Справа № 296/3699/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

при секретарі Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 327 цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Стубла» до Другої Житомирської державної нотаріальної контори, треті особи ОСОБА_1, Головне управління юстиції у Житомирській області про скасування свідоцтва про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПП «Стубла» звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просить скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 09.08.2013 року державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори Драч Наталією Володимирівною та зареєстрованого у реєстрі за № 3-908/ (спадкова справа № 212/2013).

На обґрунтування даної вимоги, з врахуванням заяви про уточнення позову від 07.11.2014 року, позивач вказує, що 09.08.2013 р. державний нотаріус 2-ї Житомирської державної нотаріальної контори Драч Н.В. видала на ім'я третьої особи у справі ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом.

Однак, позивач вважає, що з врахуванням вимог ст.ст.50,66 ЗУ «Про нотаріат» і ст.147 ЦК дане свідоцтво є незаконним, оскільки частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Як вказано у п. 2.4.9. статуту ПП «Стубла», частка у статутному капіталі підприємства переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - засновника підприємства, лише за згодою інших його засновників.

Проте, на час видачі вказаного свідоцтва інший засновник (учасник) ПП «Стубла» ОСОБА_3 згоди про перехід частки у статутному капіталі не надавав. У той же час у даному свідоцтві зазначено, що спадщина, на яку воно видане, складається з частки в статутному капіталі ПП «Стубла», міста Житомира, що належала померлому на підставі статуту підприємства, затвердженого зборами засновників ПП «Стубла», згідно Протоколу № 1 від 17.02.2009 року та зареєстрованого державним реєстратором виконкому Житомирської міськради Житомирської області від 19.02.2009 року за № 5004454 та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданого Державною реєстраційною службою України від 02.07.2013 року, серії АА №386641, №386642, №386643, яка станом на 19.02.2010 року становила 500,00 грн..

З огляду на це, позивач вказує, що державний нотаріус, всупереч ч. 5 ст. 147 ЦК України та п. 2.4.9. Статуту ПП «Стубла», видав свідоцтво про право на спадщину на частку у статутному капіталі позивача, а не на вартість частини майна, що пропорційна частці у цьому статутному капіталі, яка належала спадкодавцю. Тобто, нотаріусом не вказано у оспорюваному свідоцтві майно, яке переходить до спадкоємця.

У заяві про уточнення позову вказується на те, що за вимог ч. ч. 3, 5 ст. 63 ГК України, приватне підприємство «Стубла» на час відкриття спадщини було корпоративним підприємством. Проте, на думку позивача, частка у статутному капіталі підприємства з одного боку посвідчує право особи на майно підприємства, а з іншого боку посвідчує його корпоративні права, які є його особистим немайновим правом, що не входить до складу спадщини, якщо інше не встановлено установчими документами.

Тому позивач вважає, що зі змісту свідоцтва від 09.08.2013 р., до складу спадщини увійшли корпоративні права спадкодавця, що є особистими немайновими правами і відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 1219 ЦК України та п. 2.4.9. статуту ПП «Стубла» вказані права не могли увійти до складу спадщини без згоди іншого засновника (учасника) Приватного підприємства «Стубла».

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з наведених підстав і просили задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання представника не направив, подавши письмові заперечення проти позову, у яких просив справу розглядати без його участі та у заявлених вимогах відмовити за безпідставністю.

Третя особа ОСОБА_1 у своїх заявах до суду також вказала про безпідставність позову і прохання розглядати справу без її участі.

Третя особа ГУ юстиції у Житомирській області в своїй останній заяві від 07.11.2014 р. у вирішенні справи поклалась на розсуд суду і просило розглядати справу без участі їх представника.

Вислухавши пояснення представників позивача, допитавши свідків і дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 серпня 2013 року державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори Драч Н.В., було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_4, його дружині - ОСОБА_1 (третій особі у справі), на частку у статутному капіталі Приватного підприємства «Стубла» в розмірі 500,00 грн., станом на 19.02.2010 року.

При вирішенні виниклих правовідносин, судом застосовуються наступні законодавчі норми. Так, у відповідності до законодавцем у ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. У контексті цього враховується визначення законодавця у ст. 1216 ЦК України про те, що спадкуванням є перехід прав та зв'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Крім цього, за п. 4.14 гл. 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.02.2012 року № 296/5 (із наступними змінами) вбачається, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців мають бути витребувані документи, які підтверджують вказані факти.

За ст. 179 ЦК України будь-які об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або в інший спосіб, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У ст. 177 ЦК України до об'єктів цивільних прав віднесено речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформацію, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.

Згідно ст. 113 ГК України, приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на снові приватної власності суб'єкта господарювання - юридичної особи.

Перевіряючи позицію позивача, суд приймає до уваги, що у ч. 5 ст. 63 ГК України визначено, що корпоративне підприємство утворюється двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об'єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, наданого Реєстраційною службою Житомирського міського управління юстиції 02 липня 2013 року на запит державного нотаріуса, засновниками Приватного підприємства «Стубла» зазначено гр-н ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Розмір статутного капіталу підприємства становить 1000,00 грн., розмір внеску кожного з засновників складає 500,00 грн..

У відповідності до статуту ПП «Стубла», в новій редакції, затверджений зборами засновників ПП «Стубла», згідно протоколу № 1 від 17.02.2009 року та зареєстрованого 19.02.2008 р. держреєстратором виконкому Житомирської міськради, зокрема, п. 1.5. вбачається, що засновниками ПП «Стубла» є ОСОБА_3 і ОСОБА_4. З пункту 2.4. статуту видно, що ОСОБА_4 за життя володів часткою статутного капіталу в розмірі 50 відсотків, що складає 500,00 грн.. Пунктом 2.1 статуту ПП «Стубла» передбачено, що підприємство є власником майна, переданого йому засновниками, продукції, виробленої внаслідок господарської діяльності, одержання прибутків, а також іншого майна, придбаного їм на інших підставах, не заборонених чинним законодавством України. Джерелами формування майна підприємства є грошові та матеріальні вклади засновників, доходи від господарської діяльності, доходи від цінних паперів, кредити банків та інших кредиторів, інші джерела, не заборонені законодавством України (п. 2.3. статуту). Приймаючи до уваги факт створення ПП «Стубла» двома засновниками, зважаючи на ту обставину, що підприємство є власником майна, вочевидь дійти висновку про те, що ПП «Стубла» є корпоративним підприємством, його засновники мають корпоративні права, що визначаються правом на частку у статутному капіталі.

З огляду на викладені законодавчі норми, частка у статутному капіталі приватного підприємства є об'єктом цивільних прав, охоплюється наведеним у статті 190 ЦК України поняттям «майно», і є об'єктом спадкового майна.

Оцінюючи правомірність дій нотаріуса при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що оспорюється, суд приймає до уваги першочерговість дій нотаріуса направлених на встановлення, визначених статтею 68 Закону України «Про нотаріат» обставин, які є передумовою для видачі такого свідоцтва, зокрема, правовий статус спадкоємиці, дружини померлого, наявність спадкового майна, що мало місце у даному випадку. В ході розгляду справи не було встановлено причин для винесення постанови про відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії у контексті підстав визначених Главою 13 Розділу 1 Порядку чинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5.

Аналізуючи позицію позивача про відсутність згоди співзасновника гр. ОСОБА_3 на перехід частки у статутному капіталі, суд, з врахуванням вимог ч.5 ст. 147 ЦК України про те, що частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства, вважає обґрунтування позову в цій частині безпідставним, оскільки підстави застосування даної норми до виниклих правовідносин відсутні через віднесення позивача до категорії приватного підприємства, а не товариства з обмеженою відповідальністю.

Вирішуючи дану справу, суд також погоджується із запереченнями відповідача в тій частині, що у відповідності до п. 4.4 Розділу 3 Частини III Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року, для видачі свідоцтва про право на спадщину на частку в статутному капіталі господарського товариства нотаріусу надаються виписка з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб, у якій має бути зазначена частка померлого учасника у товаристві та довідка, підписана керівником товариства, і якщо це передбачено штатним розписом, то і бухгалтером про розмір в процентному виразі частки в статутному капіталі господарського товариства учасника товариства та її грошової вартості. Як вбачається з Глави 8 ЦК України та Закону України «Про господарські товариства» до господарських товариств, законодавцем, віднесено акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства, і зазначений перелік згідно наведених норм є вичерпним. Таким чином, приватне підприємство не є господарським товариством, як визначено у ст. 113 ГК, і гр. ОСОБА_4 не мав статусу його учасника, оскільки був співзасновником приватного підприємства.

З огляду на це, встановлені обставини свідчать про відсутність необхідності застосування нотаріусом при видачі свідоцтва зазначених Методичних рекомендацій, через регламентування ними правовідносин не пов'язаних із видачею свідоцтв про право на спадщину на частку у статутному капіталі приватного підприємства.

Позиція позивача про обов'язок нотаріуса вказати у оспорюваному свідоцтві про право на спадщину за законом майно, яке переходить за правом спадкоємства спадкоємцю, а саме, вартість частини майна, що пропорційна частці у статутному капіталі ПП «Стубла», на думку суду є хибною. Як зазначено у ч.2 ст. 148 ЦК України, учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

Однак, застосування даної норми до виниклих між сторонами правовідносин є неправомірним, оскільки, вона також регламентує повноваження виключно у сфері господарських товариств, а саме, товариства з обмеженою відповідальністю. При цьому, суд погоджується із запереченнями відповідача про помилкове ототожнення позивачем таких інституцій як реалізації права виходу учасника з товариства та процедури спадкоємництва при смерті співзасновника. Таким чином, є підстави дійти висновку, що частка у статутному капіталі підприємства відноситься до майнових прав спадкодавця, а тому являється об'єктом спадкування, що й відображено нотаріусом у свідоцтві.

З огляду на те, що статут ПП «Стубла» і дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців містять інформацію, яка свідчить про рівні частки співзасновників даного підприємства, і ці дані не підлягає сумніву, посилання у позові на те, що нотаріусом у оспорюваному свідоцтві не зазначено майна у процентному співвідношенні частки в статутному капіталі, на думку суду не є підставою для скасування свідоцтва, оскільки зворотне свідчить лише про дублювання таких даних і у оспорюваному документі також.

Крім того, право третьої особи ОСОБА_1, як спадкоємиці, на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, шляхом доповнення інформації по спадковому майну щодо відповідної частки в процентному співвідношенні, передбачено Правилами ведення нотаріального діловодства, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 23.12.2010 р. за № 1318/18613, і затверджених цього ж дня наказом Мінюсту № 3253/5, на підставі відповідної заяви у разі її аргументованості.

На підставі п.2.4.9 Статуту ПП «Стубла», відповідно до якого частка у статутному капіталі підприємства переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - засновника підприємства - лише за згодою підприємства, вирішення питання щодо виплати вартості частини майна, що пропорційна частці у статутному капіталі, є компетенцією ПП «Стубла», його уповноважених органів, тобто керівництвом (співзасновником) підприємства на підставі підтверджуючого свідоцтвом факту спадкоємства має вирішуватися питання щодо введення у склад засновників спадкоємиці ОСОБА_4 або, у разі відсутності згоди, - виплати їй вартості майна, яка є пропорційною частці в статутному капіталі підприємства станом на день смерті співзасновника.

З огляду на наведене та враховуючи, що зазначені позивачем у позовній заяві обставини не спростовують висновків суду про правомірність дій нотаріуса та законність виданого свідоцтва, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 50, 66 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 63, 113 ГК України, ст. ст. 147, 148, 179, 190 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у позовних вимогах Приватного підприємства «Стубла» до Другої Житомирської державної нотаріальної контори, треті особи ОСОБА_1, Головне управління юстиції у Житомирській області про скасування свідоцтва про право на спадщину.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Р. А. Галасюк