печерський районний суд міста києва
Справа № 757/916/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Гладун Х.А.,

при секретарі - Кулаковій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Національного банку України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Національного банку України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.07.2008 р. ним з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту на придбання автомобіля в доларах США, що було пов'язано з більш вигідними умовами кредитування та стабільністю обмінного курсу гривні. Однак, в подальшому курс гривні став нестабільним. Зазначає, що бездіяльність відповідача, яка полягає у незабезпеченні стабільності грошової одиниці України та банківської системи, що є основною функцією відповідача, призвела до збільшення його кредитного навантаження більш ніж у три рази і матеріальних втрат його родини, що є незаконним. Розмір спричиненої йому шкоди в листопаді 2014 р. становив 68932,39 грн., а індексація платежів в гривні в зв'язку з інфляцією становить 15978,19 грн., що підтверджується розрахунком спеціаліста. Через вказане вище позивач вимушений був неодноразово змінювати місце роботи в пошуках вищого заробітку і на тепершній час працює за цивільною угодою таксистом та має нерегулярний, мінливий щомісячний дохід. Хоча заборгованості за кредитним договором позивач не має, але тривалий час доходу його сім'ї не вистачає для оплати підвищеного кредитного навантаження, в зв'язку з чим погіршилися відносини в родині. Крім того, через зазначене позивач тривалий час перебуває у стані сильного душевного дискомфорту, що спричиняє йому душевні страждання, які в розумінні ст. 23 ЦК України є моральною шкодою, яку позивач оцінює в 30000 грн. та просить також стягнути на його користь з відповідача.

У судовому представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Зазначила, що доводи позивача про бездіяльність відповідача щодо незабезпечення стабільності гривні - є помилковими, оскільки, відповідач не має зобов'язань щодо встановлення офіційного курсу гривні до долара США на незмінному рівні. При укладенні кредитного договору в іноземній валюті позивач був обізнаний про валютні ризики під час виконання ним зобов'язань за кредитним договором в іноземній валюті, а отже, свідомо взяв на себе відповідальність за такі ризики. Вказане виключає відповідальність Відповідача за можливо понесені позивачем збитки. Вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди за рахунок відповідача в належний спосіб ним не доведені.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1173ЦК необхідно довести такі факти:

а) незаконність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди, під котрою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). Тобто про реальна шкода та упущена вигода.

в) причинний зв'язок між незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади та шкодою, що виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Лише за наявності всіх вказаних умов наступає відповідальність за ст. 1173 ЦК України. Відсутність будь-якої із цих умов є підставою для звільнення органу державної влади від відповідальності.

Судом встановлено, що 16.07.2008 р. позивачем з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого позивач на придбання автомобіля отримав кредит в розмірі 15000 дол. США під 12,0 % річних за користування кредитом, які зобов'язався повернути в строк до 16.07.2015 р.

В обґрунтування доводів позовної заяви позивач посилається на те, що відповідачем не забезпечено стабільності грошової одиниці України та банківської системи, що є основними функціями відповідача та призвело до збільшення його кредитного навантаження. Так, відповідачем було змінено режим валютного регулювання з прогнозованого в певних межах та стабільного на кероване плавання з переходом до вільного плавання. Таким чином, на час укладення договору про надання споживного кредиту позивач не знав та не міг знати про майбутню зміну відповідачем режиму валютного регулювання, що позбавило позивача можливості оцінити недоліки угоди на період виконання кредитних зобов'язань. Діяльність відповідача, яка призвела до незабезпечення зовнішньої стабільності національної грошової одиниці, шляхом регулювання її обмінного курсу в прогнозованих межах та зміна режиму валютного регулювання за відсутності законодавчого захисту прав споживачів валютних кредитів є протиправною та незаконною.

Згідно ст. 99 Конституції України основною функцією Національного банку України є забезпечення стабільності грошової одиниці.

Згідно із ст.2 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України є центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими законами України.

Статтею 6 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що на виконання своєї основної функції Національний банк сприяє дотриманню стабільності банківської системи, а також, у межах своїх повноважень, - цінової стабільності.

При цьому, чинне законодавство України не зобов'язує Національний банк України прив'язувати курс грошової одиниці України до будь-якої іноземної валюти та жорстко фіксувати його кількісне значення.

Таким чином, доводи позовної заяви, що відповідачем не забезпечено на незмінному рівні стабільного курсу національної валюти по відношенню до долара США є хибними і не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

При цьому, відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Правовідносини, які склалися між позивачем та АКІБ «УкСиббанк» регулюються укладеним між ними 16.07.2008 року договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 та положеннями ст. ст. 526, 610, 611, 612, 1049, 1054, 572-593 ЦК України, Закону України «Про заставу».

Відповідно до ст.4 Закону України «Про Національний банк України» та ст.5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки є економічно незалежними у своїй діяльності. Національний банк України не відповідає за зобов'язаннями банків, а банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, при укладенні кредитного договору Позивач мав всі можливості щодо вибору умов та валюти кредитування.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних операцій відносяться операції по розміщенню банками залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. При цьому, відповідно до ст. 2 цього Закону кошти - це гроші у національній або іноземній люті чи їх еквівалент.

Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 затверджені Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 р. за № 541/13808), які регулюють порядок надання банками споживачу повної необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту, де, зокрема, згідно п.2.1, 3.1 та 3.8 у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору:

- перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту;

- попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач;

- надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Згідно п. 7.2. договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 16.07.2008 року № 0, позивач засвідчим своїм підписом, що повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови свої права та обов'язки за Договором та погоджується з ними; перед укладенням цього договору ним від Банку отримано інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, укладаючи з банком кредитний договір у доларах США, Позивач свідомо за власним бажанням (що повністю повідає суті цивільних правовідносин), знав про валютно-кредитні ризики та взяв на себе всю відповідальність за ці ризики, що виключає відповідальність Відповідача за можливо понесені позивачем збитки.

Постановою Правління Національного банку України від 03.06.2009 року № 328 «Про заходи щодо забезпечення погашення кредитів», Національний банк з метою забезпечення стабільної діяльності банків та створення сприятливих умов для виконання позичальниками зобов'язань перед вкладниками і кредиторами, передбачив, що, зокрема, банки за узгодженням з позичальниками (крім банків) мають право прийняти рішення про реструктуризацію їх кредитної заборгованості та/або зміну валюти виконання їх зобов'язання за кредитами, наданими в іноземній валюті, на національну валюту.

Судовим розглядом не встановлено, що позивач скористався таким своїм правом.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеної у п. 5 Постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, спричиненими діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності протиправного діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, зокрема письмові докази, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу дійсно завдано матеріальних збитків саме діями чи бездіяльністю відповідача по справі, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи в цій частині.

Оскільки при пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, то з врахуванням положень ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають, оскільки компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 1173 ЦК України, Законом України «Про Національний банк України», ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Національного банку України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Х.А. Гладун