Справа № 509/260/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 березня 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Козирського Є.С.

за участю секретаря - Мочернюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути із Публічного Акціонерного Товариства „ІМЕКСБАНК" (Юридична адреса: Інд. 65039, Одеська область, м. Одеса проспект Гагаріна 12 а), МФО: 328384 , Індивідуальний податковий номер: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1:

· суму залишку вкладу в розмірі - 16960 грн. 86 коп;

· пеню у розмірі - 508 грн. 82 коп.;

· суму інфляційних виплат - 508 грн. 82 коп;

· сума трьох відсотків - 65 грн., 52 коп.;

· витрати на правову допомогу - 3000 грн.;

· 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди

Позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, справу просив розглядати без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач по справі в судове засідання не з'явилвся, належним чином повідомлявся, причини неявки невідомі.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, в порядку, передбаченому ст. 224 ЦПК України.

Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

01 жовтня 2012 року Позивачка уклала із Відповідачем договір № 270007898 на відкриття та обслуговування банківського рахунку (поточного) НОМЕР_2 в національній валюті фізичної особи та про розрахункове обслуговування операцій фізичних осіб з пластиковими платіжними картками НСМЕН (національної системи масових електронних платежів).

Позивачу, на вказаний рахунок, пенсійний фонд України перерахував грошові кошти (пенсію), сума яких (з нарахованими процентами згідно п. 5.3.1 зазначеного Договору) станом на 16.01.2015 р. в цілому складає: 16960 гривен 86 коп., що підтверджується випискою ПАТ „ІМЕКСБАНК" від 16 січня 2015 року.

Починаючи з 01 грудня 2014 року по цей час, позивач намагалась через банкомат та відділення банку Відповідача отримати вказані грошові кошти. Але отримала відмову, в зв'язку з їх відсутністю.

Відповідно до п. 5.3.4. вказаного Договору, Відповідач (банк) зобов'язаний здійснювати видачу Клієнту готівкових грошових коштів не пізніше двох днів із дня надходження заявки від Клієнта у порядку, встановленому діючим законодавством.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Згідно з п. 22 ст. 1 цього Закону, споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

За приписами ч. 5 ст. 10 вказаного Закону, у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», (п. 20) зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні.

У зазначеній постанові Пленуму також вказується, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Таким чином, з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути пеню в розмірі 508 гривен 80 коп.

Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути 3 % річних в розмірі 65 гривен 80 коп.

Відповідно до частини 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною 2 ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

З метою отримання належної кваліфікованої юридичної допомоги та складання позовної заяви Позивачу необхідно було звернутися до підприємства що надає юридичні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката чи іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, передбачено, що одним із видів судових витрат є витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем сплачено суму гонорару юристу, зазначену в угоді, що складає 3000 гривень (копії угоди про надання правової допомоги та квитанції додаються).

За весь час невиконання Відповідачем своїх зобов'язань позивачу були завдані моральні страждання. Дії Банку, що виразилися в відмові виконувати умови договору, завдали позивачу душевні страждання і переживання. Укладаючи договір банківського вкладу та довіряючи свої грошові кошти даної фінансової установи, позивач розраховувала на порядність і чесність Банку, дотримання Банком всіх умов і положень договору. Відмова в поверненні частини вкладу порушила плани Позивача в частині розпорядження власними грошовими коштами.

18 листопада 2014 року позивач перенесла операцію яка проводилась в Одеському обласному диспансері в зв'язку з чим її витрати зросли, і вона розраховувала на розпоряджання цими коштами.

Позивач оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Згідно з частиною 2 ст. 22 Закону при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

По цих підставах суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення відшкодування завданої моральної шкоди також підлягають задоволенню.

Через викладене суд прийшов до переконливого висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки банк порушив свої зобов'язання за договором.

Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 22, 23, 526, 1066, 1068, 1167 ЦК України, статтями 1, 4, 10, 22 Закону України "Про захист прав споживачів", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 224-226, 294 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути із Публічного Акціонерного Товариства „ІМЕКСБАНК" (Юридична адреса: Інд. 65039, Одеська область, м. Одеса проспект Гагаріна 12 а), МФО: 328384 , Індивідуальний податковий номер: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1:

· суму залишку вкладу в розмірі - 16960 грн. 86 коп;

· пеню у розмірі - 508 грн. 82 коп.;

· суму інфляційних виплат - 508 грн. 82 коп;

· сума трьох відсотків - 65 грн., 52 коп.;

· витрати на правову допомогу - 3000 грн.;

· 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

·

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Овідіопольського районного суду Одеської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення ухвали про залишення заяви без задоволення.

Суддя Є.С.Козирський