АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/38/15 Справа № 205/9943/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник К. О. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ 25 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Ялової Ю.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 22 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про поділ майна подружжя і визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, де третя особа - ОСОБА_4, про поділ майна подружжя і визнання права власності на частину будинку / т. 1 а. с. 2-5 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що з 23.11.2002 року вона була в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, від якого мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року та дочку ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Під час шлюбу, за спільні кошти, вони з відповідачем придбали 34/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 згідно договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 19.11.2004 року (посвідченого в нотаріальному порядку), який оформлено на ім'я відповідача ОСОБА_2 і на нього ж зареєстровано право власності в КП «ДМБТІ».

Співвласниками спірного домоволодіння, тобто власниками 66/100 частин, були ОСОБА_7 та ОСОБА_4, яка після смерті свого брата ОСОБА_7 є одноособовою власницею цих 66/100 частин.

Домоволодіння АДРЕСА_3 розташоване на земельній ділянці площею 982 кв. м. та складається з: А-1 - житловий будинок житловою площею 33,0 кв. м., підсобною площею 33.9 кв. м та загальною площею 66.9 кв.м.; Б-1 - житловий будинок площею 33,7 кв. м.,; В - літня кухня; Г - сарай; Д - вхід до погріба; Е, Ж - сараї; З, И - вбиральня; Л, М - літній душ; К - колодязь; № 1-7 - огорожі.

Позивачка вважає, що, в силу ст. ст. 60,70 СК України, вона має право на ? частини від 34/100 частин цього домоволодіння АДРЕСА_3.

Однак. оскільки малолітні доньки проживають з нею-позивачкою та знаходяться на її утриманні, а відповідач надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей в середньому лише по 350 грн. на місяць, що недостатньо для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування, то позивачка просила суд збільшити її частку при поділі майна і виділити їй 2/3 частини домоволодіння, що складає 34/150 частини домоволодіння, а відповідачу - 17/150 частин.

Після розпаду сім'ї між нею-позивачкою та відповідачем виникли неприязні стосунки, відповідач не бажає визнавати її право на частину домоволодіння, як і не бажає добровільно вирішити цей спір.

За таких обставин, позивачка просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя, яке складається з 34/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3, що розташоване на земельній ділянці площею 982 кв. м. та складається з: А-1 - житловий будинок житловою площею 33,0 кв. м., підсобною площею 33.9 кв. м та загальною площею 66.9 кв.м.; Б-1 - житловий будинок площею 33,7 кв. м.,; В - літня кухня; Г - сарай; Д - вхід до погріба; Е, Ж - сараї; З, И - вбиральня; Л, М - літній душ; К - колодязь; № 1-7 - огорожі, виділивши їй 34/150 частин домоволодіння, а відповідачу 17/150 частин та визнати за нею право власності на ці 34/150 частин цього домоволодіння / а. с. 2-5 /.

Відповідач не визнав позовні вимоги ОСОБА_3 і звернувся до суду з зустрічним позовом, де просив визнати за ним право особистої приватної власності на 34/100 частин спірного домоволодіння, оскільки ця часина домоволодіння була придбана ним 19.11.2004 року за особисті кошти, які були вилучені від продажу 15.11.2004 року квартири АДРЕСА_1, співвласником якої він був разом з його матір'ю та сестрою і в якій проживав до одруження з ОСОБА_3

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.11.2004 року він отримав 6697 грн. за належну йому частку в цій квартирі.

Оскільки, вартість 34/100 частин домоволодіння складала 9598 грн., то він звернувся до своєї матері з проханням допомогти йому у придбанні будинку і мати подарувала йому 3200 грн., що підтверджується відповідними розписками від 15.11.2004 року, 16.11.2004 року,17.11.2004 року та 18.11.2004 року / а. с.98-100 /.

Позивачка зустрічний позов не визнала.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволені частково, а у зустрічному позові ОСОБА_2 - відмовлено.

Суд розділив спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яке складається з 34/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3, і складається з житлового будинку літ.А-1 житловою площею33,0 кв. м., підсобною площею 33,9 кв. м., загальною площею 66,9 кв. м., житлового будинку літ.Б-1 житловою площею ЗЗ,7 кв.м., літньої кухні літ. В, сараю літ.Г, вхід до погрібу літ. Д, сараї -літ. Е., Ж, вбиральні - літ. 3., И, літній душ - літ. Л., М., колодязь - літ. К, № 1-7 огородження, вартістю 96605 грн.

