АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/3959/2015 Головуючий в 1 інстанції - Притула Н.Г.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелті-Сіті» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року про відкриття провадження в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелті Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелтіко», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кронос», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелті Сіті» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелті Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелтіко», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кронос», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелті Сіті» про стягнення заборгованості.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2014 року відкрито провадження в даній справі.

Не погодившись з такою ухвалою суду, представник ТзОВ «Ріелті-Сіті» подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати. Вказував на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. В скарзі посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно відкрив провадження в даній справі, оскільки право вимоги до відповідачів-фізичних осіб, відповідно до умов договорів поруки, ще не настало. Також зазначив, що позовні вимоги до інших відповідачів підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, так як останні є суб'єктами підприємницької діяльності. Тобто, суд першої інстанції не мав жодних підстав для відкриття провадження в даній справі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «Ріелті Сіті» доводи скарги підтримав.

Представник банку проти доводів скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення вищенаведених представників, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно ст. 113 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або знаходження одного з відповідачів за вибором позивача.

Згідно з п. 40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (частина перша статті 113 ЦПК).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем пред'явлено позов про стягнення заборгованості за кредитним договором до відповідачів за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1

Так, з відомостей наведених в довідці з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва (а.с. 172).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що місцезнаходження відповідачів ТзОВ «Ріелті Сервіс», ТзОВ «Ріелтіко», ТзОВ «Ріелті Сіті» є адреса: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21, що також знаходиться в Шевченківському районі м. Києва.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що Шевченківський районний суд м. Києва прийшов до вірного висновку, що при визначенні підсудності даної справи можливо застосовувати правила загальної підсудності з врахуванням ст. 113 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відкрив провадження в даній справі, оскільки право вимоги до відповідачів-фізичних осіб, відповідно до умов договорів поруки, ще не настало, на правильність визначення підсудності в даній справі не впливає, оскільки відсутність права вимоги є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не відмови у відкритті провадження в справі з цих підстав.

Крім того, колегія суддів враховує також і те, що згідно з п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Зокрема, у попередньому судовому засіданні у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимог (який спосіб захисту свого права він обрав).

Про це ж саме йдеться і у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року.

Тобто, у суду першої інстанції не було жодних правових підстав для повернення позовної заяви через недотримання правил підсудності при поданні позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно відкрив провадження в справі, оскільки відповідачі ТзОВ «Ріелті Сервіс», ТзОВ «Ріелтіко», ТзОВ «Кронос», ТзОВ «Ріелті Сіті» є суб'єктами підприємницької діяльності, а тому даний спір повинен розглядатись в порядку господарського судочинства, колегія суддів не приймає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах зокрема, що виникають при укладенні, зміні, розірванні й виконанні господарських договорів.

Відповідно до ст. ст. 1, 12 ГПК України спори між підприємствами, установами, організаціями, особами, які займаються підприємницькою діяльністю та іншими юридичними особами розглядаються господарськими судами.

Тобто, критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи господарського судочинства є одночасно як суб'єктний склад учасників процесу, так і характер спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором про надання кредиту, укладеного між ПАТ «Банк Кіпру» (з правонаступником якого позивач ПАТ «Альфа Банк» уклав догові факторингу про відступлення права вимоги до ТзОВ «Кронос») та «Кронос»), поручителями якого є фізичні особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та юридичні особи ТзОВ «Ріелті Сервіс», ТзОВ «Ріелтіко», ТзОВ «Ріелті Сіті».

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15-16, частини другої статті 118 ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту.

Таким чином, оскільки відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники (в межах визначених договорами поруки), предметом спору є однорідні права та обов'язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що позовні вимоги повинні розглядатись в порядку господарського судочинства.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелті-Сіті» відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: