АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5559/15 Головуючий 1 інст. - Штих Т.В.
Справа № 638/7547/13-ц Доповідач - Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі - Каплаух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку у цьому майні та про скасування свідоцтва про право на спадщину,-

в с т а н о в и л а:

04 лютого 2013 року ОСОБА_1, звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 та уточнивши вимоги, просила встановити факт спільного проживання її з ОСОБА_3 однією сім'єю з липня 2002 року по 19 жовтня 2012 року та визнати їх спільною сумісною власністю: нежитлове приміщення 3-го поверху №6 в Літ. Літ. «Л-8» по вул.. Бакуліна у м. Харкові; нежитлове приміщення підвалу 1-го рівня №46 - місце для паркування в літ. «А-25», двокімнатну квартиру АДРЕСА_1; автомобіль НОNDA CR-V 2.0 державний номер НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3 та провести поділ вказаного майна, яке є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3 визнавши за нею право власності на ? частину кожного із об'єктів спільної сумісної власності.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на початку 1991 р. вона познайомилася з ОСОБА_3, з яким склалися гарні стосунки І який на той час був одружений, але з дружиною не проживав. З серпня 1998 р. вони почали проживати спільно як сім'я. Шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану не реєстрували враховуючи відсутність спільних дітей та негативний досвід попереднього шлюбу. Мешкали постійно разом, в одній оселі, однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки, притаманні подружжю. Разом з ними проживала ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, донька позивачки. ОСОБА_3 виховував її та ставився як до рідної доньки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер.

За час спільного проживання з 1998 р. на спільні кошти придбавалося нерухоме та рухоме майно. Під час спільного життя ОСОБА_1 працювала, підробляла репетиторством, відчужувала свої об'єкти нерухомості, отримані від продажу та зароблені кошти та зокрема запозичені у ОСОБА_4 кошти, витрачала виключно на потреби сім'ї, разом з ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. Спадкова маса становить спільно нажите подружжям без реєстрації шлюбу майно:

-двокімнатна квартира АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення 3 поверху № 6 в літ. «л-8» по АДРЕСА_4

- нежитлові приміщення підвалу 1 рівня НОМЕР_4- місце паркування в літ. «а-25», по АДРЕСА_5

- квартира АДРЕСА_2;

- квартира АДРЕСА_3

-гаражні бокси НОМЕР_5 та НОМЕР_6 по АДРЕСА_6;

- нежитлове приміщення 3-го поверху № 6 в Літ. «Л- 8» по АДРЕСА_7

-нежитлове приміщення підвалу 1-го рівня НОМЕР_4 - місце для паркування в Літ. «А-25»;

-автомобіль HONDA СR-V 2.0 держ. НОМЕР_8, двигун НОМЕР_10, Кузов НОМЕР_7;

-земельна ділянка пл. 0,111 га на території Липецької сільради Харківського району Харківської області держ. акт на право власності на землю Серії НОМЕР_9.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2013 року у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовлено.

На підставі ухвали судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 20 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції від 04 вересня 2013 року залишено без змін.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2013 року за нововиявленими обставинами, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2014 року було скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами.

09 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності на спадщину.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2014 року позови ОСОБА_1 об'єднано в одне провадження.

22 жовтня 2014 року ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги (а.с. 10-17 т. 4).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку у цьому майні та про скасування свідоцтва про право на спадщину відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі:

-встановити факт спільного проживання її з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 серпня 1998 року по 19 жовтня 2012 року;

-визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 нежитлові приміщення третього поверху № 6 в літ. «л-8» по АДРЕСА_8 нежитлові приміщення підвалу першого рівня НОМЕР_4- місце паркування в літ. «а-25», по АДРЕСА_9 квартиру АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_3 гаражні бокси НОМЕР_5 та НОМЕР_6 по АДРЕСА_6, нежитлове приміщення 3-го поверху № 6 в Літ. «Л-8» по АДРЕСА_7 нежитлове приміщення підвалу 1-го рівня НОМЕР_4 - місце для паркування в Літ. «А-25»; автомобіль HONDA CR-V 2.0 Державний номер НОМЕР_11, двигун НОМЕР_12, Кузов НОМЕР_13;

-провести поділ спільного сумісного майна між нею та ОСОБА_3 шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку майна, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 нежитлових приміщень третього поверху № 6 в літ. «л-8» по АДРЕСА_8 нежитлових приміщень підвалу першого рівня НОМЕР_4- місце паркування в літ. «а-25», по АДРЕСА_9 квартири АДРЕСА_2, гаражних боксів НОМЕР_5 та НОМЕР_6 по АДРЕСА_6, нежитлових приміщень 3-го поверху № 6 в Літ. «Л-8» по АДРЕСА_7 нежитлового приміщення підвалу 1-го рівня НОМЕР_4 - місце для паркування в Літ. «А-25»; автомобіль НОИБА СІ?.-У 2.0 Державний номер НОМЕР_11, двигун НОМЕР_15, Кузов НОМЕР_14. Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ? нежитлових приміщень третього поверху № 6 в літ. «л-8» по вул. Бакуліна, 4-А в м. Харкові. ? нежитлових приміщень підвалу першого рівня НОМЕР_4 місце паркування в літ. «а-25», по АДРЕСА_9 ? квартири АДРЕСА_2, ? гаражних боксів НОМЕР_5 та НОМЕР_6 по АДРЕСА_6. ? нежитлового приміщення 3-го поверху № 6 в Літ. «Л-8» по АДРЕСА_7 ? нежитлового приміщення підвалу 1-го рівня НОМЕР_4 місце для паркування в Літ. «А-25»;

-автомобіль HONDA СR-V 2.0 держ. НОМЕР_8, двигун НОМЕР_10, Кузов НОМЕР_7;

-визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.04.2014 року та свідоцтво про право власності на спадкове майно до складу якого входить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 нежитлові приміщення третього поверху № 6 в літ. «л-8» по АДРЕСА_8 нежитлові приміщення підвалу першого рівня НОМЕР_4- місце паркування в літ. «а-25», по вул. Трінклера. 9 в м. Харкові, автомобіль HONDA СR-V 2.0 держ. НОМЕР_8, двигун НОМЕР_10, Кузов НОМЕР_7, квартира АДРЕСА_2, гаражні бокси НОМЕР_5 та НОМЕР_6 по АДРЕСА_6, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сосєдко В.Л. 12.06.2014 року на ім'я ОСОБА_2.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, вважає його таким, що ухвалене з суттєвим порушенням норм процесуального права та матеріального права, приписів ст. 129 Конституції України, висновки суду ґрунтуються імключно на припущеннях, суперечать дійсним обставинам справи.

ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_7, ОСОБА_8, що діють на підставі довіреності від 19 лютого 2014 року (а.с.8 т.4) та ОСОБА_9 і ОСОБА_10, що діють на підставі довіреності від 24 лютого 2014 року (а.с.3) в судові засідання не з'являються, повістки та телеграми ОСОБА_1 не отримує. До апеляційної інстанції ОСОБА_1 направляє формальні клопотання щодо відкладення розгляду справи з посиланням, що їй не відомо про час та місце розгляду справи, поважність причини неявки до суду належними доказами не підтверджує.

Неявку представника ОСОБА_1 - ОСОБА_11 в судове засідання, яка за 15 хв. до початку розгляду справи передала телефонограму щодо неможливості бути присутньою у судовому засідання, судова колегія вважати поважною не находить підстав.

ОСОБА_1, будучи особою, що звернулася до суду з позовом, а потім з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції розглядом справи в апеляційному порядку не цікавиться як особисто, так і через своїх чотирьох представників, явку яких не забезпечує у судові засідання, а це говорить про волевиявлення останньої, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у справі та своїх процесуальних прав.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через свого представника, в судове засідання не з'явилась, явку представника не забезпечила, причину неявки не повідомила.