Суд виділив позивачці ОСОБА_3 - ? частину 34/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3, яка була придбана ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 19.11.2004 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером 5615 і визнав за ОСОБА_3 право власності на 34/200 домоволодіння АДРЕСА_3, яке складається з житлового будинку літ.А-1 житловою площею33,0 кв.м., підсобною площею 33,9 кв. м., загальною площею 66,9 кв. м., житлового будинку літ.Б-1 житловою площеюЗЗ,7 кв. м., літньої кухні літ. В, сараю літ. Г, вхід до погрібу літ. Д, сараї - літ. Е., Ж, вбиральні - літ. 3., И, літній душ - літ. Л., М., колодязь -літ. К, № 1-7 огородження.

Також, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 483 грн. / т. 1 а. с.237-241 /.

Додатковим рішення цього ж суду від 22.09.2014 року суд змінив частку ОСОБА_2 з 34/100 частин до 34/200 частин, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 34/200 частин домоволодіння АДРЕСА_3, яке складається з житлового будинку літ.А-1 житловою площею 33,0 кв. м., підсобною площею 33,9 кв. м., загальною площею 66,9 кв. м., житлового будинку літ.Б-1 житловою площею ЗЗ,7 кв. м., літньої кухні літ. В, сараю літ. Г, вхід до погрібу літ. Д, сараї - літ. Е., Ж, вбиральні - літ. 3., И, літній душ - літ. Л., М., колодязь -літ. К, №1-7 огородження / т. 1 а. с. 300-301 /.

З рішенням суду від 22.04.2014 року та додатковим рішенням від 22.09.2014 року не погодився відповідач ОСОБА_2 і звернувся з апеляційними скаргами, де просить ці рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в її позовних вимогах, задовольнивши його зустрічний позов в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконними та необґрунтованими, оскільки ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, що знаходяться в матеріалах справи / т. 1 а. с. 243-246; т. 2 а. с. 8-9 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, а рішення та додаткове рішення суду змінити: в частині визначених розмірів часток в спільному майні подружжя та в частині визначених часток кожному із подружжя, в частині вартості частки домоволодіння та переліку площ з яких складається домоволодіння, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 23.11.2002 року уклали шлюб, який розірвано в судовому порядку 19.07.2012 року / т. 1 а. с. 6, 104,112-113 /. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року та дочку ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3 року / т. 1 а. с. 7,8 /, які проживають з матір'ю та на утримання яких батько сплачує аліменти, що підтверджується відповідними довідками з місця роботи відповідача / т. 1 а. с. 15,68,69,71,72 /. Доказів того, що ОСОБА_2 не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей позивачка суду першої інстанції не надала.

Відповідно до довідки квартального комітету від 10.01.2013 року ОСОБА_3 разом з обома доньками зареєстрована та проживає АДРЕСА_3 / т. 1 а. с. 15 /.

Під час шлюбу сторін, ОСОБА_2 19.11.2004 року було укладено договір купівлі - продажу частини домоволодіння, що посвідчений в нотаріальному порядку, згідно якого він придбав 34/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 і це право власності було зареєстроване за ним у встановленому законом порядку 16.12.2004 року / т. 1 а. с. 11,9,106-109 /.

Співвласниками спірного домоволодіння, тобто власниками 66/100 частин, були ОСОБА_7 та ОСОБА_4, яка після смерті свого брата ОСОБА_7 є одноособовою власницею 66/100 частин цього домоволодіння / т. 1 а. с. 9,10 /.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 19.11.2004 року, домоволодіння АДРЕСА_3 розташоване на земельній ділянці площею 982 кв. м. та складається з: А-1 - житловий будинок житловою площею 33,0 кв. м.; Б-1 - житловий будинок площею 33,7 кв. м.,; В - літня кухня; Г - сарай; Д - вхід до погріба; Е, Ж - сараї; З, И - вбиральня; Л, М - літній душ; К - колодязь; № 1-7 - огорожі / т. 1 а. с. 11 /.

Згідно договору купівлі - продажу частини домоволодіння від 19.11.2004 року продаж 34/100 частин домоволодіння вчинено за 9598 грн. / т. 1 а. с. 11 /.

Відповідач ОСОБА_2, разом зі своєю матір'ю ОСОБА_9 та сестрою ОСОБА_10, був співвласником 49/100 частин квартири АДРЕСА_1. Згідно договору купівлі-продажу 49/100 частин квартири від 15.11.2004 року відповідач ОСОБА_2, разом зі своєю матір'ю та сестрою, продали належну їм частину квартири за 20090 грн. і кожен із них отримав по 6697 грн. ( п. 2 Договору) / т.1 а. с.110-111 / і цю грошову суму (як зазначає відповідач в своєму зустрічному позові) він вклав в придбання 19.11.2004 року 34/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_3. Решту недостаючої суми, як вказує відповідач, він попросив у своєї матері, яка в період 15-18.11.2004 року подарувала йому 3200 грн. для придбання житла, що підтверджується відповідними розписками. / т. 1 а. с.114-117 /.

При вище викладених обставинах справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки 34/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_3 придбані бувшим подружжям в період шлюбу, то воно є спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу між колишнім подружжям і кожен із них має право на ? частку цією частини згідно зі ст. ст. 60,63,70 СК України.

Однак, з таким висновком суду погодитися в повному обсязі не можливо, з наступних підстав.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно ст. 60 СК України - майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що під час шлюбу сторін, ОСОБА_2 19.11.2004 року було укладено договір купівлі - продажу частини домоволодіння, що посвідчений в нотаріальному порядку, згідно якого він придбав 34/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3 і це право власності було зареєстроване за ним у встановленому законом порядку 16.12.2004 року / т. 1 а. с. 11,9,106-109 /.

Згідно договору купівлі - продажу частини домоволодіння від 19.11.2004 року продаж 34/100 частин домоволодіння вчинено за 9598 грн. / т. 1 а. с. 11 /.

Суд першої інстанції визнав, що ця спірна частини домоволодіння, оскільки вона придбана сторонами під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому кожен із них має право на ? частину цієї частки.

Між тим, як роз'яснив Верховний Суд України в п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Однак, суд першої інстанції не прийняв до уваги, як вимоги чинного матеріального права, так і вище зазначені роз'яснення Верховного Суду України.

Зокрема, суд не дав належну оцінку доказам, що надані суду сторонами, як і не з'ясував обсяг спільного майна та джерело придбання частини домоволодіння.

Згідно матеріалів справи, на момент придбання спірної частини домоволодіння, тобто 19.11.2004 року, подружжя ОСОБА_2 знаходилося в шлюбі 2 роки і на дату укладення договору позивачка знаходилася у відпустці по догляду за донькою ОСОБА_5, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Відповідно до наданих сторонами суду довідок, матеріальний стан подружжя ОСОБА_2 в період 2002-2004 роки не був високим і не свідчив про те, що вони мали можливість придбати будинок за рахунок своєї заробітної плати, до того ж з лютого 2004 року позивачка вже не працювала, у зв'язку з народженням доньки / т. 1 а. с. 64-65,120-121,212-215; т. 2 а. с. 62 /.

Належних та допустимих доказів того, що на 2004 рік подружжя ОСОБА_2 мали збереження, які ними були використані для придбання будинку або інші докази наявності у них спільних коштів для придбання будинку останні суду не надали.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_9 та сестрою ОСОБА_10, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1999 року виданого Дніпропетровським міськвиконкомом, був співвласником 49/100 частин квартири АДРЕСА_1. Згідно договору купівлі-продажу 49/100 частин квартири від 15.11.2004 року (посвідченого в нотаріальному порядку) відповідач ОСОБА_2, разом зі своєю матір'ю та сестрою, продали належну їм частину квартири за 20090 грн. і кожен із них отримав по 6697 грн. ( п. 2 Договору) / т.1 а. с.110-111 /, і цю грошову суму (як зазначає відповідач в своєму зустрічному позові) він вклав в придбання 19.11.2004 року 34/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_3.

В силу ст. 57 СК України - грошова сума 6697 грн., яка отримана ОСОБА_2 від продажу належної йому частки квартири, власником якої він був у зв'язку приватизацією житла і ще до шлюбу з позивачкою, є його особистою приватною власністю.

Виходячи з вище зазначеного та з встановлених обставин по справі, колегія суддів приходить до висновку, що є всі підстави вважати, що грошові кошти в сумі 6697 грн., які відповідач отримав, у зв'язку з продажею 15.11.2004 року належної йому частки квартири АДРЕСА_1 та є його особистою власністю, - були дійсно використані ним для придбання 19.11.2004 року 34/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_3. Іншого житла на цей момент подружжя ОСОБА_2 не мали.

Згідно договору купівлі - продажу частини домоволодіння від 19.11.2004 року продаж 34/100 частин домоволодіння вчинено за 9598 грн. / т. 1 а. с. 11 /.

