Справа № 212/4265/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу у складі :

Головуючого, судді : ВОДОП'ЯНОВА С. М.

при секретарі: Комарчук С.М.

розглянувши за участю позивача ; ОСОБА_2 , представника відповідача Виконкому Жовтневої районної у місті ради міста Кривого Рогу - Сімонової Я.М. у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Кривому Розі цивільну справу за позовом;

ОСОБА_2 до Виконкому Жовтневої районної у місті ради міста Кривого Рогу про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на домоволодіння , -

В С Т А Н О В И В ;

До Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_5 визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на домоволодіння.

Під час розгляду цієї справи судом було залучено до участі в справі співвідповідача - Виконком Жовтневої районної у місті ради міста Кривого Рогу. Після цього, позивачкою було уточнено позовну заяву, в якій вона замінила відповідача в справі ОСОБА_5 на Виконком Жовтневої районної у місті ради міста Кривого Рогу.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 у позові зазначила, що згідно договору дарування від 24 квітня 1986 року, домоволодіння АДРЕСА_1 належить її бабусі ОСОБА_6.

В квітні 2000 року їй стало відомо про продаж вказаного будинку і вона вирішила його придбати. З цією метою вона звернулася до ОСОБА_6, домовившись з нею про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу цього домоволодіння.

04 травня 2000 року вона сплатила ОСОБА_6 вартість домоволодіння в сумі -10 000 грн. На підтвердження правочину ОСОБА_6 надала їй розписку, у якій пообіцяла нотаріально посвідчити укладений між нами договір купівлі-продажу і в присутності свідків передала їй ключі від будинку. Вказану розписку вона підписала у присутності свідків./копія розписку додається до справи /.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 несподівано померла, не встигнув нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу домоволодіння, складений 04 травня 2000 року, згідно якого вона купила, а ОСОБА_6 продала їй домоволодіння АДРЕСА_1.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд у відповідності з ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України / чинного з 01. 01. 2004 року / може визнати такий договір дійсними.

Я з її боку всі зобов'язання було виконано, тому позивачка вважає, що суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу від 04 травня 2000 року, згідно якого вона купила, а ОСОБА_6 продала домоволодіння АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, в склад якого входять: А-1 - житловий будинок, Б-літня кухня, В-сарай, Г .- погріб, Д-вбиральня, Е-баня, Ж-літній душ, №1,2-огорожа, І - водо колонка, II -вимощення.

З дня смерті ОСОБА_6 минуло більше 10 років. Весь цей час вона проживала у спірному будинку і за власні кошти робила в ньому поточний та капітальний ремонт.

Згідно з ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України / чинного з 01. 01. 2004 року/ особа, яка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває на нього право власності.

ОСОБА_5 не заперечує проти її позову, підтримує її вимоги в повному обсязі і бажає щоб вона отримала право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 згідно останньої волі ОСОБА_6.

На підставі викладеного й у відповідності до ст. 16, ч. 2 ст. 220, ст. 392 ЦК України, / чинного з 01. 01. 2004 року/ , позивачка просить суд;

1. Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 04 травня 2000 року згідно якого вона - ОСОБА_2 купила, а ОСОБА_6 продала їй домоволодіння АДРЕСА_1, в склад якого входять: А-1 - житловий будинок, Б - літня кухня, В - сарай, Г .- погріб, Д - вбиральня, Е - баня, Ж - літній душ, №1,2 - огорожа, 1 - водо колонка, II - вимощення.

2. Визнати за нею, ОСОБА_2, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, в склад якого входять: А-1 - житловий будинок, Б-літня кухня, В-сарай, Г .- погріб, Д- вбиральня, Е-баня, Ж-літній душ, №1,2 - огорожа, І - водо колонка, II - вимощення.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 підтримала свої уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Вона суду пояснила, що її бабуся ОСОБА_6 дійсно їй продала цей будинок за 10 000 гривень та віддала їй ключі він нього. З дня смерті ОСОБА_7 вона користується цим будинком, але ніяких спроб для визнання за нею права власності на будинок вона не робила, вважаючи, що вона і так є власником цього домоволодіння. Її рідний брат, після смерті бабусі ОСОБА_7 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, але він виїхав на постійне проживання до Росії і не отримав свідоцтва на право власності на спадок на це домоволодіння. Він надав їй довіреність, для того щоб вона замість нього отримала ці документи в нотаріальній конторі, однак вона цього не зробила за три роки дії довіреності. У 2009 році її брат приїхав до неї з Росії і знову надав їй таку саму довіреність, однак вона не встигла скористатися наданим цією довіреністю правом та не отримала свідоцтво про право власності на домоволодіння, так як її брат раптово помер і тому довіреність більше не діяла.

Представник відповідача Виконкому Жовтневої районної у місті ради міста Кривого Рогу - Сімонова Я.М. позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала у повному обсязі та просила суд відмовити у їх задоволені.

У своєму заперечені ОСОБА_8, суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання правочину дійсним, який підлягає нотаріальному посвідченню, , судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК ( 435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Згідно зі ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Суд, заслухавши сторони та дослідивши письмові докази надані суду позивачкою на підтвердження цього позову, вважає, що вимоги ОСОБА_2 не можуть буди задоволені з наступних підстав.

ОСОБА_2 суду зазначила, що вона придбала спірне домоволодіння у її бабусі ОСОБА_6 04 травня 2000 року. Вона передала бабусі гроші за домоволодіння в сумі - 10 000 гривень, а бабуся написала і передала їй розписку що вона гроші отримала і зобов'язується переоформити домоволодіння на її ім'я. Однак остання не встигла цього зробити так як ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 несподівано померла.

Ці обставини позивачка підтвердила свідоцтвом про смерть бабусі ОСОБА_6 та копією зазначеної вище розписки. На вимоги суду позивачка не надала суду оригінал цієї розписки, тому суд не вважає цей документ належним письмовим доказом. Крім того, позивачка не підтвердила належним чином у судовому засіданні що ОСОБА_6 дійсно є її бабусею.

З зазначених позивачкою обставин слідує, що правовідносини щодо спірного будинку, а саме договору купівлі продажу цілого домоволодіння виникли у травні 2000 року, коли діяла стара редакція Цивільного кодексу України, яка втратила чинність у зв'язку з прийняттям нового Цивільного кодексу з 01. 01. 2004 року. Тобто до цих правовідносин не можуть застосовуватись норми нового Цивільного кодексу України щодо визнання договору купівлі продажу будинку дійсним, на які послалась позивачка у справі.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_6 право на звернення до суду у ОСОБА_2 виникло з ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак ОСОБА_2 цим право на звернення до суду не скористалась та не намагалась довести своє право на домоволодіння, або повернути собі сплачені за домоволодіння кошти у судовому порядку.

Статтею 227 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року передбачено що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути

нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у

виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки згідно статті - 71 в редакції ЦК України від 11.07. 1995 року

Згідно ст..75 ЦК України /у редакції 1963 року/, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

А статтею 76 Цього Цивільного кодексу України у старій редакції передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася

або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Статтею 80 цього Кодексу передбачено, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

У даному випадку, до набрання чинності Цивільним кодексом України у новій редакції, тобто 01 січня 2004 року, строк позовної давності / з ІНФОРМАЦІЯ_1 / для звернення позивачки до суду минув.

Позивачка ОСОБА_2 не просила суд відновити строк позовної давності для її звернення до суду і надала суду переконливі та достовірні докази тому, що вона пропустила цей строк з поважних причин.

Керуючись ст.. 212-214 ЦПК України, відповідно до вимог ст.. 75, 76-80 ЦК України /у редакції закону 1963 року/, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Виконкому Жовтневої районної у місті ради міста Кривого рогу про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на домоволодіння.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга на протязі 10 днів, з дня виготовлення його повного тексту в палату з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу.

Суддя: С. М. Водоп"янов