Справа № 127/2-249/11
Провадження № 2/127/82/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ :

До суду звернулось з позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

При розгляді справи позивача ПАТ «УкрСиббанк» замінено на його правонаступника ТОВ «Кей-Колект».

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.05.2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0, відповідно до якого їй було надано кредит в розмірі 350000 доларів США зі сплатою відсотків за користуванням кредиту в розмірі 13,5% річних, із строком повернення кредитних коштів до 16.05.2017 року. ОСОБА_1В неналежним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, що призвело до виникнення простроченої заборгованості.

17.05.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого вона отримала кредит в розмірі 130 000 доларів США до 16.05.2018 року за відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 12,8% річних. Відповідач ОСОБА_1 неналежним чином не виконує взяті на себе зобовязання за цим договором, що призвело до виникнення утворення заборгованості.

17.05.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого вона отримала кредит в розмірі 70 000 доларів США до 16.05.2018 року за відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 13,0% річних. Відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконує взяті на себе зобовязання за цим договором, що призвело до утворення заборгованості. З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 17.05.2007 року за №114203, відповідно до якого ОСОБА_2 зобовязався відповідати за належне виконання зобовязань позичальником перед позивачем у повному обсязі. Станом на 13.07.2011 року загальна заборгованість ОСОБА_1 перед банком в еквіваленті на національну валюту становить 5 255 205,41 грн. Зазначені обставини й стали підставою звернення до суду з цим позовом.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, посилаючись на обставини справи.

Представник відповідачів позов не визнав. Згідно з його запереченнями ТОВ «Кей-Колект» є неналежним кредитором у зобовязанні щодо повернення відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів. Крім договору факторингу інших доказів на підтвердження позовних вимог немає. Право банку на дострокове стягнення заборгованості передбачено кредитними договорами. Сторони погодили, що строк виконання зобовязання настав в разі дострокового стягнення всієї суми заборгованості за кредитними договорами. За договором факторингу ПАТ «УкрСиббанк» відступає ТОВ «Кей-Колект» право вимоги «як є». Якщо строк виконання зобовязання настав, нарахування відсотків з травня 2009 р. по 21.10.2010 р. (дата звернення з позовом до суду) необґрунтоване. Прострочений борг за тілом кредиту, проценти та пеня зазначені в іноземній валюті, тоді як в ТОВ «Кей-Колект» відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій. Згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року касаційна інстанція вказала на ряд недоліків допущених судами першої та апеляційної інстанції при вирішенні цієї справи. Зокрема, Держкомфінпослуг 03.04.2009 р. видав розпорядження №231 (зареєстроване в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року за №373/16389) «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», згідно з п.п.1.2. якого до фінансової послуги факторингу віднесено набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-субєктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. 27.05.2013 року за вих. №3772/16-12 Нацкомфінпослуг на звернення фізичної особи надав відповідь згідно з якою вважає, що укладення небанківською установою (фактором) договору факторингу, яким передбачено набуття фактором відступного права вимоги до боржників фізичних осіб, є порушенням вимог підпункту 2 пункту 1 розпорядження. Тобто, станом на дату укладення договору факторингу №1 від 12.12.2011 року норми закону прямої дії, яка б дозволяла фактору придбати право вимоги до фізичної особи не субєкта підприємницької діяльності не було. Щодо відповідача ОСОБА_2 представник просив врахувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.07.2014 р. про визнання поруки припиненою.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

17.5.2007р. року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0. Згідно з умовами Договору позичальнику ній було надано кредит у іноземній валюті в розмірі 350 000,00 доларів США за відсотковою ставкою за користування кредитом 13,5% річних. Термін повернення кредиту 16.05.2017 року.

Відповідно до п.1.2.2. кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути Банку кредит у повному обсязі.

Згідно з п.4.1 Договору про надання споживчого кредиту за порушення термінів виконання будь-якого зі своїх зобов'язань за Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісії, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Згідно з п.6.1.2 Договору при порушенні позичальником умов цього договору банк має право самостійно змінити термін повернення кредиту за цим поговором в порядку, встановленому розділом 6 цього Договору. Право дострокового повернення кредиту у випадку виникнення простроченої заборгованості передбачене також статтею 1050 ЦК України.

Відповідно до п.4.3 Договору позичальник зобов'язаний сплатити Банку неустойку за порушення своїх зобов'язань (в тому числі і за порушення термінів виконання зобов'язань) у сумі 500,00 гривень.

В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №114205 від 17.05.2007 року, за якими поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник в разі порушення останнім виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 0 від 17.05.2007 року.

Договором поруки передбачено : відповідно до п.1.1 договору поруки, поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання боржником, усіх її зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2014 р., яке набрало законної сили 11 серпня 2014 р., визнано припиненим зобовязання ОСОБА_2, що виникли з договору поруки №114205 від 17 травня 2007 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

17.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0. Згідно з умовами Договору їй було надано кредит у іноземній валюті в розмірі 130 000,00 доларів США за відсотковою ставкою за користування кредитом 12,8% річних. Термін повернення кредиту 16.05.2018 року.

Відповідно до п.1.2.2. кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути Банку кредит у повному обсязі.

Згідно з п.4.1 Договору про надання споживчого кредиту за порушення термінів виконання будь-якого зі своїх зобов'язань за Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісії, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Згідно з п.6.1.2 Договору при порушенні позичальником умов цього договору банк має право самостійно змінити термін повернення кредиту за цим поговором в порядку, встановленому розділом 6 цього Договору. Право дострокового повернення кредиту у випадку виникнення простроченої заборгованості передбачена також статтею 1050 ЦК України.

Відповідно до п.4.3 Договору позичальник зобов'язаний сплатити Банку неустойку за порушення своїх зобов'язань (в тому числі і за порушення термінів виконання зобов'язань) у сумі 500,00 гривень.

В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №114180 від 17.05.2007 року, за якими поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник в разі порушення виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 0 від 17.05.2007 року.

Договором поруки передбачено, що відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання боржником усіх її зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

17.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0. Згідно з умовами Договору їй було надано кредит у іноземній валюті в розмірі 70 000,00 доларів США за відсотковою ставкою за користування кредитом 13,0% річних. Термін повернення кредиту 16.05.2018 року.

Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути Банку кредит у повному обсязі.

Згідно з п.4.1 Договору про надання споживчого кредиту за порушення термінів виконання будь-якого зі своїх зобов'язань за Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісії, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Згідно з п.6.1.2 Договору при порушенні позичальником умов цього договору банк має право самостійно змінити термін повернення кредиту за цим договором в порядку встановленому розділом 6 цього Договору. Право дострокового повернення кредиту у випадку виникнення простроченої заборгованості передбачена також статтею 1050 ЦК України.

Відповідно до п.4.3 Договору позичальник зобов'язаний сплатити Банку неустойку за порушення своїх зобов'язань (в тому числі і за порушення термінів виконання зобов'язань) у сумі 500,00 гривень.

В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №114203 від 17.05.2007 року, за якими поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник в разі порушення виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 0 від 17.05.2007 року.

Позичальнику та поручителю направлено листи - вимоги щодо дострокового повернення кредиту від 11.04.2009 року, 18.03.2009 року, 21.02.2009 року, 11.12.2008 року. Відповідачі пропозиції банку щодо сплати заборгованості за кредитними договорами залишили без задоволення.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк»та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого відбулась заміна кредитора у зобовязаннях, які випливають з договорів про надання споживчих кредитів № 0, №0, № 0, договору іпотеки від 17.05.2007 року, договорів поруки № 114180, № 114203 від 17.05.2007 року, № 114205 від 17.05.2010 року.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, враховуючи висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 18 грудня 2013 р., суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.05.2012 року в цій справі задоволено позов ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами порук в загальній сумі 5255205,41 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 серпня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено, а рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 22.05.2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20 лютого 2013 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1, ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 серпня 2012 року скасовано, а справу повернуто до Апеляційного суду Вінницької області для розгляду по суті.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18 вересня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 22 травня 2012 року, залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18 грудня 2013 року заочне рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 22.05.2012 року по справі №2-249/11 та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 18 вересня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, Вищим спеціалізованим судом вказано на недоліки, які були допущені судами попередніх інстанцій та на фактичні обставини, які підлягають встановленню з метою правильного вирішення спору.

На переконання суду позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» необґрунтовані та недоведені виходячи з наступного.

В своїх позовних вимогах Позивач зазначає, що в звязку з продажем кредитного портфеля та укладенням договору факторингу №1 від 12.12.2011 р. до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги до Відповідача ОСОБА_1 за кредитними договорами, які були укладені між нею та ПАТ «УкрСиббанк» на умовах та в обсязі, які визначені умовами Кредитних договорів.

Проте судом при новому розгляді справи встановлено фактичні обставини, що доводять безпідставність вимог Позивача:

- ПАТ «УкрСиббанк» є юридичною особою, господарським товариством зареєстрованим у встановленому законом порядку, відтак його діяльність крім іншого регулюється положеннями Господарського кодексу України. Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих договорів.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 ГК України).

