НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/5661/13
№ 2/183/2925/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

30 липня 2013 року Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 2000 гривень, стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором станом на 31 липня 2013 року в розмірі 81025,72 долари США, що за курсом НБУ на 31 липня 2013 року складає 647395,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30 березня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та відповідачем-1 укладено Кредитний договір № 027.20.001/14AV-01/15, відповідно до якого, Банк надав відповідачу-1 ОСОБА_1 кредит в сумі 20 600,00 доларів США, де останній в свою чергу зобов'язався забезпечити повернення кредиту не пізніше 19 лютого 2010 року, сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 14,3% річних.

На підставі Договору факторингу № 11 від 02 лютого 2012 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанси» свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами до боржників.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 027.20.001/14AV-01/15 від 30 березня 2006 року, між позивачем (Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс») та відповідачем-2 ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 027.20.001/14AV-01/15-П від 05 червня 2013 року, згідно якого відповідач-2 поручився перед банком за виконання зобов`язань відповідачем-1. Згідно до умов Договору поруки, обсяг відповідальності відповідача-2 перед позивачем за порушення відповідачем-1 умов кредитного договору складає 2000,00 гривень.

У порушення умов Кредитного договору відповідач-1 свої зобовязання належним чином не виконав, в зв'язку з чим, станом на 31 липня 2013 року заборгованість за Кредитним договором складає 81025,72 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 липня 2013 року в еквіваленті становить 647395,50 гривень. Оскільки станом на день звернення до суду заборгованість не сплачена, тому позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути на його користь, понесені ним судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, одночасно позовні вимоги підтримає в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач-1 в заяві про скасування заочного рішення заперечив проти задоволення позову, вказавши на пропуск строку позовної давності, оскільки ПАТ «Сведбанк» - первісний кредитор у зобов`язанні звернувся до відповідача-2 з вимогою щодо дострокового погашення заборгованості 22 березня 2010 року, строк платежу настав 22 березня 2010 року і через закінчення строку позовної давності позивач безпідставно просить стягнути з відповідачів пеню за договором та основну суму заборгованості право на звернення до суду з позовом до відповідача-2 виникло у позивача позивачем не додано доказів щодо придбання кредитних зобов`язань за договором факторингу, не надано розгорнутого розрахунку заборгованості, заборгованість відсутня через реалізацію заставленого транспортного засобу.

Відповідач-2 у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надавав.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

Згідно до ст. 11,16 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори.

Згідно до ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням.

Судом встановлено, що 30 березня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та відповідачем-1 укладено Кредитний договір № 027.20.001/14AV-01/15, відповідно до якого, Банк надав відповідачу-1 ОСОБА_1 кредит в сумі 20 600,00 доларів США, а останній в свою чергу зобов'язався забезпечити повернення кредиту не пізніше 19 лютого 2010 року, сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 14,3% річних /а.с.5-8/.

На підставі Договору факторингу № 11 від 02 лютого 2012 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанси» свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами до боржників ПАТ «Сведбанк» /а.с.21-32/.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 027.20.001/14AV-01/15 від 30 березня 2006 року, 05 червня 2013 року між позивачем (Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанси») та відповідачем-2 ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 027.20.001/14AV-01/15-П, згідно якого відповідач-2 поручився перед банком за виконання зобов`язань відповідачем-1 за договором № 027.20.001/14AV-01/15 від 30 березня 2006 року. Згідно до умов Договору поруки, обсяг відповідальності відповідача-2 перед позивачем за порушення відповідачем-1 умов кредитного договору складає 2000,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до Договору поруки Відповідач 2, як поручитель, поручається за виконання Відповідачем 1 обовязків, які виникли на підставі Договору.

Згідно з ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

В силу ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату Основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Обсяг відповідальності Відповідача-2 перед Позивачем за порушення Відповідачем-1 обовязків за Договором відповідно до Договору поруки складає 2 000,00 гривень.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Судом також встановлено, що у порушення умов Кредитного договору відповідач-1 свої зобовязання належним чином не виконав, в зв'язку з чим, станом на 31 липня 2013 року заборгованість за Кредитним договором складає 81025,72 долари США, що за курсом НБУ на 31 липня 2013 року складає 647395,50 грн., та яка складається з наступного: заборгованість по кредиту 9092,00 долари США, заборгованість за відсотками 5954,79 долари США, пеня 65978,93 грн., що підтверджується наданим в матеріали справи розрахунком ТОВ «Вердикт Фінанс».

Позивачем 26 липня 2013 року за вих.№5429 на адресу відповідача-1 направлено Повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання, згідно якого позивач просив сплатити суму заборгованості, що виникла, однак відповідач-1, відповіді відповідача-1 матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Як вбачається з наявних в справі матеріалів, строк виконання основного зобов`язання за договором № 027.20.001/14AV-01/15 настав 28 березня 2011 року Договором факторингу № 11 передбачено заміну кредитора у зобов`язанні. Позивачем надано докази передачі права вимоги заборгованості за договором, якими є копія витягу з реєстру заборгованості та копія акту приймання-передачі від 02 лютого 2012 року права вимоги за договором № 027.20.001/14AV-01/15 до позивача від первісного кредитора у зобов`язанні, внаслідок чого суд не приймає до уваги відсутність в матеріалах справи доказів переходу права вимоги виконання зобов`язання до позивача.

У відповідності до копії виконавчого напису, наданого відповідачем-1 вбачається, що за виконавчим написом стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 9092,00 долари США, заборгованість по відсоткам в розмірі 1834,96 долари США, пеня в розмірі 11513,66 грн. за рахунок звернення стягнення на заставлене майно. Водночас, за договором відступлення права вимоги та додатків до нього вбачається наявність у відповідача-1 заборгованості перед первісним кредитором станом на день укладання договору факторингу, не погашеного боржником, що свідчить про невиконання обов`язку з повернення грошових коштів. Умовами Кредитного договору (п.6.1.3) передбачено право кредитора на звернення стягнення на майно позичальника у випадку порушення зобов`язань за договором. П 3.9 Договору передбачено право дострокової вимоги виконання зобов`язань, в тому числі і шляхом звернення стягнення на майно. При цьому, належних та допустимих доказів того, що звернувшись із заявою до нотаріуса про стягнення заборгованості за виконавчим написом первісний кредитор реалізував своє право саме на дострокове повернення заборгованості суду не надано, внаслідок чого суд не може прийняти до уваги посилання відповідача-1 на відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитом, відсотків та пені.

При цьому, саме лише посилання на необґрунтованість розрахунку, без надання доказів на підтвердження його неправомірності та безпідставності суд не може прийняти до уваги в якості доказу на підтвердження відсутності підстав для задоволення позову.

Також суд не може прийняти до уваги посилання на сплив позовної давності, оскільки згідно Кредитного договору, строк виконання основного зобов`язання за договором № 027.20.001/14AV-01/15 настав 28 березня 2011 року, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотків.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-1 на користь позивача пені, нарахованої за договором, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в 1 рік. Разом з тим, вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) за своїм характером є додатковими (похідними) вимогами щодо основного зобовязання.

У випадку, якщо неустойкою забезпечується виконання зобовязання, на яке розповсюджується загальна позовна давність, право на таке стягнення втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги.

Таким чином, скорочена позовна давність стосовно неустойки фактично означає можливість стягнення неустойки за 1 рік, якщо не сплинув строк позовної давності щодо основної вимоги.

За таких обставин, враховуючи, розрахунок, наданий позивачем, станом на 28 березня 2012 року сума пені, нарахована позивачем до сплати відповідачу-1 становить 64115,37 доларів США., і саме означений розмір пені підлягає стягненню з відповідача-1 на користь позивача.

Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача-1 на користь позивача становить 79162,16 (5954,79+9092,00+64115,37) доларів США, що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку становить 632743,15 грн.

В частині стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 2000 грн. на підставі укладеного між позивачем та відповідачем-2 договором поруки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому, сама по собі умова договорів про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Так, відповідно до умов Договору поруки передбачається, що Поручитель відповідає перед Кредитором у обсязі 2000,00 гривень за всіма зобов`язаннями Боржника за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату відсотків, комісій, відшкодування можливих збитків, понесених Кредитором у зв`язку з невиконанням зобов`язань за основним договором, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами договору. У разі невиконання Боржником зобов`язань за Основним договором… поручитель зобов`язаний сплатити суму в межах обсягу своєї відповідальності Кредитору за першою вимогою протягом 10 календарних днів з моменту направлення Кредитором на адресу Поручителя вимоги щодо виконання зобов`язання за Основним договором.

Матеріали справи не містять письмової вимоги до поручителя щодо виконання основного зобов`язання, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Також суд не вбачає і підстав для стягнення означеної суми з боржника, оскільки в цій частині позов є не обґрунтованим.

На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Згідно наданих квитанцій, позивач поніс судові витрати в сумі 3 441,00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача-1

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11,60,88,174, 212-215,224-226 ЦПК України суд,-

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №027.20.001/14AV-01/15 від 30 березня 2006 року, що утворилась станом на 31 липня 2013 року в сумі 79162,16 доларів США, що за курсом НБУ за 1 долар США - 7,993 гривень в еквіваленті становить 632743,15 (шістсот тридцять дві тисячі сімсот сорок три) гривні 15 копійок, що складається з наступного: заборгованості по кредиту 9092,00 долари США, заборгованості по відсоткам 5 954,79 долари США, пені 64115,37 доларів США.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанси» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 (три тисячі чотириста сорок одну) гривню 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов