Провадження № 2/750/483/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючого - судді Коверзнева В. О.,

при секретарі - Мачачі І. П.,

за участю: позивача, представника відповідача - Сидоренко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Чернігівської обласної рятувально-водолазної служби про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

17.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування наказу від 23.10.2014 року № 111-К про його звільнення з посади моториста за появу на роботі у нетверезому стані 04.10.2014 року; поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу; стягнення 5000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

В обґрунтування позову зазначив, що 04.10.2014 року він перебував на робочому місці у тверезому стані, але почував себе погано, тому що напередодні отруївся грибами. Втім, керівництво невірно оцінило стан його здоров'я і безпідставно дійшло до висновку про алкогольне сп'яніння.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача позов не визнала, зазначивши, що викладені в ньому факти не відповідають дійсності.

Допитані в якості свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 показали, що 04.10.2014 року, після 11 години, позивач перебував на робочому місці в стані сильного алкогольного сп'яніння. У нього була нестійка хода, незв'язна мова, з ротової порожнини відчувався різкий запах спиртного. В приміщенні, де зберігалися речі позивача, було знайдено пластикову пляшку з рідиною, яка мала запах алкоголю. Під час спілкування позивач поводив себе агресивно і висловлювався нецензурною лайкою. Він відмовився від проходження медичного освідування для встановлення факту сп'яніння, а тому був відсторонений від роботи в цей день.

Свідок ОСОБА_5 також показав, що 8 і 9 жовтня 2014 року неодноразово намагався запросити позивача на засідання профкому для розгляду подання про надання згоди на його звільнення, але позивач у ці дні на роботу не виходив і на телефонні дзвінки не відповідав, тому засідання профкому відбулося на його відсутності.

Свідок ОСОБА_6 показала, що 23.10.2014 року в присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вона особисто оголосила позивачеві наказ про звільнення № 111-к, запропонувала йому поставити підпис про ознайомлення з наказом і отримати належним чином оформлену трудову книжку. Позивач від підпису про ознайомлення з наказом і отримання трудової книжки відмовився, повідомивши, що з наказом про звільнення не згодний і буде оскаржувати його в суді. Копію наказу позивач отримав лише 18.11.2014 року.

Свідок ОСОБА_7 також підтвердив факт ознайомлення позивача із наказом про звільнення № 111-к 23.10.2014 року, відмову позивача від проставляння підпису про ознайомлення з ним та отримання трудової книжки.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач працював у відповідача на посаді моториста. 04.10.2014 року він перебував на роботі в стані алкогольного сп'яніння, за що був звільнений наказом від 23.10.2014 року № 111-к.

Зазначене повністю підтверджується матеріалами справи, зокрема: пояснювальними записками ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3; актом про перебування ОСОБА_2 на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння (а. с. 43 - 48) та показаннями допитаних судом свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які узгоджуються між собою.

Відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпП України поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння є підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Отже, у відповідача були законні підстави для звільнення позивача з роботи за пунктом 7 статті 40 КЗпП.

Суд констатує, що відповідачем повністю дотримано процедуру звільнення позивача: відібрано пояснення від осіб, які були свідками перебування позивача на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння; видано позивачу направлення на проходження медичного обстеження для встановлення факту сп'яніння; зафіксовано факт відмови позивача від проходження медичного обстеження; складено акт про перебування відповідача на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння та акт про його відсторонення від роботи; отримано письмові пояснення позивача, з приводу причини перебування на роботі в стані алкогольного сп'яніння; отримано згоду профспілкової організації на звільнення позивача.

У той же час, доводи позивача про отруєння грибами 03.10.2014 року, що, на його думку, було справжньою причиною неадекватної поведінки на робочому місці, нічим по справі не підтверджується, тому що ані напередодні виходу на роботу, ані в день відсторонення від роботи позивач до лікарів з приводу отруєння грибами не звертався.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для визнання наказу від 23.10.2014 року № 111-к про звільнення позивача з роботи незаконним.

Статтею 233 КЗпП України встановлено місячний строк для звернення працівника до суду за вирішенням спору про звільнення, який обчислюється з дня вручення наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В силу положень статті 234 цього Кодексу, порушення цього строку є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову про поновлення працівника на роботі, якщо суд не визнає причини порушення строку поважними.

Оскільки доведення відповідачем до відома позивача 23.10.2014 року змісту наказу про його звільнення № 111-к, а також відмова останнього в отриманні копії цього наказу та оформленої трудової книжки та проставлянні підпису про ознайомлення з наказом підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7, строк звернення позивача до суду повинен обчислюватися з 24.10.2014 року.

В зв'язку з цим вважається, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду з цим позовом без поважних причин. Той факт, що 18.11.2014 року позивач прибув до відповідача та повідомив про бажання отримати копію наказу про звільнення, не впливає на початок перебігу строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Виходячи з вищевикладеного, заявлений позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 10, 208, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_2 до Чернігівської обласної рятувально-водолазної служби про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 02.03.2015 року.

Суддя В. О. Коверзнев