АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.,

при секретарі Мікітчак А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання правочинів недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року,-

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати недійсними договір про іпотечний кредит № 10479-к від 21 червня 2006 року та договір іпотеки від 23 червня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі №7069.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 21 червня 2006 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір №10479-к, згідно з умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 45 000 доларів США. На забезпечення вимог, що випливають з вказаного кредитного договору, 23 червня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Пунктом 3.1 договору про іпотечний кредит визначена істотна умова договору, передбачена ст.1054, 1066, ч.3 ст. 1068 ЦК України: «Банк надає Позичальнику кредит одноразово в повному обсязі шляхом видачі коштів готівкою з його позичкового рахунку НОМЕР_2». Тобто, видача готівкової іноземної валюти відповідно до актів цивільного законодавства та нормативно-правових актів НБУ була можлива лише з банківського рахунку клієнта (банківського рахунку, клієнтського рахунку, поточного рахунку, балансового рахунку 2620).

Посилаючись на те, що вона не отримувала з операційної каси банку кредит в сумі 45000 доларів США та банком не було виконано грошове зобов'язання за кредитним договором, вважала, що у відповідності до ч.1 ст.1051 ЦК України це є підставою для визнання вказаного кредитного договору, а також похідного від нього договору іпотеки недійсними.

В ході розгляду справи судом до участі в справі залучено ТОВ «Кредитні ініціативи» в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року в абзаці першому описової та мотивувальної частин рішення цього суду від 24 червня 2014 року виправлено описку. Замість слова «надав» вказано словосполучення «зобов'язується надати» та замість слова «зобов'язалася» вказано слово «зобов'язується».

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Визнати недійсним договір про іпотечний кредит №10479-к від 21 червня 2006 р. у зв'язку з тим, що в ньому відсутня обов'язкова істотна умова кредитного договору - банківський (поточний) рахунок ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Визнати недійсним договір про іпотечний кредит №10479-к від 21червня 2006 року у зв'язку з тим, що в ньому відсутня істотна умова - дата видачі кредиту.

Визнати недійсним договір іпотеки від 23 червня 2006, зареєстрований в реєстрі за № 7969.

Постановити окрему ухвалу за фактом порушення посадовими особами суб'єкту первинного фінансового моніторингу ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» ст.4 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» і направити її Службі безпеки України для вжиття заходів.

Постановити окрему ухвалу за фактом порушення посадовими особами суб'єкту первинного фінансового моніторингу ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», які є співучасниками у вчиненні злочинів, передбачених ст.212 та ст.209 Кримінального кодексу України, і направити її Державній фіскальній службі України для вжиття заходів.

Свої доводи мотивує тим, що при ухваленні судового рішення судом не було дотримано вимог цивільно-процесуального законодавства України, що призвело до порушення норм процесуального та матеріального права, що в свою чергу унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення.

Зазначила, що банківський (поточний) рахунок позичальника є обов'язковою істотною умовою надання кредиту за договором про іпотечний кредит. Такий рахунок на її ім'я в ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» з 2006 року до цього часу відкритий не був, що унеможливлює надання кредиту готівковою іноземною валютою з операційної каси з банківського (поточного, клієнтського) рахунку відповідно до вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства та нормативно-правових актів НБУ.

У договорі про іпотечний кредит не зазначено про відкриття банківського (поточного) рахунку, який повинен був відкритий з метою зарахування на нього суми наданого кредиту.

Договір про іпотечний кредит є неукладеним у зв'язку з тим, що в ньому не зазначено про відкриття банківського (поточного) рахунку ОСОБА_1, а також не зазначена дата видачі кредиту.

Без відкриття банківського (поточного) рахунку договір про іпотечний кредит є нікчемним та безгрошовим зобов'язанням, у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від сплати податків та приховує джерела походження іноземної валюти в банку з метою легалізації (відмивання) доходів у вигляді не облікованих та прихованих вкладів в іноземній валюті під виглядом «платежів за кредитним договором», одержаних злочинним шляхом.

В оскаржуваному судовому рішенні не досліджено подані сторонами докази та не надано їм належної правової оцінки, а лише констатована їх наявність, відсутні мотиви, з яких суд застосовує зазначений у рішенні нормативно-правовий акт, а твердження суду та його міркування з приводу можливості задоволення позову нічим не підсилені.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник третьої особи ТОВ «Кредитні ініціативи» Чернікова Л.І. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 червня 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №10479-к.

Крім цього, 23 червня 2006 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №10479-к від 21 червня 2006 року, між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір.

Відповідно до п. 2.1, 2.5 договору про іпотечний кредит №10479-к від 21 червня 2006 року, банк надає позичальнику кредит у сумі 45 000 доларів США на умовах, передбачених цим договором. Кредит надається позичальнику для придбання ним у власність однокімнатної квартири на 1 поверсі загальною площею 27,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.1 цього договору банк надає позичальнику іпотечний кредит одноразово в повному обсязі шляхом видачі коштів готівкою з його позичкового рахунку НОМЕР_2.

Відповідно до п.1.2 нотаріально посвідченого іпотечного договору від 23 червня 2006 р., у відповідності до Закону України «Про іпотеку» для забезпечення належного виконання зобов'язань по кредитному договору №10479-к від 21 червня 2006 року іпотекодавець (ОСОБА_1.) надає іпотекодержателю в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23 червня 2006 року, реєстр №7063 та зареєстрованого в Єдиному державному реєстрі правочинів 23 червня 2006 року за реєстраційним №1389441.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що норма ч.1 ст.1051 ЦК України, яка міститься в параграфі 1 Глави 71 ЦК України та якою обґрунтовані позовні вимоги, регулює правовідносини позики, в той час як спірні відносини, що виникли між сторонами, мають іншу правову природу.

Крім цього, питання фактичного отримання кредитних коштів позивачем було предметом оцінки судом апеляційної інстанції, за результатами якої ухвалено рішення про стягнення з позивача суми боргу за договором про іпотечний кредит.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими з таких підстав.

В позовній заяві та при розгляді справи в суді першої інстанції позивачем не заперечувалась обставина укладення спірних договорів та їх підписання.

Таким чином, між сторонами виникли відносини договору кредиту, які відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України полягають у тому, що банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із розуміння вказаної норми слідує, що кредитний договір є укладений з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а не з моменту передачі кредитних коштів.

Таким чином, в разі невиконання банком, як кредитором, договірних умов про передачу коштів, позивач мала правові підстави вимагати виконання договірних зобов'язань щодо видачі кредитних коштів, або ставити питання про розірвання договору відповідно до положень ст. 651 ЦК України.

Між тим, вимагаючи визнання недійсним спірного кредитного договору, позивач посилається на невиконання банком грошового зобов'язання щодо видачі коштів.

Відповідно до змісту ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Наведені в позовній заяві обставини не свідчать по існування підстав, з якими закон пов'язує можливість визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання позивача на безгрошовість кредитного договору спростовуються наявною у матеріалах справи копією рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за договором про іпотечний кредит №10479-к від 21 червня 2006 року (а.с. 206-209 т.1).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За наявності обставин, встановлених судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, щодо наявності у позивача невиконаних зобов'язань з приводу повернення грошових коштів за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання договору про іпотечний кредит та похідного від нього договору іпотеки недійсними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо відсутності в договорі про іпотечний кредит істотних умов кредитного договору - банківського (поточного) рахунку , а також дати видачі кредиту не може бути підставою для її задоволення, оскільки вказані вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, і дають можливість апеляційному суду вийти за межі доводів апеляційної скарги для перевірки законності ухваленого рішення не встановлено.

Тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу і залишає без змін рішення суду першої інстанції.

Підстав для постановлення окремої ухвали суду за наслідками розгляду справи колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді:

Справа №22-ц/796/2350/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Козлов Р.Ю.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.