Провадження №2/761/6788/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 серпня 2015 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Савицького О.А.

при секретарі Личак М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» про визнання договорів трудовими та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

19.06.2015 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект», направивши його поштовим відправленням, в якому позивач просив визнати договори укладені між ним та відповідачем про надання послуг, трудовими, що укладені на невизначений строк, стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період починаючи з 01.05.2015 року по час винесення рішення суду, зобов'язати ПАТ «Укрнафтохімпроект» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 та зобов'язання відповідача зберігати місце роботи позивача і виплачувати середню заробітну плату протягом строку служби позивача, до дня фактичної демобілізації.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов з підстав викладених в ньому.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав письмові заперечення по суті позовних вимог, у яких зазначив, що позивач за трудовим договором у відповідача не працював, не писав заяв про прийняття його на роботу, наказ або розпорядження про прийняття на роботу ОСОБА_1 не видавалися, позивач у штат не зараховувався, оскільки на підприємстві відсутні штатні посади пов'язані з тим комплексом робіт, які виконував позивач, а тому на правовідносини, що виникли між сторонами, не поширюються норми Кодексу Законів про працю України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, що знаходяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрнафтохімпроект» за період з березня 2014 року по квітень 2015 року було укладено ряд договорів про надання послуг на одних і тих же умовах та на один і той же вид робіт, а саме: Договір про надання послуг б/н від 19.03.2014 року (а.с.7), Договір про надання послуг б/н від 19.04.2014 року (а.с.9), Договір про надання послуг б/н від 01.05.2014 року (а.с.11), Договір про надання послуг б/н від 01.06.2014 року (а.с.13), Договір про надання послуг б/н від 01.07.2014 року (а.с.15), Договір про надання послуг б/н від 01.08.2014 року (а.с.17), Договір про надання послуг б/н від 01.09.2014 року (а.с.19), Договір про надання послуг б/н від 01.10.2014 року (а.с.21), Договір про надання послуг б/н від 01.11.2014 року (а.с.23), Договір про надання послуг б/н від 01.12.2014 року (а.с.25), Договір про надання послуг б/н від 01.01.2015 року (а.с.27), Договір про надання послуг б/н від 01.02.2015 року (а.с.29), Договір про надання послуг б/н від 01.03.2015 року (а.с.31), Договір про надання послуг б/н від 01.04.2015 року (а.с.33).

Предметом вказаних договорів є надання позивачем відповідачу послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.1.1 вищевказаних договорів про надання послуг, позивач зобов'язувався надати послуги електромонтера та слюсара-сантехника Северодонецької філії ПАТ «Укрнафтохімпроект», а відповідач прийняти та розраховатися за надані послуги згідно умов цих договорів.

Відповідно до п.1.2 договорів про надання послуг, укладених між сторонами, ОСОБА_1 зобов'язується надати послуги особисто і своїми силами, на свій ризик, самостійно організувати виконання робіт.

Згідно з п.3.2 договорів відповідач на підставці Актів здачі-приймання послуг здійснює на розрахунок позивача оплату за фактично виконану роботу, при цьому утримує з позивача та сплачує в бюджет податок на доходи фізичних осіб у розмірі 15% і єдиний соціальний внесок у розмірі 2,6% від вартості робіт, згідно Податкового кодексу України та ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на умовах цих договорів.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стороною відповідача суду були надані копії Актів здачі-приймання роботи, виконаної по всім вищевказаним договорам про надання послуг, відповідно до яких всі узгоджені умови договорів позивачем були виконанні, а відповідач прийняв роботу та здійснив оплату за фактично виконану роботу. Усі вищевказані акти власноруч підписані ОСОБА_1 та директором Северодонецької філії ПАТ «Укрнафтохімпроект» Онищенком С.А. Факт оплати роботи відповідачем також підтверджується Розрахунковими листами, які були надані позивачем (а.с.35-36).

Крім того, з наданих відповідачем доказів вбачається, що відповідач оподатковував виплати позивачу за виконану ним роботу, не як працівнику за трудовим договором, як кошти виплачені за цивільно-правовими договорами.

Згідно з ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Враховуючи викладене, суд вважає, що між договори про надання послуг укладені між позивачем та відповідачем не відповідають критеріям трудового договору, також фактичні відносини, які склалися між сторонами не відповідають трудовим правовідносинам в розумінні КЗпП України, оскільки позивач виконував певну роботу обумовлену сторонами своїми силами, на свій ризик, самостійно її організувавши. Крім того у відповідача відсутні штатні посади для робітників, які б мали виконувати роботу, що виконував позивач, а зміст та форма укладених між сторонами договорів відповідає договору цивільно-правового характеру. За таких обставин, оскільки між сторонами існували не трудові взаємовідносини, що мають регулюватися КЗпП України, а були цивільно-прававі, що виникали з договору про надання послуг, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Крім того стороною позивача не було надано суду доказів того, що під час надання послуг ПАТ «Укрнафтохімпроект» він не перебував у трудових відносинах з іншою юридичною чи фізичною особою, а тому суд приходить до висновку, що на правовідносини, що виникли між сторонами не поширюються норми Кодексу Законів про працю України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання договорів про надання послуг, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрнафтохімпроект», трудовими договорами, що укладені на невизначений строк.

Оскільки судом встановлено, що позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем, то суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати, внесення змін до трудової книжки про прийом ОСОБА_1 на роботу з 19.03.2014 року та зобов'язання відповідача зберегти місце роботи позивача і виплачувати середню заробітну плату протягом строку його служби, до дня фактичної демобілізації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 169, 212 - 215, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» про визнання договорів трудовими та зобов'язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: