Провадження № 2/0202/1171/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 жовтня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Мороза В.П.

при секретарі - Овечко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач просила суд поновити строк позовної давності за її позовною заявою; відновити становище, яке існувало до порушення її права як споживача послуг з надання споживчого кредиту, шляхом визнання непогодженими з позивачем істотних умов кредитного договору № AN 71-000004-CRED, викладених у п.п. від 2.2.10. до 2.3.3. включно та від 3.4 до 6.2 включно вищезазначеного кредитного договору.

Представник позивача 05 жовтня 2015 року у судове засідання не з?явився, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримував, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з?яився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, суду надав письмові заперечення проти позову.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 січня 2014 року ПАТ «Акцент-Банк» предявив до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська копію кредитного договору № AN 71-000004-CRED, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк».

Позивач зазначає, що у вищезазначеному кредитному договорі наявне підтвердження її підписом того, що з нею погоджувалися тільки три сторінки з п?яти у вищевказаному кредитному договорі. А саме не погоджені в наданому ПАТ «Акцент-Банк» екземплярі договору пункти від 2.2.10. до 2.3.3 включно та від 3.4 до 6.2 включно, у тім числі і повністю розділ 5 кредитного договору «Відповідальність сторін».

Позивач зазначає, що вона не знала про існування кредитного договору та в 2011 році звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» з відповідними заявами.

На запити № 7398 та № 32630 позивач отримала відповіді від 02.02.2011 року за № 30.1.0.0/2 110131/686 та № 30.1.0.0/2 110131/5, що засвідчені підписом керівника напрямку операційно-правової роботи ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 і якими позивачеві відмовлено у наданні інформації про вищезазначені договори.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені 1-3, 5-6 статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до умов кредитного договору № AN71-00000-CRED від 19.09.2008 року позивач погодилася з викладеною позицією банку надати кредит на умовах, встановлених у договорі. Підписанням спірного кредитного договору позивач ОСОБА_1 підтвердила, що вона повністю розуміє всі істотні умови договору, свої права та обовязки за ним і погоджується з ним.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, нормами чинного законодавства не передбачено такий вид захисту порушених прав, як визнання непогодженими істотних умов договору.

З урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Суддя В.П. Мороз