Таким чином, частка особистих коштів відповідача в грошовій сумі, яка була сплачена ним при купівлі спірної частини домоволодіння, складає 24/100 частини (6687 грн. від 9597 грн.). Залишок грошової суми 2901 грн. (9597 грн. - 6687 грн. = 2901 грн.) є спільними грошовими коштами подружжя ОСОБА_2, що складає 10/100 частин (2901 грн. від 9597 грн.) від суми за яку придбано спірну частку домоволодіння, і кожний із подружжя має право на ? частину цих грошових коштів, тобто по 5/100 частин, а звідси і виходить, що частка кожного із подружжя в придбаній частці спірного будинку (34/100 частинах) по АДРЕСА_3 буде складати: 29/100 частин - це частка ОСОБА_2 і 5/100 частин - це частка ОСОБА_3

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що посилання відповідача на ту обставину, що грошова сума, якої не вистачало для придбання будинку в розмірі 3200 грн. була подарована йому матір'ю, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки надані відповідачем суду розписки від 15.11.2004 року, 16.11.2004 року, 17.11.2004 року та 18.11.2004 року про дарування відповідачу грошових коштів в сумі 3200 грн. (800 грн.х4), що складені в простій письмовій формі / т. 1 а. с. 114-117 /, не є належними та допустимими доказами щодо укладення договору дарування грошових коштів на придбання спірного житла.

Отже, рішення суду першої інстанції від 22.04.2014 року та додаткове рішення від 22.09.2014 року в частині визначених розмірів часток в спільному майні подружжя та в частині визначених часток кожному із подружжя підлягає зміні, тобто доля ОСОБА_2 складає 29/100 частин, а доля ОСОБА_3 - 5/100 частин.

Оскільки, єдиним правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на спірні 34/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_3 є договір купівлі-продажу частки домоволодіння від 19.11.2004 року, то вирішуючи спір, який виник між сторонами, щодо поділу спільного майна подружжя з визначенням частки кожного із подружжя та з визнанням права власності на ці частки, суд першої інстанції повинен був виходити з вартості спірної частки домоволодіння на день її придбання, тобто з 9597 грн., а не 96605 грн., як і виходити лише з житлової площі будинків, яка зазначена в договорі від 19.11.2004 року, так як ні загальна, ні підсобна площа не фігурували в договорі від 19.11.2004 року, і сторонами не заявлялись позовні вимоги щодо зміни частки, яка була придбана ними в 2004 році.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду від 22.04.2014 року та додаткове рішення суду від 22.09.2014 року підлягають зміні, тобто слід поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя і виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 29/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3, що розташоване на земельній ділянці площею 982 кв. м. та складається з: А-1 - житловий будинок житловою площею 33,0 кв. м.; Б-1 - житловий будинок площею 33,7 кв. м; В - літня кухня; Г - сарай; Д - вхід до погріба; Е, Ж - сараї; З, И - вбиральня; Л, М - літній душ; К - колодязь; № 1-7 - огорожі, визнавши за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на ці 29/100 частин домоволодіння, як і виділити в особисту приватну власність ОСОБА_3 5/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3, що розташоване на земельній ділянці площею 982 кв. м. та складається з: А-1 - житловий будинок житловою площею 33,0 кв. м.; Б-1 - житловий будинок площею 33,7 кв. м.; В - літня кухня; Г - сарай; Д - вхід до погріба; Е, Ж - сараї; З, И - вбиральня; Л, М - літній душ; К - колодязь; № 1-7 - огорожі, визнавши за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на ці 5/100 частин домоволодіння.

При вище викладених обставинах, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг відповідача.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судових рішень, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2014 рок та додаткове рішення цього ж суду від 22 вересня 2014 року, в частині визначених розмірів часток в спільному майні подружжя та в частині визначених часток кожному із подружжя, в частині вартості частки домоволодіння та переліку площ з яких складається домоволодіння, - змінити.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, та виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 29/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3, що розташоване на земельній ділянці площею 982 кв. м. та складається з: А-1 - житловий будинок житловою площею 33,0 кв. м.; Б-1 - житловий будинок площею 33,7 кв. м; В - літня кухня; Г - сарай; Д - вхід до погріба; Е, Ж - сараї; З, И - вбиральня; Л, М - літній душ; К - колодязь; № 1-7 - огорожі, визнавши за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на ці 29/100 частин домоволодіння.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, та виділити в особисту приватну власність ОСОБА_3 5/100 частин домоволодіння АДРЕСА_3, що розташоване на земельній ділянці площею 982 кв. м. та складається з: А-1 - житловий будинок житловою площею 33,0 кв. м.; Б-1 - житловий будинок площею 33,7 кв. м.; В - літня кухня; Г - сарай; Д - вхід до погріба; Е, Ж - сараї; З, И - вбиральня; Л, М - літній душ; К - колодязь; № 1-7 - огорожі, визнавши за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на ці 5/100 частин домоволодіння.

В іншій частині рішення суду від 22.04.2014 року та додаткове рішення від 22.09.2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: