Справа № 338/1120/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1909/2015
Головуючий у 1 інстанції Круль І.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.

секретаря Драганчук У.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживачів та стягнення коштів за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Богородчанського районного суду від 23 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Богородчанського районного суду від 23 липня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживачів та стягнення коштів.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилається на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що виходячи з вимог ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб предявляються за їх місцезнаходженням. Суд не врахував, що юридичною адресою відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є м. Київ, відтак розгляд зазначеного позову належить до юрисдикції відповідного суду на території м. Києва. Тому просить оскаржувану ухвалу скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

В засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не зявились, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення коштів банківського вкладу.

За загальним правилом позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням (ч. 2 ст. 109 ЦПК України).

Однак суд при вирішенні питання про відкриття провадження повинен дотримуватися правил визначення підсудності, що передбачені ЦПК України, враховуючи особливості спірних правовідносин.

При вирішенні даного спору положення ч. 2 ст. 109 ЦПК України не застосовуються, оскільки на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Також, при вирішені позовів, пов'язаних із захистом прав споживачів суди повинні враховувати роз'яснення Верховного Суду України, що містяться в постанові Пленуму "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" № 5 від 12 квітня 1996 року. Як вбачається з п. 1 вказаної постанови, Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства.

Оскільки Законом не визначено певних меж його дії, то судам слід враховувати, що до відносин, які ним регулюються, належать і ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операції, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

При цьому під послугами, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачі", слід розуміти діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В даному випадку спір між сторонами виник стосовно укладеного договору банківського вкладу; відповідно, банківський вклад - є однією із послуг банку, яка спрямована на надання вкладнику (фізичній особі) матеріальних благ у вигляді отримання відсотків за користування банком його коштами.

Згідно ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" вклад - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Характер фінансово-кредитних відносин, стороною в яких є фізична особа, а також використані у Законі України "Про захист прав споживачів" терміни «споживчий кредит», «фінансова установа», «фінансова послуга» дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, підпадають під дію цього Закону.

Відповідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

Крім того, ч. 8 ст.110 ЦПК України передбачено, що позови, які виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Зазначене правило територіальної підсудності поширюється і на позови вкладників.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» № 300131/83465/370-14 від 15.07.2014 року був укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 у смт. Богородчани, тобто за місцезнаходженням відділення № 89 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та місцем проживання ОСОБА_2 Зважаючи на те, що кошти позивача були внесені на відповідний рахунок банку у смт. Богородчани, то й місцем виконання договору є смт. Богородчани.

Тому звертаючись із даним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до Богородчанського районного суду ОСОБА_2 правил підсудності не порушив.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав правову підставу для відкриття провадження в даній справі. Доводи апелянта висновків суду не спростовують; підстав для скасування оскаржуваної ухвали, постановленої з додержанням вимог закону, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Ухвалу Богородчанського районного суду від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

ОСОБА_3