АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішенняДніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» про визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності договору.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про визнання кредитного договору недійсним й з урахуванням внесених змін просив застосувати наслідки недійсності договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що у травні 2013 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит на придбання автомобіля «Фольксваген» у розмірі 139 828 грн. 48 коп., строком на 60 місяців з процентною ставкою 9, 90%.

Відповідно до погодженого сторонами графіку погашення кредиту було визначено щомісячний платіж у сумі 363, 02 дол. США у розрахунок на гривні в сумі 2964 грн. 06 коп. Погоджена сума процентів на рік становила 7603 грн. 00 коп.

Посилаючись на те, що кредитний договір не містить графіку щомісячних платежів, визначених у валюті платежу - гривні, сплати процентів за користування кредитом, а також інших фінансових зобов'язань за кожним платіжним періодом, укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, просив визнати його недійсним та застосувати наслідки недійсності договору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 рокув задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши позивача, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника відповідача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 21 травня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №50008413, відповідно до умов якого ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» надав ОСОБА_1 кредит в сумі 139828 грн. 48 коп. на придбання автомобіля марки VW, модель Golf VII, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1968 строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою 9, 90%. Одночасно із визначення суми кредиту в гривні визначено й грошовий еквівалент у доларах США в сумі 17125, 35 дол. США /а.с.6/.

Додатком до кредитного договору визначено графік погашення кредиту, відповідно до якого ОСОБА_1 повинен щомісячно сплачувати 363, 02 дол. США /а.с.7-9/.

Погоджено сторонами й Загальні умови кредитування /а.с.10-17/.

У п.1.3 договору сторони погодили, що кошти в повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання банком очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив із підстав його недоведеності.

Колегія суддів визнає законними й обґрунтованими висновки суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що кредитний договір, укладений між ним та позивачем, порушує приписи ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007р. №168, оскільки не містить детального розпису сукупної вартості кредиту та графіку платежів у національній валюті.

Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п.1.3.1. Загальних умов кредитування, погодженого та підписаного сторонами, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі в повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні /а.с.10/.

Окрім того, у Графіку погашення кредиту, скріпленого підписами сторін, зазначено, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту у дол. США відповідно до ст. 1.3 Загальних умов кредитування /а.с.7/.

За таких обставин, умови Кредитного договору, укладеного між сторонами, є такими, що відповідають вимогам закону.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги в частині відсутності детального розпису сукупної вартості кредиту.

Відповідно до п.п. 2, п.2 ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Як убачається із Графіку погашення кредиту №50008413 від 21 травня 2013 року, позичальнику було надано повну та вичерпну інформацію щодо кількості кредитних періодів; дат та сум платежів; залишку заборгованості; вартості послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням Кредитного договору; орієнтовної сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом /а.с.7-9/.

За таких обставин, колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо наявності порушень прав споживачів у нормах оспорюваного договору.

Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що даний договір не містить підстав для визнання його недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/8715/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12839/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.