АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/135/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Суходольський О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівЄльцова В. О. , Пальонного В. С.
при секретаріЖуравель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення боргу за розпискою ,-

в с т а н о в и л а :

20 грудня 2012 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення боргу за розпискою посилаючись на те, що згідно розписки від 10 травня 2012 року ОСОБА_6 позичив у нього 170000 грн., які зобов'язувався повернути до 10 червня 2012 року.

Позивач ОСОБА_8 зазначає у позові, що 10 травня 2012 року між ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_9 поручився перед позивачем за виконання ОСОБА_6 своїх зобов'язань щодо повернення суми позики в розмірі 170000 грн.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_6 свої зобов'язання щодо повернення суми позики у встановлений строк виконав лише частково, повернувши йому кошти в розмірі 103900 грн., а тому він направив на адресу ОСОБА_9 вимогу щодо повернення іншої частини боргу в розмірі 66100 грн., яка виконана не була. Тому ОСОБА_8 звернувся до суду із даним позовом і просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на його користь кошти в розмірі 66100 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 січня 2013 року позов ОСОБА_8 задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_8 борг в сумі 66100 грн., згідно письмової розписки від 10 травня 2012 року.

Стягнуто із ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 сплачений судовий збір в сумі 661 грн., по 330,50 грн. з кожного.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2014 року заяву відповідача ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 січня 2013 року у справі № 707/3027/12-ц залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що заочне рішення суду є незаконне та таке, що постановлене на неповно встановлених обставинам справи, розгляд справи відбувся поверхнево, без дослідження доказів по справі. Просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 січня 2013 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_9 відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який з'явився в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір, ухвалюючи рішення про задоволення вимог про стягнення солідарно з відповідачів грошових коштів за договором позики, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог позивача, пославшись, що між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження якого позивачем представлено оригінал розписки відповідача від 10 травня 2012 року та договір поруки.

Судом встановлено, що розписка від 10 травня 2012 року написана ОСОБА_6 власноручно, добровільно, тому є фактом укладення договору позики між сторонами та фактом передачі грошових коштів позикодавцем ОСОБА_8 позичальнику ОСОБА_6 в сумі 170000 грн., частково кошти були повернуті позивачу, залишок боргу становить 66100 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими і відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України встановлено, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 10 травня 2012 року між ОСОБА_8 (позикодавець) та ОСОБА_6 (позичальник) укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти у розмірі 170000 грн., які останній зобов'язувався повернути до 10 червня 2012 року.

10 травня 2012 року між ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_9 поручився перед ОСОБА_8 за виконання ОСОБА_6 своїх зобов'язань щодо повернення суми позики в розмірі 170000 грн.

Оскільки, станом на 29 жовтня 2012 року позика в повному обсязі не повернута, 31 жовтня 2012 року ОСОБА_8 направив на адресу ОСОБА_9 вимогу про сплату боргу в розмірі 66100 грн.

На день винесення рішення судом першої інстанції відповідачами залишок позики в розмірі 66100 грн. повернуто не було.

Відповідно до ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно розписки від 10 травня 2009 року, власноручно написаної ОСОБА_6 вбачається, що строк повернення позики встановлено до 10 червня 2012 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Із доводів апеляційної скарги, поданої представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7, зазначено, що судовий спір виник через те, що між позивачем та відповідачами виникла конфліктна ситуація, але не згідно позики коштів, а з приводу здійснення підприємницької діяльності. Позивач вважав, що відповідачі винні йому кошти за порушення договорів поставки, а тому кошти в борг відповідачами у позивача не брались, про те під тиском позивача ОСОБА_8 були складені покладені в основу рішення документи: розписка та договір поруки.

Однак, колегія суддів вважає, що дані твердження належними та допустимими доказами не підтверджені, оскільки відсутні будь - які письмові докази, що вказані обставини мали місце, а самі відповідачі із заявою щодо неправомірних дії позивача ОСОБА_8 до правоохоронних органів не зверталися, договори позики та поруки відповідачами не оспорювались в судому порядку, з позовом про визнання їх недійсними чи з інших підстав вони не зверталися, а тому дані доводи судом вірно оцінено критично з врахуванням всіх обставин справи. За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з цих підстав.

В своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 посилається на те, що розписка від 10 травня 2012 року засвідчена свідками, які не були допитані в судовому засіданні, тому судом допущено неповноту встановлення обставин справи. Проте таке клопотання про виклик свідків та дачу ними пояснення не заявлялось відповідачами, вони не приймали участі у розгляді справи ні в суді першої, ні апеляційної інстанції, хоча судом приймались міри для їх явки та дачі пояснення. Апеляційний суд неодноразово відкладав розгляд справи, щоб забезпечити безпосередню участь відповідачів у суді апеляційної інстанції, проте відповідачі не отримували судових повісток і не з'явились до суду.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими і безпідставними, а з врахуванням вимог ч.2 ст. 1051 ЦК України, якою визначено, що договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Однак, таких обставин судом не встановлено, оскільки як вже було вище зазначено, відповідачі із заявою щодо неправомірності дії позивача чи інших осіб до правоохоронних органів не зверталися.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що відповідачі не виконали зобов'язання по сплаті боргу в повному розмірі, тому наявні підстави про стягнення з них боргу за договором позики та поруки.

Інших доводів, які б спростовували законність рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення боргу за розпискою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :