Справа № 202/6859/15-ц
Провадження № 2/0202/4359/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 вересня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Чумак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька.

В обґрунтування поданої заяви позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. 16.04.2015 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб було розірвано. Від шлюбу вони мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач участі у вихованні та догляду за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Крім цього, ОСОБА_2 безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоровя та здібностей дитини, її фізичного та морального розвитку. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України дозвіл на виїзд сина за кордон для відпочину та оздоровлення. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє їх всебічному, гармонійному розвитку, порушує права дитини. Просить суд надати дозвіл на виїзд за кордон за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на термін з 01.09.2015 року по 01.09.2016 року до Автономної ОСОБА_4 Крим.

В судове засідання зявився представник позивача, підтвердив викладені в позовній заяві обставини та вимоги, та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач та його представник також зявилися в судове засідання, заперечували проти задоволення позовних вимог. ОСОБА_2 надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що його колишня дружина з квітня 2015 року перешкоджає йому брати участь у вихованні сина та спілкуванні з ним. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 він сплачує аліменти на користь дитини, купує сину необхідні речі та продукти харчування, а тому доводи позивача про те, що він не бере участі у вихованні та догляді за дитиною, суперечать дійсності. Позивачем не обґрунтована необхідність такого тривалого відїзду. Вважає, що виписка з історії розвитку дитини про встановлення в неї діагнозу «судомний синдром», теж не відповідає дійсності, оскільки його син ніколи не хворів на подібне захворювання. Також зазначив, що батько позивача проживає в Автономній ОСОБА_4 Крим, та він має обґрунтовані підозри вважати, що позивачка має намір виїхати до окупованої території Автономної ОСОБА_4 Крим на постійне місце проживання разом з його сином, що взагалі унеможливить його участь у спілкуванні з сином та його вихованні. Вважає, що зараз їхати до Автономної ОСОБА_4 Крим може бути небезпечно для українських відпочиваючих та санаторно-курортне лікування своєму сину він зможе забезпечити і на території України. Також наголошував, що він не заперечує щодо виїзду дитини за кордон, тільки в його супроводі.

В судове засідання зявився представник органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради. Проти задоволення позовної заяви не заперечував з умовою, що ОСОБА_1 кожного разу буде повідомляти ОСОБА_2 про виїзд до Автономної ОСОБА_4 Крим та термін їх перебування у Автономній ОСОБА_4 Крим.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Батьком дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КИ № 290806, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 27.04.2010 року, є ОСОБА_2.

16.04.2015 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не позбавлений батьківських прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України».

Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 3 «Порядку вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України

від 4 червня 2015 року № 367 , вїзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти громадян України, що не досягли 16-річного віку, з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон, без згоди батька (одноразовий), із зазначенням держави, з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Тобто, надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без визначення початку та закінчення поїздки, та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Суд вважає, що визначати період виїзду в ОСОБА_4 Крим в один рік, без зазначення початку та закінчення поїздки порушує інтереси батька дитини, тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда