Справа № 2/489/1689/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участі:

відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи про визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитного портфелю,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 р. ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивували тим, що 25.03.2008 р. між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит на придбання товарів в розмірі 15 300 грн. 00 коп. терміном на 24 місяці. При цьому відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором, повертати Кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісію, неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Останній платіж по поверненню кредиту відповідач повинен був здійснити 10.04.2010 р.

18.05.2012 р. між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ПростоФінанс» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого останнє відступило позивачу права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, в тому числі до відповідача.

У встановлений договором строк відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитним договором не виконав, в звязку з чим станом на 10.03.2015 р. утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 36 074 грн. 81 коп.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь вказану суму заборгованості та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом, яким просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року, через не повідомлення його про зміну кредитора та невиконання відповідачем умов договору факторингу .

В судове засідання представник позивача не зявився , повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зустрічний позов не визнав.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позов не визнали, наполягали на задоволенні зустрічного позову та, згідно письмової заяви, просили про застосування до позовних вимог строків позовної давності.

Вислухавши пояснення , дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

25.03.2008 р. між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 7. ОСОБА_3 умов вказаного договору ТОВ «ПростоФінанс» надало відповідачу кредит для придбання товарів в розмірі 15 300 грн. 00 коп., зі сплатою річної процентної ставки в розмірі 8 %, щомісячної комісії - 2 %. ОСОБА_3 вказаного договору позичальник зобовязаний повернути суму кредиту у вигляді щомісячних платежів в розмірі 997 грн. 98 коп. протягом 24 платіжних періодів. Останній платіж позичальник повинен був здійснити 10.04.2010 р.

З вказаним договором відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений, ним він підписаний.

18.05.2012 р. між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ПростоФінанс» був укладений Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ПростоФінанс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права грошових вимог до боржників за кредитними договорами.

ОСОБА_3 з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю ТОВ «ПростоФінанс» було передано до ТОВ «Кредитні ініціативи» також право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 7 від 25.03.2008 р.

В порушення умов, передбачених кредитним договором, у встановлений строк відповідач ОСОБА_1 грошові зобовязання перед кредитодавцем не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.

ОСОБА_3 із положеннями статей 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобовязанням.

Відповідно до наданого позивачем ОСОБА_4 станом на 10.03.2015 р. заборгованість відповідача ОСОБА_1 складає 36 074 грн. 81 коп., а саме: заборгованість за кредитом 13 065 грн. 96 коп., заборгованість за відсотками - 3 797 грн. 85 коп., заборгованість по комісії 16 218 грн. 00 коп., штраф 2 993 грн. 00 коп.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що відносини за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. ОСОБА_3 ч. 2 ст. 1050 вказаного Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Проте відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності, відповідно до якої просив суд відмовити у задоволенні позову на підставі пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки згідно договору, останній платіж мав бути сплачений 10.04.2010 р. після чого вже пройшло більше 5 років. Крім того стверджував, що з 2009 року жодного платежу ним не було здійснено, а посилання позивача на сплату 14.03.2013 року 1 грн. в рахунок боргу за договором не відповідає дійсності на не підтверджено документально.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

ОСОБА_3 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобовязання (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами визначено як строк дії договору, так і строк виконання зобовязання зі щомісячним погашенням заборгованості.

Отже поряд із встановленням строку дії договору, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання , яке виникло на підставі договору.

Разом з тим позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з договору, дата останнього платежу за кредитом визначено 10.04.2010 р.

Проте позовну вимогу до відповідача ТОВ Кредитні ініціативи предявило лише в травні 2015 р. (після сплину більш ніж п`яти років) шляхом подачі даного позову до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте позивач не робив заяв та клопотань щодо поважності причин пропуску позовної давності, а також не встановлені такі поважні причини при розгляді справи, оскільки позивачем не надано доказів сплати боргу відповідачем після 10.04.2010 року.

Відповідачем у судовому засіданні заявлено про застосування строків позовної давності до позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають через пропуск строку позовної давності.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ Кредитні ініціативи про визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитного портфелю, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 202-204, 215 правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обовязковими для виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

ОСОБА_3 ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не суперечити цьому Кодексу, іншим цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ст. 628, 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що його не було повідомлено про укладення між ТОВ ПростоФінанс та ТОВ Кредитні ініціативи договору. Однак вказана обставина не є підставою для визнання такого договору недійсним, а свідчить лише про заперечення ОСОБА_1 виникнення в нього зобовязання щодо погашення боргу перед ТОВ Кредитні ініціативи. За таких обставин в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88, 212 - 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи про визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитного портфелю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: