РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/2095/15-ц

Провадження № 2/700/284/15

06 жовтня 2015 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

Головуючого-судді: Пічкур С.Д.

При секретарі: Сіденко Н.П.,

За участю відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка Черкаської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-банк» ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

22 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-банк» ОСОБА_2, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування грошей.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між ПАТ «Комерційни банк «АКТИВ-БАНК» та ОСОБА_1 27 серпня 2012 року укладено договір № 35/08/-27/4 строкового банківського вкладу «Актив класичний плюс». 03 вересня 2014 року позивачем отримано заяви від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про переоформлення депозитного вкладу за Депозитним договором. З даних заяв стало відомо про наявність договору дарування грошей в розмірі 10 000 доларів США, укладеного відповідачами 03 вересня 2014 року, які знаходяться на депозитному рахунку відповідно до договору № 35/08/-27/4 строкового банківського вкладу «Актив класичний плюс».

Позивач вважає, що договір дарування грошей безпосередньо спрямований на виконання обвязку банку перед третьою особою, що є ні вкладником, ні кредитором ПАТ «КБ «Актив-банк». Даний договір дарування грошей порушує права та інтереси як позивача так і Держави, оскільки 24 грудня 2014 року на підставі постанови Правління Національного банку України від 23 грудня 2014 року №838. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №158 розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Актив-банк» строком на один рік, з 24 грудня 2014 року по 23 грудня 2015 року.

Вважає, що відповідач ОСОБА_1 укладаючи договір дарування грошей не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки дані кошти не належать йому на праві власності так-як знаходяться у володінні, користуванні та розпорядженні банку. Також, договір дарування не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки реальної передачі коштів не було.

Відповідачі в письмових запереченнях на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечили повністю вказуючи, що згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Власник суми банківського строкового вкладу з нарахованими на нього процентами, має право вільно ним розпоряджатися. Будь-яких застережень щодо свободи здійснення права розпоряджатися своїм банківським вкладом закон не містить. Згідно з ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Вважають, що договір дарування грошей укладений правомірно і не порушує жодним чином ні права та інтереси позивача так і держави.

В судове засідання представник позивача не зявився, направив суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_1 діючи і як представник за довіреністю ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що позивач не віддавав належні йому кошти і він їх подарував дружині. Вона теж звернулась з вимогою про переоформлення депозитного договору та повернення коштів, належних їй на підставі договору дарування, але їй було відмовлено. Для захисту своїх прав вони звернулися до суду, і рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року стягнуто з позивача на користь обдарованого суму депозитного вкладу в розмірі 10 000 доларів США. За таких обставин, вважає позовні вимоги безпідставними і необґрунтованими і просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши відповідача, вивчивши надані суду письмові докази, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного.

27 серпня 2012 року між ПАТ «КБ Актив-банк» та ОСОБА_1 був укладений договір строкового банківського вкладу «Актив класичний плюс» № 35/08-27/4. Згідно укладеного договору банк приймає на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 10 000 доларів США на строк 12 місяців та 1 день з 27.08.2012 року по 28.08.2013 року з щомісячною сплатою процентів на умовах визначених договором.

Відповідно до п. 2.4. Договору по закінченню строку вкладу та відсутності до дня його звернення письмової вимоги вкладника про повернення депозитного вкладу, строк вкладу продовжується на той самий строк та на тих самих умовах.

03 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір дарування грошей в сумі 10 000 доларів США, котрі розміщені на депозитному рахунку у ПАТ «КБ Актив-банк» і належать дарувальнику відповідно до договору №35/08-27/4 строкового банківського вкладу «Актив класичний плюс» від 27 серпня 2012 року. Договір дарування підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.09.2014 року, зареєстровано в реєстрі за № 5634.

Згідно п. 4 укладеного договору дарування, право власності Обдаровуваної згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України виникає з моменту фактичної передачі грошей, що даруються. Обдарована зобовязана протягом трьох робочих днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору, звернутись до ПАТ «КБ Актив-банк» для переоформлення відповідних договорів і переведення суми дару на своє імя.

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно із ст.ст. 717, 718 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України, прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Відповідно до ст. 319 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону, держава не втручається у здійснені власником права власності, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Таким чином, грошові кошти розміщені як вклад в установі банку на вкладному рахунку, належать його власникові, а в установі банку розміщені згідно договору на зберігання. Отже, їх власник не обмежений у праві розпоряджатися даними грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 «Конвенції про захист право і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 83 Рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц ОСОБА_5 -Адам ІІ проти Німеччини» вказується, що згідно з усталеною практикою органів Конвенції, «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Реалізуючи своє право власності, ОСОБА_1 подарував належні йому грошові кошти своїй дружині, яка бажаючи їх отримати з депозитного рахунку звернулася з заявою до установи банку. За таких умов, твердження позивача щодо фіктивності правочину не можна вважати справедливим, а відтак законним і обґрунтованим.

У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» зазначено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

У відповідності до ст. 772 ч. 4 ЦК України ОСОБА_3 отримала всі документи, що підтверджують належність їй майна та більше того, вчинила всі залежні від неї дії на його отримання, тому за таких обставин оспорюваний договір не може бути визнаний судом недійсним з підстав визначених ст. 234 ЦК України.

Подаровані грошові кошти не вийшли з володіння, користування та розпорядженням від їх власника за договором дарування. Тому, у разі неплатоспроможності банку, це не позбавляє права вкладника на отримання коштів згідно ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 17 Закону визначено, що учасниками Фонду є банки. Участь банків у Фонді є обовязковою. Особливості участі перехідного банку у Фонді визначаються цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду.

Банк набуває статусу учасника Фонду в день отримання ним банківської ліцензії. Банк зобовязаний сплачувати до Фонду збори, визначені цим Законом, дотримуватися інших вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

Виходячи з принципу формування основних джерел Фону, визначених ст.ст. 19, 20 вказаного Закону, доводи позивача щодо порушення оспорюваним договором дарування інтересів Держави є неспроможними і не можуть бути судом взяті до уваги, з урахування також вимог ст. 228 ЦК України.

За викладених обставин, оцінюючи наявні докази у справі в їх сукупності, у суду немає законних підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з викладеного, керуючись 10, 11, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212, 213, 214, 215, ЦПК України суд,

вирішив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-банк» ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору дарування грошей від 03.09.2014 року недійсним, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Лисянський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 09 жовтня 2015 року.

Суддя С. Д. Пічкур