За вимогами ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання своїми процесуальними правами, положення ст. 3031 ЦПК України щодо строків розгляду справи в апеляційному порядку та ст. 67 того ж кодексу щодо строків процесуальних дій, а також керуючись вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно т всебічно з'ясував і встановив дійсні обставини справи, правильно визначився з юридичною оцінкою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом що їх регулює.

Розглядом справи достеменно встановлено, що ОСОБА_3 до 3 листопада 2001 року перебував у шлюбі з ОСОБА_12 (а.с.83 т. 1).

Помер ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.46, т.1).

Належними та допустимими, у розумінні вимог ст. 57 -59 ЦПК України, доказами наявними у справі підтверджено, що Квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 03.04.1997 року;

Квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2001 року, тобто була придбана під час перебування ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 та введення в дію ст.74 СК України.

Нежитлове приміщення 3-го поверху № 6 в літ. «Л-8» загальною площею 58,8 кв.м. по АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в місті Харкові ради № 183/6 від 19.11.2007 року;

Нежитлове приміщення підвалу 1-го рівня НОМЕР_4 - місце для паркування в літ. «А-25», площею 18,6 кв.м. по АДРЕСА_1 - на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в місті Харкові ради У скликання № 153/3 від 26.05.2009 року;

Квартира АДРЕСА_1 - на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в місті Харкові ради У скликання № 369/38 від 22.12.2009 року;

Автомобіль HONDA СR-V 2.0 держ. НОМЕР_8, двигун НОМЕР_10, Кузов НОМЕР_7 належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2008 року.

Однак, у договорі купівлі-продажу автомобіля НН- 00644 від 17 грудня 2008 року (а.с.22-23 т.1) у його п. 7.8. розділу №7 відображено, що покупець заявив, що на час укладення вказаного договору в шлюбі не перебуває, однією сім'єю з будь-якою особою ( ст. 74 СК України) не проживає.

При відчуженні квартири АДРЕСА_10 яка ОСОБА_3 належала на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Ленінською районною у місті Харкові радою 08.07.2008 року, право власності зареєстровано у комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 30.07.2008 року, номер витягу 19718960, реєстраційний номер №23895526 номер запису 9449 в книзі та укладені договору купівлі-продажу від 07 грудня 2009 року (а.с.113) ОСОБА_3 дано нотаріусу заяву про неперебування у шлюбі та шлюбних відносинах (п.7 Договору).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів, а зібрані по справі у їх сукупності не свідчать про спільне з 1998 року проживання однією сім'єю без шлюбу родини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ведення спільного господарства, наявності єдиного бюджету, сумісне прийняття рішень та придбання нерухомого та іншого майна, а також про спільні, притаманні подружжю права та обов'язки.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність допустимість та достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, правильно дійшов висновку щодо недоведеності позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, у якому привів мотиви, з яких вважав встановлено відсутність фактів, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, надав належну оцінку наявним у справі доказам, правильно застосував зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

З висновками суду першої інстанції судова колегія погоджується. При цьому приймає до уваги, що відповідно до частини першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Разом із тим, згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними складені усталені відносини, що притаманні подружжю, а також якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно.

Згідно роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 20 Постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розі рвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталенні відносини, що притаманні подружжю.

Майно, що є спірним у справі, ОСОБА_2 придбав перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_12 до 03 листопада 2001 року.

Щодо майна, яке померлий придбав після розлучення, то йог заяви при укладенні договорів під час набуття права власності на автомобіль та при відчуженні належного йому майна, у повній мірі спростовують твердження позивача про її сімейні стосунки з ОСОБА_3 у розумінні положень ч. 2 ст. 3 СК України, спільне набуття майна, а також виникнення у неї права на частину майна у праві спільної сумісної власності.

Підстав для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих на ім'я відповідача ОСОБА_2 відсутні.

З урахування викладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для задоволення апеляційної скарги скасування чи зміни рішення суду першої інстанції судова колегія не вбачає.

За положеннями ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -