АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: ОСОБА_2

Суддів колегії: ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6, на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Відділення «Павлоградська філія» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Служба у справах дітей Павлоградської міської ради про визнання іпотечного договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

16 грудня 2014 року ОСОБА_5 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 звернулась з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Відділення «Павлоградська філія» ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - Служба у справах дітей Павлоградської міської ради про визнання іпотечного договору недійсним.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.04.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою, де ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 25.10.2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Згідно договору купівлі-продажу від 06.06.2007 року ОСОБА_7 придбав у приватну власність двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: вул. Челюскінців, 15, м. Павлоград, Дніпропетровська область

05 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір №PVH0GL00000115, за умовами якого відповідач надав ОСОБА_7 кредит у розмірі 23 000 доларів США на купівлю квартири по вул. Челюскінців, 15, копр.2 квартира 30 м. Павлоград, Дніпропетровська область /а.с. 11-13/ю.

В забезпечення повернення кредиту 06.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира загальною площею 54.40 кв.м., що знаходить за адресою: вул. Челюскінців, 15, м. Павлоград, Дніпропетровська область, яка належить ОСОБА_7 на праві приватної власності, та позивачка ОСОБА_5 надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_7 на передачу в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначену двокімнатну квартиру, яка придбана за кредитні кошти /а.с. 8-10/.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2013 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.03.2014 року, звернено стягнення на зазначену квартиру шляхом її продажу та виселенні ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з зазначеної квартири, яка є предметом іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.15-16,17-18).

Враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у позові, оскільки при укладенні договору іпотеки 06.06.2007 року, житлові права малолітньої ОСОБА_6 не були порушені, так як на час укладення договору іпотеки, дитина не набула права на проживання та користування даною квартирою, вселилася в квартиру разом з батьками та була в ній зареєстрована вже після придбання квартири та оформлення договору іпотеки. Тобто договір було укладено з додержанням вимог діючого законодавства і підстав для визнання його недійсним відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку, що оспорюваний договір іпотеки укладений з додержанням вимог діючого законодавства, тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що укладений договір порушує права неповнолітньої дитини та укладений без згоди органу опіки та піклування, не можуть бути підставою для скасування рішення з наступних підстав.

Згідно статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.

Судом встановлено, що на момент укладення договору іпотеки, предметом якого була квартира, дитина позивача в цій квартирі не проживала та не була зареєстрована, її вселення разом з батьками мало місце після укладення договорів іпотеки, а тому встановлені факти не є підставою для визнання договору іпотеки недійсним у зв'язку з невиконанням вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Відповідно до п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року N 2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

У відповідності до ст.10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте, будь-які докази, які б підтверджували, що на момент укладення договору іпотеки неповнолітня ОСОБА_6 мала право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки, суду не надані.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що при укладенні договору іпотеки права неповнолітньої ОСОБА_6 не порушені.

Суд першої інстанції розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Е.І. Григорченко

Судді: Н.О. Кочкова

ОСОБА_4