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.2 статті 345 ГК України істотними умовами договору є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

В ухвалі від 18 грудня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, звертає увагу на передчасність висновку щодо заміни сторони у провадженні з огляду на вимоги чинного законодавства. А саме:

-Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належить операції з факторингу. Фінансові установи в Україні діють відповідно до цього Закону з урахуванням норм законів України, які встановлюють особливості їх діяльності;

-Відповідно до ст. 21 цього закону державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг;

-Згідно з п.13 Положення «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг», Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання;

-Рішення Нацкомфінпослуг, прийняті в межах її повноважень, є обов'язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами та місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності і громадянами;

Рішення Нацкомфінпослуг, які є нормативно-правовими актами, підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку;

Рішення Нацкомфінпослуг, які є нормативно-правовими актами, не потребують узгодження з іншими органами державної влади, крім випадків, передбачених законом.

Держкомфінпослуг 03.04.2009 р. видав розпорядження №231 (зареєстроване в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року за №373/16389) «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», згідно з п.п.1.2. якого до фінансової послуги факторингу віднесено набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-субєктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення.

Крім того, 27.05.2013 року, за вих. №3772/16-12 Нацкомфінпослуг, на звернення фізичної особи надав відповідь, згідно з якою цей орган вважає, що укладення небанківською установою (фактором) договору факторингу, яким передбачено набуття фактором відступного права вимоги до боржників фізичних осіб, є порушенням вимог підпункту 2 пункту 1 розпорядження.

Відтак, станом на дату укладення договору факторингу №1 від 12.12.2011 року норми закону прямої дії, яка б дозволяла фактору придбати право вимоги до фізичної особи не субєкта підприємницької діяльності не було.

Пояснення представника позивача та додані до нього документи, щодо визнання постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, нечинним пункту 1 Розпорядження №231 Держкомфінпослуг від 03.04.2009 року не заслуговують на увагу суду з огляду на те, що ця Постанова була ухвалена 14.06.2013 року та відповідно до тексту Постанови пункт 1 Розпорядження №231 Держкомфінпослуг від 03.04.2009 року визнано нечинним, а в частині визнання незаконним Розпорядження №231 від 03.04.2009 року було відмовлено. Тобто, ця Постанова набрала законної сили з моменту проголошення і не застосовується до правовідносин, що виникли раніше. Також на час винесення ухвали від 18 грудня 2013 р. Вищого спеціалізованого суду України суд касаційної інстанції врахував і цю обставину.

Відповідно до п.1.6. Договору факторингу відступлення прав вимог за договором здійснюється виключно на умовах «як є» і без права вимоги до клієнта. З врахуванням вищезазначеного пункту Договору факторингу №1 та враховуючи надані представником Позивача пояснення, Позивач стверджує що ТОВ «Кей-Колект» прийняв всі права кредитора в зобовязаннях, що виникли з кредитних договорів та договорів забезпечення до них, у обсягах та на умовах, які існували на момент такого набуття прав.

Однак, такі твердження протирічать встановленим обставинам справи та спростовуються наступним:

20.10.2010 р. року, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Ленінського районного суду міста Вінниці з позовом до Відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами та договорами порук.

В позовній заяві Позивач зазначив, що станом на дату подання позову 20.10.2010 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 17 травня 2007 року становить:

Прострочений основний борг 294569,26 доларів США;

Прострочені проценти 68877,61 доларів США;

Пеня 14932,19 доларів США;

Неустойка 500,00 грн., загальна сума заборгованості відповідно до офіційного курсу НБУ становить 2988672,95 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком;

заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 17 травня 2007 року становить:

Прострочений основний борг 100302,65 доларів США;

Прострочені проценти 22894,92 доларів США;

Пеня 4700,30 доларів США;

Неустойка 500,00 грн., загальна сума заборгованості відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1089520,88 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком;

заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 17 травня 2007 року становить:

Прострочений основний борг 59393,19 доларів США;

Прострочені проценти 12520,43 доларів США;

Пеня 2552,85 доларів США;

Неустойка 500,00 грн., загальна сума заборгованості відповідно до офіційного курсу НБУ становить 588584,05 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком;

Загальна сума заборгованості за трьома кредитними договорами становить 4666777,88 грн.

При цьому також зазначає, що Банк як кредитор вважає термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит обовязковим до повернення з посиланням на відповідні пункти кредитного договору та на докази направлення Відповідачу досудових вимог з вказівкою на використання Банком свого права на зміну терміну повернення кредиту в сторону зменшення та вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту на 30 день з моменту отримання досудової вимоги. На підтвердження своїх доводів ПАТ «УкрСиббанк» долучає до позовної заяви листи-вимоги на імя ОСОБА_1: за Кредитним договором №0 від 17 травня 2007 року від 18 березня 2009 року, за вих. №132/1-111-11-869 з доказами їх вручення; за Кредитним договором №0 від 17 травня 2007 року від 11 квітня 2009 року за вих. №132/1-111-11-909 з доказами їх вручення; за Кредитним договором №0 від 17 травня 2007 року від 11 квітня 2009 року за вих. №132/1-111-11-909 з доказами їх вручення; за Кредитним договором №0 від 17 травня 2007 року від 11 квітня 2009 року за вих. №132/1-111-11-914 з доказами їх вручення, тобто, скориставшись своїм правом на дострокову вимогу погашення зобовязань за кредитними договорами, строк виконання зобовязання настав 18 квітня 2009 року.

11.04.2009 року аналогічна вимога за вих.№132/1-111-11-909 була направлена за кредитним договором №0, згідно з вимогами якої строк виконання основного зобовязання настав 11 травня 2009 року.

11.04.2009 року, аналогічна вимога за вих. №132/1-111-11-913 була направлена за кредитним договором №0, згідно з вимогами якої строк виконання основного зобовязання настав 11 травня 2009 року.

Такі ж листи-вимоги про зміну строку дії кредитного договору та вимогу про його дострокове виконання були направлені і поручителю ОСОБА_2

Протягом розгляду справи позивач збільшував позовні вимоги.

Таким чином у звязку зі зміною строку повернення кредиту банком в сторону його зменшення, починаючи з 12 травня 2009 року, у Позивача розпочався строк позовної давності на всю суму заборгованості як до Боржника так і до Поручителя.

24.04.2012 року представником ПАТ «УкрСиббанк» подано клопотання про заміну позивача на ТОВ «Кей-Колект» в звязку з продажем кредитного портфеля та укладенням договору факторингу №1 від 12.12.2011 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.05.2012 р. клопотання задоволено.

Однак, з врахуванням висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних, постановлення ухвали щодо заміни позивача в справі на його правонаступника було необґрунтованим.

Згідно з наданою до суду копією договору факторингу №1 від 12.12.2012 року та частини доданих до неї копій додатків ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу згідно з умовами якого Фактор набув права вимоги до боржника ОСОБА_1 Як вбачається з наданих копій додатків до договору суми відступлених вимог за кредитами складаються з простроченого тіла та процентів, які були нараховані банком станом на 12.12.2012 року.

При цьому доказів щодо підстав та правомірності нарахувань процентів після настання терміну повернення кредиту Позивачем по справі не надано. Тобто, обставина на яку посилається Позивач в розумінні ст.10, 60 ЦПК України залишилася недоведеною. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивач наполягає на дійсності його вимог та просить їх задовольнити, проте доказів щодо правомірності його вимог в іноземній валюті доларах США до Відповідачів та підстав для їх задоволення до суду не надає. Відтак у суду відсутні правові підстави для ухвалення рішення про стягнення зазначеної позивачем суми заборгованості, оскільки доказів наявності ліценції на здійснення валютних операцій ТОВ «Кей Колект» до суду не надало.

Відповідно до п.1.2 Положення про порядок надання банкам і філіям іноземних банків генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.08.2011 року №281 банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги, передбачені Законом України «Про банки і банківську діяльність» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями, тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету міністрів України №15-93.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства та наданих Позивачем документів товариство не має права проводити валютні операції, зокрема нарахування процентів за користування кредитом у іноземній валюті без отримання відповідної ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій.

Постановою №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

При цьому, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитором або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

З огляду на викладене, суд першої інстанції при новому розгляді справи, встановивши відсутність належних доказів, а також недоведеність Позивачем факту наявності у Відповідачів заборгованості за Кредитними договорами та чинності щодо них договору факторингу в сумах, які були заявлені до суду, а також враховуючи пряму заборону закону щодо відступлення прав вимог до фізичних осіб не підприємців, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

На підставі викладеного. керуючись ст. ст. 512, 514, 517, 1077, 559 ч. 4, 611, 626, 638 ч. 1, 1054, 1077 ЦК України, ст. ст. 4, 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п.п. 1,2 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №213 від 03.04.2009 р. «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя