Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Григоренка М.П., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представників відповідача - Єднорал Н.В., Саїдхасанової В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Рівневтормет» на рішення Радивилівського районного суду від 13 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Рівневтормет» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середньомісячного заробітку по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радивилівського районного суду від 13 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ПАТ «Рівневтормет» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку з 19.10.2012 року по 23.04.2015 року в сумі 17875 гривень 92 копійки. Стягнуто із ПАТ «Рівневтормет» на користь ОСОБА_2 3000 гривень моральної шкоди та на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

На рішення ПАТ «Рівневтормет» подало апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що рішення суду є незаконним, таким, що не ґрунтується на доказах та вимогах закону. Всупереч вимогам ст. 212 ЦПК України судом було безпідставно взято до уваги докази позивача і необґрунтовано відхилено докази та пояснення, подані представником відповідача. ОСОБА_2 працював на 0,5 ставки сторожа в ПАТ «Рівневтормет», а з 04.05.2012 року сторожем-опалювачем Радивилівської виробничої дільниці і в день звільнення в м.Рівне не приїжджав ні для отримання розрахунку, ані для отримання трудової книжки. Підприємство неодноразово зверталося до ОСОБА_2 з приводу необхідності отримання ним заробітної плати та розрахункових, а 28.11.2012 року йому повторно направлено лист №511 за підписом керівника підприємства. Позивач свідомо ухилявся від отримання коштів. Про це свідчить службова записка голові правління ПАТ «Рівневтормет» від 15.04.2015 року. Суд вказані докази до уваги не взяв. Судом не надано правової оцінки іншим письмовим доказам товариства і не наведені мотиви відмови у їх прийнятті, а саме: касової відомості від 01.11.2012 р.на виплату коштів за травень-вересень 2012 року та поштового відправлення вищезазначеного листа. На думку апелянта ОСОБА_2 умисно відмовлявся отримати розрахункові кошти, щоб в подальшому стягнути середньомісячний заробіток. Суд вирішив спір на підставі ст. 117 КЗПП України, однак, вказана норма не може бути

_____________________________________________________________________________

Справа 2/ 568/110/15 Головуючий у 1 інстанції -Драновська С.З..

Провадження № 22-ц 787/1335/2015 Доповідач - Ковальчук Н.М.

застосована, оскільки вона передбачає стягнення середньомісячного заробітку за наявності вини підприємства у невиплаті заробітної плати. Є незаконним рішення суду в частині стягнення моральної шкоди. Рішення в цій частині суперечить вимогам законодавства та роз»ясенням постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня

1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», оскільки закон передбачає, що право на відшкодування моральної шкоди настає у випадках порушення прав особи. При цьому порушення права повинно бути встановлене. Позивач просив суд стягнути на його користь 15 842,12 грн, однак суд в порушення ст.11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог та стягнув на користь позивача 17 875 грн 92 коп. На даний період після звернення до суду належні кошти були надіслані поштовим переказом і отримані позивачем. З цих підстав просить рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши осіб, що з»явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи позов в частині стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17 875,92 грн, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що з вини відповідача позивачу не виплачені розрахункові, а тому, на підставі ст.117 КЗпП України позовні вимоги є законні, підтверджені належними та допустимими доказами.

Зтаким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду. Судом встановлено: ОСОБА_2 з 04 травня 2012 року згідно наказу №28 від 04.05.2012 року був прийнятий на 0,5 ставки сторожа в Радивилівську виробничу дільницю ПАТ «Рівневтормет». Відповідно до довідки №492 від 12.11.2012 року, окрім роботи сторожа виконував обов'язки опалювача котельні.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Позивач звільнений з роботи з 18.10.2012 року згідно наказу №76 від 18.10.2012 року.

При звільненні з роботи відповідач заборгував позивачу 3001 грн. 81 коп. і виплатив ці кошти поштовим переказом 23.04.2015 року.

Згідно зі ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В роз'ясненнях п. 20 постанови Пленум Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено: установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що відповідачем порушені вимоги ст.116 КЗпП України, вина товариства у невиплаті заробітної плати позивачу доведена належними та допустимими доказами.

На думку колегії суддів. є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 повідомлявся про необхідність з»явитись для отримання заробітної плати. Представниками відповідача не надано доказів відносно належного отримання позивачем повідомлення. Також відповідачем не спростовані показання свідка про те, що ОСОБА_2 двічі приїздив в м.Рівне з вимогою виплатити йому борг по зарплаті.

Є надуманими доводи апеляційної скарги щодо умисного неотримання позивач розрахунку з метою заявити право на стягнення середньомісячного заробітку за затримку розрахунку. Такі доводи нічим не підтверджені, спростовуються встановленими судом обставинами про те, що позивачу необхідні були кошти для проведення дружині, яка є інвалідом 3-ї групи, оперативного лікування влітку 2013 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв»язку з допущеними ПАТ «Рівневтормет» порушеннями норм трудового права, позивачу завдана моральна шкода, яка виразилась у втраті душевного спокою, нормального сну, переживаннях.

Колегія суддів не погоджується з тим, що на думку суду першої інстанції моральна шкода повинна бути компенсована за витрачений позивачем час та зусилля для відновлення свого попереднього становища, користуватися послугами адвоката. Суд поновив трудові права позивача шляхом задоволення позову, а тому, витрачений час та зусилля для відновлення порушених прав не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди позивача слід визначити в сумі 200 гривень і цю суму стягнути з відповідача на його користь.

Безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушені вимоги ст.11 ЦПК України, де зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на те, що позивач просив стягнути середньомісячний заробіток по день звернення до суду з позовом, а суд стягнув ці кошти по день фактичного розрахунку, що відповідає вимогам трудового законодавства, оскаржуване рішення не суперечить положенням ст.11 ЦПК України. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд вірно керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Заробітна плата позивача за серпень 2012 року складає 591.32 грн, за вересень 2012 року - 595.16 грн.. Отже, середньоденний заробіток становить 28.24 грн. Із 19.10.2012 року по 23.04.2015 року день фактичного розрахунку складає 633 робочих днів (28.24х633=17875.92 грн.)

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні спору про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, в зв'язку із чим рішення в цій частині підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії, суддів рішення в частині відшкодування моральної шкоди слід змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 200 гривень.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Рівневтормет» задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду від 13 травня 2015 року в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди з 3 000(трьох тисяч) гривень до 200(двісті) гривень.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Максимчук З.М.

Григоренко М.П.