Справа № 456/174/14 Головуючий у 1 інстанції: Янко Б.Я.
Провадження № 22-ц/783/760/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Струс Л.Б.,

секретаря: Матяш С.І.,

з участю: відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3. та її представника- ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, секретаря Йосиповицької сільської ради Стрийського району ОСОБА_3 про визнання заповіту нікчемним,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 жовтня 2014 року у задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, секретаря Йосиповицької сільської ради Стрийського району ОСОБА_3 про визнання заповіту нікчемним - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4. В апеляційній скарзі посилається на незаконність рішення суду, ухваленого судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обcтавинах справи. Вказує, що після смерті її рідного брата ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилася спадщина і оскільки спадкоємців першої черги не було, то вона як спадкоємець другої черги за законом звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини. Однак, 21 грудня 2012року отримала відповідь від нотаріуса про те, що єдиним спадкоємцем за заповітом, посвідченим Йосиповецькою сільською радою 07 серпня 2012 року за № 68, є ОСОБА_2

Вважає вказаний заповіт нікчемним, оскільки такий складений з порушенням вимог щодо форми та посвідчення, передбачених статями 1247,1257 ЦК України. Зокрема, заповіт складений посадовою особою, яка не мала на це права, не вказано місце посвідчення заповіту, місце та час складання, підписання його заповідачем. Не відповідає дійсності місце посвідчення заповіту у Йосиповицькій сільській раді Стрийського району, оскільки він в дійсності був підписаний в будинку ОСОБА_5

Також, зазначає, що у спеціально відведеному місці на бланку заповіту заповідачем власноручно не вписано, що текст заповіту йому прочитано вголос і ним власноручно підписано. Апелянт вважає, що було порушено таємницю заповіту, оскільки у кімнаті під час його підписання знаходились сторонні особи.

Зазначає, що при оформленні заповіту ОСОБА_5, секретарем Йосипівської сільської ради ОСОБА_3 грубо порушено вимоги п.п.1.4, 2.1, ч.3 п.2.17 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року № 3306/5.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов про визнання заповіту нікчемним задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_2,ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до вимог ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним та відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України не потребує визнання його недійсним, отже досліджувати обставини, передбачені ст. ст. 215-236 ЦК України також не вимагається.

Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" N 9 від 06 листопада 2009 року вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Згідно ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 21.11.2012 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, За життя ним було складено заповіт від 07.08.2012 року, згідно якого на випадок своєї смерті все своє майно, з чого б воно не складалось і де б воно не було, і взагалі все те що буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_2.

Вказаний заповіт було посвідчено секретарем Йосиповицької сільської ради Стрийського району ОСОБА_3 та зареєстровано у реєстрі № 68, оскільки така згідно рішення виконавчого комітету Йосиповицької сільської ради від 29.07.2011 року № 33 була наділена відповідними повноваженнями по вчиненню нотаріальних дій.

Як вбачається із копії вищезазначеного заповіту такий був підписаний заповідачем ОСОБА_5 власноручно.

Крім того як вбачається з копії журналу обліку викликів відповідального за вчинення нотаріальних дій поза приміщенням Йосиповицької сільської ради секретар виконкому Йосиповицької сільської ради ОСОБА_3 07.08.2012 року двічі приходила до будинку заповідача ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, а саме перший раз о 15:00 год. для встановлення волі та другий раз о 17:00 год. для підписання та посвідчення заповіту, про що свідчить особистий підпис заповідача у даному журналі.

Відтак, суд першої інстанції вірно встановив, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що заповіт був написаний у сільській раді за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (комп'ютера) без прохання на те заповідача, що оскаржуваний заповіт не був прочитаний особисто заповідачем та йому не було оголошено зміст заповіту, також не роз'яснено правових наслідків, а сам заповіт було посвідчено з порушенням нотаріальної таємниці.

Посилання апелянта на той факт, що одним із порушень, допущених секретарем під час складання заповіту було те, що такий заповіт повинен був бути посвідчений у присутності двох свідків, оскільки ОСОБА_5 мав фізичні вади - порушення слуху, порушення функції суглобів та рак правої легені є безпідставними, оскільки ці вади жодним чином не перешкоджали позивачу самому прочитати даний заповіт.

Так, згідно п 1.11. Порядку про затвердження вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.12.2012 року на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках.

Як передбачено п. 2.6 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій органами місцевого самоврядування, глуха, німа або глухоніма фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, сама читає заповіт чи заяву і підписує його (її).

Таким чином, суд першої інстанції проаналізувавши вищенаведені норми законодавства прийшов до вірного висновку, що наявність у заповідача такої вади як порушення слуху не позбавило можливості заповідача самому прочитати та підписати заповіт, що і було ним зроблено та знайшло своє підтвердження у ході судового засідання.

Оскільки право на складання заповіту має особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК), згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК підставою для нікчемності заповіту є кваліфікація його як такого, що складений особою, яка не мала на це права. Це зокрема, заповіт, вчинений недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою, особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача.

Також підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України, а саме: письмова форма, нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом, зазначення у заповіті місця та часу його складання, підписання заповіту заповідачем.

Що стосується твердження апелянта про те, що не зроблено відмітку, що заповіт посвідчується за межами сільської ради та не названо причини цього, то суд правильно зазначив наступне.

Згідно 2.1. розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій органами місцевого самоврядування нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

У оспорюваному заповіті місцем посвідчення зазначено приміщення сільської ради с. Йосиповичі, Стрийського району Львівської області. Разом з тим як видно із пояснень секретаря Йосиповицької сільської ради Стрийського району ОСОБА_3, заповіт був посвідчений поза приміщенням органу місцевого самоврядування, на прохання самого заповідача у будинку де він проживав за адресою: АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_5 був хворою людиною та не міг самостійно пересуватися, однак вона помилково вказала у заповіті, що такий підписаний у сільській раді, а не за місцем проживання заповідача.

Те що оспорюваний заповіт був підписаний за місцем проживання ОСОБА_5 також стверджується наявною у матеріалах справи копією журналу реєстрації нотаріальних дій у якому вказано про посвідчення заповіту вчинено за місцем проживання заповідача у зв'язку з похилим віком.

Таким чином, суд вірно встановив, що обгрунтування позовних вимог зводиться тільки до констатації незаконності дій посадової особи органу місцевого самоврядування при складанні заповіту, а саме зазначення недостовірних даних про місце його посвідчення та відсутність посилання на те, з яких причин заповіт було посвідчено за межами сільської ради. Однак дані факти не можуть служити підставою для задоволення позовних вимог, оскільки заповідач який звернувся до секретаря сільської ради для посвідчення заповіту, а також ОСОБА_2, на користь якого було вчинено заповіт, не мають відношення до порядку організації роботи органу місцевого самоврядування, та не несуть відповідальність за дії чи бездіяльність посадових осіб, а тому така помилка не може вплинути на волевиявлення спадкодавця та права спадкоємця, які виникають у нього на підставі даного заповіту.

З даного приводу існує позиція Європейського суду з прав людини, викладена у справі "Федоренко проти України", згідно якої громадяни не несуть відповідальності за незаконні дії органів державної влади чи місцевого самоврядування та повинні бути впевнені в тому, що органи державної влади чи місцевого самоврядування при розгляді заяв громадян діятимуть в межах законодавства.

Крім того, відповідно до правової позиції висловленої в ухвалі судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.12.2013 року відсутність у тексті заповіту напису, що він складався та посвідчувався поза приміщенням виконкому місцевої ради, але в межах нотаріального округу, не є істотною умовою для визнання заповіту недійсним, якщо судом буде встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним.

Зважаючи на вищенаведене суд прийшов до вірного висновку, що форма оспорюваного заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України. У заповіті зазначено час та місце його складання, текст прочитаний уголос, підписаний особисто заповідачем та йому роз'яснено зміст статей 1241,1254 ЦК України, а тому посилання позивача на підставність позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи.

Незначна технічна помилка щодо місця складання та посвідчення заповіту, яка допущена секретарем сільської ради під час посвідчення заповіту 07.08.2012 року, не може бути підставою для зміни волі заповідача.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлене з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, при повно з'ясованих обставинах справи, а відтак, скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Струс Л.Б.