АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/1026/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: СавлукТ.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6801/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Ратнікової В.М., Борисової В.М.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Жданюк Дарї Василівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова ВладиславаВолодимировича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у січні 2015 року.

Зазначав, що 27.09.2006 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 45 725,00 доларів США на строк до 27.09.2027 року зі сплатою 10,3 % річних. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27.09.2006 року між сторонами укладено іпотечний договір №23716, згідно якого відповідач передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, в тому числі за кредитним договором №0 від 27.09.2006 року, укладеного з відповідачем.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2014 року складала 760 083,94 грн. На підставі викладеного позивач просив в рахунок виконання основного зобов'язання, щодо оплати заборгованості у розмірі 760 083,94 грн., звернути стягнення за Договором іпотеки №23716 від 27.09.2006 року шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ "Дельта Банк" на предмет іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЧернокурО.М. 27 вересня 2006 року, за реєстрованим номером 3457, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 27 вересня 2006 року, про що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. надано відповідний витяг від 27 вересня 2006 року та буде зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна у встановлений законом термін у порядку ст. 657 ЦК України і не має жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких Іпотекодавець отримав право власності на Предмет іпотеки, а також вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 27.09.2006 року між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 45 725,00 доларів США, еквівалент за курсом НБУ на день укладення Договору становить 230 911,25 грн. Процента ставка за користування кредитом протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, встановлюється в розмірі 10,3 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору, з кінцевою датою повернення кредиту не пізніше 27.09.2027 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 27.09.2006 року між сторонами укладено Договір іпотеки №23716, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. 27 вересня 2006 року, за реєстром №3457, право власності за яким зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15 вересня 2006 року за реєстровим №1744.

08.12.2011 року між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "УкрСиббанк" укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, відповідно до умов договору, права вимоги за кредитами переходять від продавця до покупця, викладених у договорі, зобов'язання продавця передати права вимоги за кредитами покупцеві є виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття.

Як вбачається з Витягу з додатку до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (перелік прав вимоги за кредитами), укладеного між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" від 08 грудня 2011 року, продавець передав, а покупець прийняв документи щодо стягнення заборгованості Боржників, а в тому числі до ОСОБА_4 за Кредитним договором №0.

Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ "Дельта Банк" посилається на порушення з боку відповідача зобов'язань по Кредитному договору №0 від 27.09.2006 року щодо несвоєчасної сплати основного кредиту та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 01.10.2014 року виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 58 670,10 доларів США, що згідно курсу НБУ станом складає 760 068,94 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які мали підтвердити факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору та наявність заборгованості, яка виникла у відповідача, в розмірі визначеному у позовній заяві, оскільки долучена до матеріалів справи довідка містить лише загальні суми здійснених банком нарахувань, без зазначення їх деталізованого та щомісячного розрахунку, з урахуванням підстав, порядку та розміру їх нарахування.

Відповідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зообов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.33, ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Отже обов'язковою умовою задоволення вимог за основним зобов'язанням за рахунок предмета іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання.

На підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором №0 від 27.09.2006 року, позивачем зазначено лише розмір заборгованості 760 083,94 грн., який складається з заборгованості по кредиту 540 664,26 грн., та заборгованості по відсоткам 219 419,67 грн., а також витяг з додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, з якого вбачається що фактичний розмір невиконаного зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором у гривневому еквіваленті станом на 16.12.2011 року складає 386 735,50 грн.

Натомість пред'являючи позовні вимоги позивач просить стягнути заборгованість станом на 01.10.2014 року.

Так, відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість всупереч вимогам вищезазначених статтей належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором до суду першої інстанції надано не було.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

З Витягу Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 14.07.2015 року не вбачається відомостей про відступлення прав вимоги за вказаним договором від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк».

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що перехід права вимоги за іпотечним договором від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» не відбувся.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Натомість колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині посилання на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Виходячи з положень ст. 3 вказаного Закону він має тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Натомість дія вказаного закону не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права тощо.

Враховуючи зазначене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як на підставу для відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Жданюк Дарї Василівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова Владислава Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2015 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як на підставу для відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: