Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Микитюк О.Ю.,

при секретарі: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ТОВ „ОТП Факторинг Україна" звернулося до суду з вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначило, що 11.04.2008 року між ЗАТ „ОТП Банк" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № СМ-SME010/015/2008, відповідно якого останній отримав кредит в сумі 70000.00 доларів США строком до 11 квітня 2023 року.

У забезпечення виконання цього договору, з ОСОБА_2 укладено договір поруки.

27.06.2012 року між ПАТ „ОТП Банк" та ТОВ „ОТП Факторинг Україна" укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги. Відповідно даного договору ТзОВ „ОТП Факторинг Україна" прийняло право вимоги за кредитним договором № СМ-SME010/015/2008 від 11.04.2008 року та договором поруки № SR-SME 010/015/2008 від 11.04.2015 року.

Кредитний договір передбачав, що повернення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків здійснюється відповідачем щомісяця.

У зв"язку з тим, що ОСОБА_1 не було дотримано зазначених умов договору, позивачем здійснено вимогу дострокового виконання зобов"язань за договором в повному обсязі.

Просили стягнути з відповідачів у солідарному порядку виникшу суму боргу - 70680,90 доларів США та пеню.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, постановити нове - про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушенням норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що позивачем не надано доказів переходу до нього права вимоги, розміру заборгованості, судом не враховано зміни до договору, а також ту обставину, що вказані зміни не були доведені до відому поручителя, безпідставно не зменшено розмір неустойки.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № СМ-SME 010/015/2008 про надання кредиту в сумі 70000.00 доларів США строком до 11.04.2023 року зі сплатою відсотків за плаваючою відсотковою ставкою. У випадку неналежного виконання зобов»язань боржником, передбачалася сплата пені у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного зобов»язання за кожен день прострочки (а.с. 6-15).

У той же день, в забезпечення вказаного кредитного договору з ОСОБА_2 укладено договір поруки (а.с. 16-18).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, в зв»язку з неналежним вииконанням зобов»язань відповідачами, виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 64197.61 доларів США, за відсотками - 6482.52 долара США. За неналежне виконання зобов»язань нарахована пеня в сумі 3033988.63 грн. (а.с. 21).

Згідно з договором про відступлення права вимоги та договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а TOB «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вищевказаними кредитними договорами (а.с. 23-44).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого виновку про те, що право вимоги належить позивачу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У судовому засіданні представник апелянта пояснила, що не заперечує проти визначеної позивачем заборгованості по тілу кредиту, проте вважає, що відсотки обраховано неправильно, оскільки відсоткова ставка змінювалася додатковими угодами.

Враховуючи, що згідно з поданим до суду апеляційної інстанції розрахунком заборгованості, відсотки нараховувалися у відповідності до відсоткової ставки визначеної у кредитному договорі та додатковій угоді від 10 травня 2011 року (а.с. 90-99), відповідачем не надано будь-яких доказів того, що нарахування відсотків здійснено невірно, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано задовільнив позовні вимоги щодо стягнення цих сум у заявленій позивачем сумі.

Щодо розміру неустойки, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до вимог ст. 551 ч.3 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Сума пені набагато перевищує суму заборгованості відповідачів по тілу кредита та по відсотках, проте вказана обставина залишилася поза увагою суду першої інстанції.

Як пояснив представник апелянта, несплата заборгованості допущена позичальником через важке матеріальне становище.

За таких обставин, на думку колегії суддів, сума пені підлягає зменщенню до розміру заборгованості відповідачів - до 831201.17 грн.

Стягуючи заборгованість з відповідачів у солідарному порядку, суд першої інстанції не звернув увагу на ту оьбставину, що додатковою угодою від 10 травня 2011 року було збільшено відсоткову ставку по кредиту на певний період.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Оскільки вказаною додатковою угодою збільшено обсяг відповідальності поручителя, позивачем не надано будь-яких доказів того, що вказане збільшення відповідальності відбулося за загодою поручителя, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена порука припинена, а тому відсутні підстави для задоволення позову до поручителя.

Допущені судом першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права помилки, колегія суддів виправляє шляхом постановлення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити частково.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2014 року скасувати, постановивши нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна" 64197.61 доларів США заборгованості за кредитом, 6482.52 доларів США заборгованості по відсоткам, 831201.17 грн. пені та 3654.00 грн. сплаченого судового збору.

У решті вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді