Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Василевича В.С.,

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки та представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року в задоволенні позову ТОВ «Вердикт Фінанс» відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Фінанс» вважає дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не було направлено відповідачу повідомлення про дострокове погашення кредиту є помилковим, оскільки ТОВ «Вердикт Фінанс» надіслало відповідачеві повідомлення про порушення зобов'язання, в якому було зазначено про перехід права вимоги, про наявну заборгованість відповідача, яку особисто отримала ОСОБА_1 про що свідчить розписка на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не надано доказів заборгованості відповідача перед ним, оскільки на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду відповідний розрахунок заборгованості. Разом з тим, відповідно до вимог, передбачених ст.ст.10,59,60 ЦПК України доказів виконання своїх зобов'язань ані перед ПАТ «Сведбанк», ані перед ТОВ «Вердикт Фінанс» відповідач не надав.

Крім того вказує на те, що суд зазначає, що за клопотанням відповідача, в порядку забезпечення доказів, позивач не надав суду оригінали договору факторингу №11 від 2 лютого 2012 року, додатку №1 до кредитного договору, акту прийому-передачі реєстру заборгованості боржників по вище зазначеному договору факторингу та направлення повідомлень відповідачу про відступлення права вимоги, відповідно до вимог ст.64 ЦПК України. Проте, звертає увагу, що ТОВ «Вердикт Фінанс» надало суду для огляду в судовому засіданні нотаріально завірені копії договорів. Відтак, підстав вважати недоведеним факт переходу прав кредитора до відповідача не має.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з невідповідності умов договору вимогам законодавства, порушення умов договору факторингу, неповідомлення ПАТ „Сведбанк" та товариством «Вердикт Фінанс» позичальника про перехід до них прав кредитора та ненаданням належних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог.

Між тим, такі висновки суду суперечать нормам матеріального права та не відповідають матеріалам справи.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а відповідно з п. 3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: сплата неустойки.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.09.2007р. між Акціонерним комерційним банком „ТАС-комерцбанк" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 1701/0907/64-021 відповідно до якого останній надано кредит в сумі 29 102 дол. США строком до 18.09.2014р., зі сплатою 13,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

19.09.2007р. між Акціонерним комерційним банком „ТАС-комерцбанк" та ОСОБА_1 укладений договір застави.

АКБ „ТАС-комерцбанк" 15.10.2007р. змінив своє найменування на ВАТ „Сведбанк", який 30.04.2009р. змінив найменування на ПАТ „Сведбанк".

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено цим договором або законом.

2 лютого 2012р. між ТОВ „Вердикт - Фінанс" та ПАТ „Сведбанк" укладений договір факторингу № 11, відповідно до якого останній відступив факторові свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, зазначених в Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором.

В цей же день між ТОВ „Вердикт - Фінанс" та ПАТ „Сведбанк" укладений договір про відступлення прав за договором застави, за умовами якого первісний заставодержатель відступає новому заставодержателю права за договорами застави рухомого майна, перелік яких наведений в додатку№1 до цього договору.

На даний час вказані договори є чинними та, в силу ст.204 ЦК України, є правомірними, а отже позивач є новим кредитором у зобов'язанні, до якого перейшли всі права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу, в порядку передбаченому ст.ст.512-517 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони ( клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Позивач в розпорядження суду першої інстанції надав нотаріально завірені копії договору факторингу, реєстру заборгованостей боржників та договору про відступлення прав за договором застави від 2.02.2012 з додатком до нього, які прошиті та пронумеровані, скріплені печаткою нотаріуса, містять посвідчувальний напис останнього(а.с.61-135), а тому вказані документи на підставі ст.ст.58,59 ЦПК України є належними та допустимими доказами на підтвердження у товариства права вимоги всіх грошових зобовязань.

Встановлено, що ОСОБА_1 не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором по погашенню суми кредиту, процентів за користування кредитними коштами і станом на 2.02.2012р. в неї виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 23468,96 доларів США, що по курсу НБУ із розрахунку 7.9897грн. за 1долар США становило 187 509,95грн., відсотках-8059,01 доларів США, що по курсу НБУ із розрахунку 7.9897грн. за 1долар США становило 64389,07грн. та пені - 4901,31 доларів США, що по курсу НБУ із розрахунку 7.9897грн. за 1 долар США становило 39 160,01грн. Загальна сума права вимоги, що відступається становила 291 059,03грн.(а.с.111).

Вказана сума боргу, що передана факторові стверджується нотаріально посвідченою копією оригіналу реєстру заборгованостей, що міститься в матеріалах справи на аркушах 80-120 та є невідємною частиною договору факторингу.

Ксерокопію витягу з реєстру заборгованостей боржників, що знаходиться на а.с.156,215 апеляційний суд не бере до уваги як належний доказ суми боргу ОСОБА_1 перед новим кредитором по тілу кредиту (98744,38грн.) та відсотках (62137,57грн.), оскільки ці суми у витязі з реєстру не співпадають із сумами зазначеними у оригіналі реєстру заборгованостей (а.с.111), зокрема, вони є меншими за фактично існуючу заборгованість у гривневому еквіваленті до долара США по курсу НБУ станом на 2.02.2012року та, при їх додаванні із вказаною в ньому сумою пені (39160,01грн.) разом не становлять визначеної загальної суми права вимоги що була відступлена (291 059,03грн.) та яка зазначена у самому витязі.

З матеріалів справи вбачається, що 8 лютого 2012 року ТОВ „Вердикт - Фінанс" направило ОСОБА_1 повідомлення про перехід до нього права грошової вимоги згідно укладеного між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Вердикт - Фінанс" договору факторингу № 11 від 2 лютого 2012 року та вимогу дострокового повернення всієї суми боргу (а.с. 138,147-148).

Факт наявності невиконаного зобов'язання стороною відповідача не заперечувався, кошти позичальником новому кредитору не сплачувались. Станом на 16.04.2014року у ОСОБА_1 існує заборгованість по тілу кредиту в сумі 23468,96 доларів США, відсотках-15 134,90 доларів США та пені 66 261,85грн.

Будь-яких доказів на спростування заявленої позивачем суми заборгованості суду представлено не було, хоча положення ст.60 ЦПК України зобов'язують сторони подавати докази на підтвердження в тому числі і своїх заперечень.

Виходячи з принципів змагальності, диспозитивності, визначених ст.ст.10,11 ЦПК України, та враховуючи, що сума заборгованості підтверджується розрахунком підписаним уповноваженою особою та не спростована в ході розгляду справи, колегія суддів вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 38 603,86 долара США та 66 261,85грн.

В суді першої інстанції відповідачкою заява про застосування наслідків пропуску позовної даності не подавалась.

Відповідно до ст.ст.88,89 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати при подачі позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 5481грн.

За наведеного, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України, ст.ст.512,514,526,530,1054 ЦК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1701/0907/64-021 від 19.09.2007р., яка утворилась станом 16.04.2014року та складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 23468(двадцять три тисячі чотириста шістдесят вісім) доларів 96 центів США, відсотках-15 134(п'ятнадцять тисяч сто тридцять чотири) доларів 90центів США, пені-66 261(шістдесят шість тисяч двісті шістдесят одну)грн. 85коп. та судові витрати у сумі 5481(пять тисяч чотириста вісімдесят одну) грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_3