Справа № 204/8653/14-ц
Провадження № 2/204/535/15
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіній А.С.

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на самочинні побудови та зміна часток, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво в порядку спадкування та зміну часток.

В обґрунтування позову зазначили, що ОСОБА_2 згідно договору дарування від 09.12.2003 року належить 37/200 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ставропольського, 12. ОСОБА_1 згідно договору дарування від 13.08.2003 року належить 16/100 частин зазначеного домоволодіння. ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 належить 47/100 частин даного домоволодіння. Оскільки в склад зазначеного домоволодіння входить самочинно побудована житлова прибудова літ. А2-1, самочинно побудований тамбур літ. а-1, які знаходяться в фактичному володінні та користуванні у ОСОБА_2, ОСОБА_4, просили визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_4 право власності на зазначене самочинне будівництво без акту введення в експлуатацію та визнати за ОСОБА_2 право власності на 50/100 частин, за ОСОБА_1 24/100 частин, за ОСОБА_4 26/100 частин спірного домоволодіння.

Ухвалою суду від 07 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на змінену частку залишено без розгляду.

У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали та просилм задовольнити посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві, а також вказали, що здійснена прибудова відповідає вимогам будівельних норм і правил, не порушує прав інших осіб.

Представник Дніпропетровської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним підставам.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 09 грудня 2003 року належить на праві власності 37/200 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ставропольська, буд. 12. (а.с. 18).

Згідно п. 1 зазначеного договору на земельній ділянці площею 1116 кв.м. по фактичному користуванню знаходиться: А-1 житловий будинок, лампач, житловою площею 46, 9 кв.м.; В-1 житловий будинок, шл. блок обклад. цеглою, житловою площею 54,0 кв.м.; Б сарай, шл. блок; Г сарай, черепашник; Д-гараж, шл. блок; Е-вбиральня, цегла; Ж-вбиральня, дерев; З-сарай, дерев; 2-4, 6-16, 17-огорожа, дощаті, метал, шлакобетон; 18-зливна яма, цегла метал; 1,5-водоколонки метал; І,ІІ,ІІІ мостіння, асфальт, цемент.

Згідно договору дарування від 13.08.2003 року ОСОБА_1 належить на праві власності 16/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ставропольська, буд. 12. (а.с. 27).

Відповідно до п. 1 зазначеного договору домоволодіння це розташоване на земельній ділянці площею 1116 кв.м. по фактичному користуванню та в цілому складається з: А-1 житловий будинок лампач, жилою площею 61,8 кв.м.; В-1 житловий будинок, шл. блок обкл. цеглою, 54,0 кв.м.; Б сарай, шл. блок; Г сарай, черепашник; Д-гараж, шл. блок; Е-вбиральня, цегла; Ж-вбиральня, дерев; З-сарай, дерев; 1-20, І-ІІІ споруди.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 листопада 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 ОСОБА_4 належить на праві власності 47/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ставропольська, буд. 12 на земельній ділянці площею 1116 кв.м. по фактичному користуванню складається з: А-1 житловий будинок саман, житловою площею 61,8 кв.м.; В-1 житловий будинок, шл. блок обкл. цеглою, 54,0 кв.м.; Б сарай, шл. блок; Г сарай, шл.бл.; Д-гараж, шл. блок; Е-вбиральня, цегла; Ж-вбиральня дощ.; З-сарай, дерев; 1-20, І-ІІІ огорожі і споруди (а.с. 36).

Згідно технічних паспортів на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 12 по вул. Ставропольська в м. Дніпропетровську, на імя ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, виготовлених за станом на 12.09.2014 року на території домоволодіння маються самочинно збудовані обєкти нерухомості, а саме: літ А2-1, № приміщення 2-1, 2-3 2-5 площею 21.8 кв.м, № приміщення 1-1 1-4 площею 33 кв.м. збудованих під час переобладнання; літ. а-1, № приміщення 1-І площею 4,0 кв.м. самочинно збудованих під час нового будівництва (а.с. 21-26, 29-33, 38-42).

У фактичному користуванні на день звернення до суду у позивачів знаходяться наступні споруди (акт конкретного користування від 12.09.2014 року (а.с. 43):

ОСОБА_1: у житловому будинку літ. А-1 квартира № 2, яка складається із поз:2-2 житлова, частина житлової прибудови літ.А2-1 (самочинно побудованої) поз. 2-1, 2-3 коридори, 2-4 кухні, 2-5 санвузол, по квартири № 2 загальна площа 39,1 кв.м., житлова 17,3 кв.м., ганок з козирком літ.а?, ? вбиральні літ.Ж, споруди ?№1, №3,1/3 № 14, 1/3 мостіння №1.

ОСОБА_2: у житловому будинку літ.А-1 квартира №1, яка складається із поз. 1-6 житлова, 1-5 коридор, частина житлової прибудови літ. А2 1 (самочинно побудованої), яка складається із поз.1-4 житлова, 1-1 коридор, 1-2 кухня, 1-3 санвузол, житлова прибудова літюА1-1, яка складається із поз. 1-7 житлова, тамбур літ.а-1 (самочинно побудований) поз.1-І-тамбур, по квартирі № 1 загальна площа 77,8 кв.м., житлова площа 39,8 кв.м., ганок з козирком літ.а, ? вбиральні літ.Ж, сарай літ. Б, сарай літ.З, споруди ? №1, №2,7-8,10-13, 1/3№14, 1/3 мостіння №1;

ОСОБА_4: у житловому будинку літ.В-1 квартира №3, яка складається із поз.: 3-3 кухня, 3-4 3-7 житлові, прибудова літ.в-1 поз.3-1 коридор,3-2 кладова, по квартирі №3 загальна площа -69,4 кв.м, житлова площа-54,0 кв.м., ганок літ. в, гараж літ. Д, убиральня літ. Е, споруди №4-6,9,1/3 №14, 1/3 №І,№ІІ мостіння.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 цієї статті 376 ЦПК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, ст. 376 ЦК України, передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.

Право власності на самочинне будівництво може бути визнано за особою, що вимагає такого визнання, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або право користування земельною ділянкою, що визначають цільове призначення такої ділянки. Крім того, за умови наявності документів про зміну цільового призначення землі (якщо воно потребується) в установленому законом порядку.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України «Про правовий режим самочинного будівництва», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не були відведені особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому доказування жодним чином не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачами суду не надано належних та допустимих доказів щодо права власності, права користування земельною ділянкою, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ставропольська, буд. 12.

Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Проте з матеріалів справи вбачається, що позивачі не зверталися до компетентних органів з приводу легалізації самочинного будівництва.

Що стосується вимог про зміну часток в праві власності на домоволодіння та визнання права власності на відповідні частки з урахуванням самочинного будівництва, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Але як встановлено в судовому засіданні, прибудова літ. А2-1 та тамбур літ. а -1 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ставропольська, буд. 12 є самочинним будівництвом, доказів наявності згоди всіх співвласників на її будівництво суду не надано.

Таким чином, відсутні правові підстави для зміни часток власників в праві власності на домоволодіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 376 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на самочинні побудови та зміна часток відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська