РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.

при секретарі Приблуда І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення порушеного права, стягнення суми, зобов*язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

29.07.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поновлення порушеного права, стягнення суми, зобов*язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012 року відповідач ОСОБА_2 був визнаний винним за ч.1 ст. 286 КК України та йому було призначено відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Однак, відповідач вирок суду від 11.10.2012 року не виконав та не виплатив моральну шкоду в повному обсязі, як обіцяв. Просить, доповнивши позовні вимоги ( а.с. 2-3, 20): - стягнути з відповідача на користь позивача проіндексовану суму боргу, з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальному розмірі 34330,69 грн. на день винесення рішення судом за весь час прострочення сплати боргу; - відшкодувати моральну шкоду за навмисне невиконання рішення суду в розмірі 5000 грн.; - поновити порушені права, зобов*язавши відповідача взяти кредит в банку для негайного виконання рішення суду на протязі місяця, як він і обіцяв.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що вирок суду він виконує в примусовому порядку та перераховує з місця роботи кожного місяця грошові кошти позивачу.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012 року ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та йому було призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати автотранспортними засобами на 2 роки. В силу ст. 49 КК України ОСОБА_2 звільнений від відбуття покарання у зв*язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Також, даним вироком з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 20000 грн. (а.с. 4-7).

Згідно матеріалів справи та даних, які викладені в виконавчому документі (а.с. 8), вирок Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012 року набув чинності 26.02.2013 року. Виконавчий лист про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 був виданий 13.02.2014 року.

Згідно відповіді Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 02.04.2015 року постанова про відкриття виконавчого провадження по виконанню даного виконавчого листа винесена 14.02.2014 року, встановлений строк для добровільного виконання - до 21.02.2014 року. (а.с. 13, 21).

За даними, представленими сторонами, у відшкодування моральної шкоди та виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012 року відповідачем ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 виплачено 2875,31 грн. за період з липня 2014 року по липень 2015 року.

Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що зобов*язання про відшкодування моральної шкоди за вироком суду зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 01.10.2014 року в справі №113цс-14, яка є обов'язковою для суду відповідно до норм статті 360-7 ЦПК України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних за період з моменту набрання чинності вироком (26.02.2013 року) та на момент винесення рішення судом.

Також, суд звертає увагу на те, що розрахунку, наведені позивачем не є точними.

Так, індекс інфляції за 2013 рік становить : січень - 100,2; лютий - 99,9; березень - 100; квітень - 100; травень - 100,1; червень - 100; липень - 99,9; серпень - 99,3; вересень - 100; жовтень -100,4; листопад -100,2; грудень -100,5.

Індекс інфляції за 2014 рік становить: січень - 100,2; лютий - 100,6; березень - 100.2; квітень - 103,3; травень - 103,8; червень - 101,1; липень - 100,4; серпень - 100,8; вересень - 102,9; жовтень -102,4; листопад -101,9; грудень -103,0.

Індекс інфляції за 2015 рік становить: січень - 103,1; лютий - 105,3; березень - 110,8; квітень - 114,0; травень - 102,2; червень - 100,4; липень - 99,0.

На підставі викладеного, розрахунок інфляційних витрат з суми боргу 20000 грн., з врахуванням проведених виплат відповідачем щомісячно, за період з 26.02.2013 року по 31.08.2015 року складає 11414,01 грн., яку суд стягує з відповідача на користь позивача.

Розмір суми три процента річних за період з 26.02.2013 року по 31.08.2015 року, з врахуванням проведених виплат відповідачем, складає суму в розмірі 1507,68 грн., яку суд стягує з відповідача на користь позивача.

Посилання відповідача на те, що ним виконується вирок суду в примусовому порядку та щомісячно сплачуються кошти в процентному відношенні до заробітку, судом враховані, однак зазначається, що дані доводи не спростовують висновків суду про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від суми боргу відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Стосовно доводів позивача про стягнення суми з врахуванням вже стягнутої за вироком суду суми боргу 20000 грн. суд вважає ці доводи необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір пропорційно від задоволеної частини позовних вимог.

Стосовно відшкодування на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. за невиконання рішення суду про відшкодування моральної шкоди та зобов*язання взяти кредит для погашення заборгованості, суд вважає дані доводи необґрунтованими та безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

З врахуванням обставин справи та тих даних, що доказів спричинення позивачу моральної шкоди від дій відповідача щодо неналежного виконання вироку суду під час розгляду справи не надано, дані вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88, 169,212-215,209, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму збитків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з 26.02.2013 року по 31.08.2015 року суму інфляційних витрат в розмірі 11414,01 грн., три процента річних в сумі 1507,68 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та зобов*язання взяти кредит - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя -