1105-XIV, страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються із: страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата); страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сімї та особам, які перебували на утриманні померлого) і т.д..

Відповідно до абзацу 7 ст. 40 Закону N 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці».

Згідно із ст.34 Закону України «про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Такий порядок встановлено Законом N 2050-III , яким передбачено наступне:

Стаття 1. Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2. Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії;

соціальні виплати;

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Стаття 3. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

На підставі цього Закону N 2050-III постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до вищезазначеного Порядку утрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їхньої виплати громадянам компенсують у разі затримання виплати доходів на один і більше календарних місяців.

Компенсацію обчислюють як добуток нарахованого, але не невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації.

Індекс споживчих цін для визначення розміру компенсації обчислюють множенням місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому до розрахунку не включається лише індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід.

Суд не погоджується з твердженням позивачки про те, що оскільки правовідносини між мною та відділенням ВД ФССНВУ у Петропавлівському районі врегульовані спеціальним законом, а саме Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", то з Порядку використовується лише сам механізм проведення нарахування компенсації, тому що таке тлумачення суперечить змісту вищенаведених норм чинного законодавства.

Виходячи із змісту ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та судової практики компенсація не нараховується на доходи, які не були нараховані у зв'язку з тим, що відносно підстав для їх нарахування виник спір, який розглядався в судовому порядку.

На підставі викладеного, ст.ст.21, 28, 40 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» , постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159, керуючись ст.3, 11, 14, 57-60, 88, 209, 212- 215, 223, 294, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до Відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі про стягнення компенсації по щомісячній страховій виплаті - відмовити.

Судові витрати залишити на позивачці ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П. О. Бурда