Справа № 180/716/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі : головуючої Тананайської Ю.А., при секретарі Котовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади, в особі виконавчого комітету Марганецької міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права користування квартирою, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язання відповідача укласти договір найму житлового приміщення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що його матір отримала в користування зазначену квартиру 28 грудня 1972 року на підставі ордеру № 275. В зазначеній квартирі були зареєстровані ОСОБА_2, матір , він та двоє його братів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Матір ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті матері в квартирі проживав він та брат ОСОБА_3. В 2002 році він знявся з реєстрації із зазначеної квартири та став проживати в квартирі цивільної дружини. З червня 2006 року став проживати в зазначеній квартирі з братом. Після смерті матері договір найму квартири було укладено з братом ОСОБА_3 З братом вони вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, після його смерті він залишився проживати в зазначеній квартирі. При зверненні до ММКП «Житлове господарство» з приводу укладення договору найму йому було відмовлено, оскільки він проживав в квартирі без реєстрації.

Просить суд визнати його право на користування зазначеною квартирою та зобов'язати відповідача укласти договір найму житлового приміщення.

Представник відповідача позов не визнала в повному обсязі, просила відмовити, посилаючись на те, що позивач проживає без реєстрації в зазначеній квартирі, тому втратив право на користування зазначеною квартирою. В подальшому надала заяву про розгляд справи без її участі.

Дослідивши докази, наданні позивачем, допитавши свідків, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно ордеру № 275 від 28.12.1972 року ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1 вселена до квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки Житлово-комунального відділу МГЗК № 3 від 4.10.1994 року основний квартиронаймач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі зареєстровані ОСОБА_3, брат ОСОБА_4, брат ОСОБА_1.

В подальшому особовий рахунок відкрито на ОСОБА_3.

ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації з серпня 2006 року по теперішній час, що підтверджується актом від 19 січня 2015 року , затвердженим Директором ОСББ «Київська 182».

Факт проживання позивача разом з ОСОБА_3 з серпня 2006 року за адресою АДРЕСА_1, підтверджено також показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, які суду показали, що проживають по сусідству з сім'єю ОСОБА_3, після смерті матері в квартирі проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_1, приблизно з 2001 році ОСОБА_1 проживав в цивільному шлюбі з жінкою, з 2006 року повернувся до квартири та проживає в ній до теперішнього часу, ОСОБА_3 помер на момент смерті проживав позивач, за весь час ніякі компетентні органи не ставили питання, що ОСОБА_1 проживає неправомірно.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що є двоюрідною сестрою братів ОСОБА_1, після смерті матері ОСОБА_2 в квартирі проживали ОСОБА_2 , який був в ній зареєстрований, та ОСОБА_1 , який проживав без реєстрації, вони вели спільне господарство, ОСОБА_2 часто хворів, тому не було вирішено питання щодо реєстрації ОСОБА_1 в квартирі.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що в квартирі проживали матір та він з братами, після смерті матері в квартирі залишились проживати брати ОСОБА_2 та ОСОБА_1, вели спільне господарство, за життя ОСОБА_2 не було вирішено питання реєстрації ОСОБА_1 в квартирі, оскільки ОСОБА_2 останній час часто хворів. Позивач проживав у вказаній квартирі зі згоди свого рідного брата, основного квартиронаймача, та який не заперечував проти його вселення у квартиру.

Крім ОСОБА_3 в квартирі ніхто не проживав та не був зареєстрований.

ОСОБА_1, згідно рішенню Марганецького міського суду від 22.05.2007 року, визнаний за останнім місцем реєстрації в м.Марганець, вул.Київська 180/19, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 64 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщення.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду УРСР « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.07.1985 року №2, зі змінами, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім'ї наймача ( власника) приміщення, або ж для відмови їй в цьому.

Тому позовні вимоги в частині визнання права на користування квартирою підлягають задоволенню.

Звернення із вимогою щодо зобов'язання відповідача укласти договір найму є передчасною, оскільки позивач не звертався з приводу цього до відповідача, тому в цій частині позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 57, 58, 59, 60, 209,212, 214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутніми при проголошенні рішення з дня отримання копії рішення.

Суддя: Ю. А. Тананайська