АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 684/471/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1645/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Фанди В.П.,

суддів : Спірідонової Т.В., Ярмолюка О.І.,

при секретарі : Лапко Ю.В.

за участі: ОСОБА_1, представника РУЮ Лабчука Р.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, як представника ОСОБА_4 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа - відділ державної виконавчої служби Старосинявського районного управління юстиції про визнання правочину недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

встановила

У червні 2015 року позивач звертаючись до суду з позовом, просив визнати недійсним договір поділу майна подружжя від 27 грудня 2014 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Зазначав, що рішенням суду стягнуто із ОСОБА_5 на його користь 80064,63 грн. боргу за борговою розпискою. Проте відповідачі з метою ухилення від виконання рішення суду та всупереч ухвали про забезпечення позову від 05 вересня 2014 року уклали договір про поділ майна подружжя за умовами якого ОСОБА_5 не набув нічого, тоді як усе майно залишилося за ОСОБА_4.

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір про поділ майна подружжя від 27 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт з рішенням суду не погоджується, посилається на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи; позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в чому саме полягає порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів внаслідок укладення договору від 27 грудня 2014 року, оскільки він не є ані стороною договору, ані іншою зацікавленою особою так, як не мав та немає жодного речового права на майно, що є предметом договору про поділ майна подружжя. Крім того, суд

____________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Сегіна І.Р.

Доповідач - Фанда В.П. Категорія : 19

у рішенні необґрунтовано послався на ч. 1 ст. 203 ЦК України, про яку в позовній заяві позивачем не вказано, що слід розглядати, як вихід суду за межі заявлених позовних вимог всупереч вимогам ст. 11 ЦПК України.

На перегляд рішення суду представник апелянта ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не з'явилися належним чином повідомленні про день, час і місце слухання справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень від 02 серпня 2015 року, 13 серпня 2015 року.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав вважає, що в її задоволені слід відмовити.

Представник ВДВС Старосинявського РУЮ покладається на думку суду.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Місцевим судом правильно встановлено, що по цивільній справі №684/580/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу ухвалою Старосинявського районного суду від 05.09.14 року накладено арешт на все не визначене майно, усе нерухоме майно, належне відповідачу. Вказані обставини доводяться самою ухвалою суду, постановою державного виконавця від 24.09.14 року по виконанню ухвали суду про арешт, реєстром про відправлення поштової кореспонденції, заочним рішенням Старосинявського районного суду від 23.09.14 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 30 вересня 2014 року. Даним заочним рішенням суду, яке набрало законної сили, заходи забезпечення позову не скасовувалися.

У відповідності із п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України арешт майна (накладення арешту на майно) як спосіб забезпечення позову полягає в проведенні опису майна і забороні розпоряджатися ним до вступу рішення в законну силу або до зняття заборони. Відповідач порушив дані обмеження передбачені законом щодо розпорядження належним йому майном, тому місцевий суд, керуючись вимогами ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

З врахуванням цього, місцевий суд дійшов правильного висновку щодо наявності перешкод у відповідачів на укладення 27.12.14 року договору про поділ майна подружжя, у відповідності із яким до ОСОБА_4 перейшло все наявне майно, крім житлового будинку, тостера, кухонного комбайна, електричного чайника, шафи для одягу, холодильника «Атлант», морозильної камери «Атлант», комплекта білизни.

Не заслуговує на увагу посилання представника апелянта на право подружжя щодо укладення, у відповідності зі ст.69 СК України, договору про розподіл майна за взаємною згодою. При цьому колегія суддів враховує, що таке право відповідача ОСОБА_5 було обмежено ухвалою районного суду про накладення арешту на все належне йому майно.

Наявність спірного договору про поділ майна подружжя є перешкодою для вирішення питання про виділ частки із спільного майна в натурі у відповідності з ч.1 ст.371 ЦК України, тому не заслуговує на увагу посилання представника апелянта на обрання позивачем неправильного способу захисту порушеного права.

Ніяким чином не впливає на правильність прийнятого місцевим судом рішення посилання представника апелянта на те, що арешт накладено як судом так і державним виконавцем на не конкретно визначене майно.

Пунктом 4 договору про поділ майна подружжя сторони встановили, що фактично все перераховане майно перейшло у приватну власність ОСОБА_4, тому не заслуговують на увагу посилання представника апелянта на те, що спірний договір не є розпорядженням (відчуженням) даним майном.

Укладенням спірного договору прямо зачіпаються права позивача, як стягувача, оскільки він буде позбавлений можливості задовольнити свої майнові вимоги за рахунок вказаного майна, так як власником його частини (належного боржнику) буде інша особа.

Не заслуговує на увагу посилання представника апелянта на вихід суду за межі позовних вимог, так як у позовній заяві позивач, як на підставу задоволення позову посилався на вимоги ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Таким чином, місцевий суд дав обґрунтовану оцінку наданим відповідачам доказам, дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог і такий узгоджується із вимогами діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги, на які посилається представник апелянта, не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис Судді:підписи

З оригіналом згідно : суддя апеляційного суду В.П. Фанда