КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2-1513/2010
Провадження № 4-с/552/39/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2015 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

Головуючого судді Кузіної Ж.В.

При секретарі Павленко Л.М.

З участю заявника ОСОБА_1, представника ВДВС ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову про арешт коштів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії державного виконавця посилаючись на те, що в ході виконання судового рішення постановою держвиконавця накладений арешт на кошти, що містяться на рахунках ( крім тих, які використовуються для нарахування заробітної плати та надходження пенсійних коштів) . Проте банком не виплачуються кошти, які знаходяться на картках по заробітній платі та пенсії. Просив скасувати постанову про арешт коштів у частині накладення арешту на пенсійний рахунок та рахунок по заробітній платі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав скаргу та пояснив, що спірну постанову отримав у липні 2015 року, а тому просив поновити строк звернення до суду та скасувати постанову.

Представник ВДВС ОСОБА_2 скаргу не визнав та пояснив, що постановою держвиконавця не накладався арешт на кошти по заробітній платі та пенсії заявника. Тому скарга є безпідставною та просив відмовити у її задоволенні.

Суд,заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 909/15, приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні Київського ВДВС Полтавського МУЮ знаходиться на примусовому виконанні виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованості у розмірі 36 291,81 грн.

Відповідно до приписів частини 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

У ході виконання судового рішення, постановою державного виконавця від 23 квітня 2015 року накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках: розрахункові, поточні, вкладні/депозитні, карткові ( крім кредитних та тих, які використовуються виключно для надходження пенсійних коштів чи заробітної плати боржника), особові рахунки, які відкриті в банку.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Таким чином, заявником не доведено, що при винесенні постанови про накладення арешту на кошти боржника державний виконавець порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У ході розгляду скарги, судом не встановлено порушень, на які посилається у своїй скарзі скаржник, що слугували б підставою для задоволення скарги.

Приймаючи до уваги обставини, які наведені ОСОБА_1 щодо пропущення строку звернення до суду, суд вважає, що такий строк попущений скаржником з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Керуючись ст. 383 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення зі скаргою на дії державного виконавця.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подача до Апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави протягом пяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Ж.В.Кузіна