У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2015 р. м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року та рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про намір; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором наміру. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 26 листопада 2014 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір про намір, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язався в строк до 28 листопада 2014 року включно забезпечити позитивний результат розгляду на засіданні секції «Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів та виробів» питання про погодження відхилень ДБН при будівництві багатоквартирного житлового будинку з мансардою та вбудованими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався передати йому 100 000,00 доларів США, й для забезпечення виконання умов договору грошові кошти були покладені у банківський сейф КБ «Преміум». Строк виконання зобов'язання був визначений сторонами до 05.12.2014 року. У разі невиконання своїх зобов'язань у цей строк йому надавався ще один календарний місяць для виконання обов'язку.

30.12.2014 року позивач виконав свої зобов'язання повністю та надав цьому підтвердження відповідачу.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про намір від 26.11.2014 року з підстав п. 5 ч.1 ст.203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. При цьому підтвердив, що 26.11.2014 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір, за умовами якого останній взяв на себе зобов'язання забезпечити позитивний результат розгляду на засіданні секції Науково-технічної ради Міністерства регіону України «Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів та виробів» питання про погодження відхилень ДБН при будівництві багатоквартирного житлового будинку з мансардою та вбудованими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 для забезпечення своїх намірів. На виконання умов зазначеного договору він передав ОСОБА_3 авансовий платіж у розмірі 32 000 доларів США, або 675 200,00 грн, та поклав 100 000,00 доларів США у банківський сейф КБ «Преміум», тим самим повністю забезпечивши покладені на ОСОБА_3 зобов'язання. До 05.12.2014 року ОСОБА_3 не виконав умови договору, посилаючись на обмаль часу. Такі дії ОСОБА_3 свідчать про те, що він і не намагався виконати свої зобов'язання за договором, оскільки не звертався за довіреністю, не витребовував жодних документів та матеріалів, які б могли допомогти в процесі захисту його інтересів під час виконання умов договору, тим самим не прагнув реального настання правових наслідків, обумовлених договором, що суперечить положенням п. 5 ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про намір задоволені частково. Стягнуто з АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 борг у розмірі 1 072 261 грн 81 коп. та 3 654 грн - сплата судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зазначеним рішення суду відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційні скарзі представник АДРЕСА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на обставини справи та докази по справі, просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та судового збору, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 повністю.

Вивчивши касаційну скаргу, ознайомившись із змістом оскаржуваних судових рішень, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4 не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань за договором про намір від 26.11.2014 року, внаслідок чого станом на 30.12.2014 року виникла заборгованість у розмірі 68 000 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 1 072 262 грн 81коп., а тому ОСОБА_3 має право на стягнення зазначених коштів відповідно до статей 526, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 629 ЦК України. ОСОБА_4 не доведено, що угода про намір від 26.11.2014 року суперечить нормам ЦК України, зокрема положенням п. 5 ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Висновки судів попередніх інстанцій є правильними. Суди вірно визначилися з характером спірних правовідносин, які виникли між сторона, надали їх належну правову оцінку і прийняли обґрунтовані та законні рішення.

Касаційна скарга фактично зводиться до оцінки доказів по справі і не містить посилань на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ч.4 п.5 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року та рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за договором про намір; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, відшкодування моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я О.В. Попович