Провадження № 2/537/902/2015
Справа № 537/2659/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.12.2015 р. м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Степури А.А., за участю секретаря Грицькової Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна автомобіля, витребування оригіналу договору купівлі-продажу автомобіля, технічного талону на автомобіль і зняття арешту на автомобіль та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частку у спільному майні,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом згідно якого, проохав суд винести рішення яким розділити спільне з відповідачкою майно автомобіль Volkswagen Polo, д/н ВІ 7541ВК наступним чином: визнати за ним право власності на ? частину, яка належить ОСОБА_2 згідно рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.11.2014 року стягнувши з нього на користь відповідачки грошову компенсацію вартістю ? частини автомобіля у сумі 51,074 грн. Зобовязати ОСОБА_2 повернути йому в оригіналах договір купівлі продажу автомобіля від 01.11.2011 року № 234, технічний паспорт на автомобіль і акт передачі автомобіля згідно договору купівлі продажу. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати по сплаті судового збору 243,60 грн. Зняти арешт з автомобіля, який накладений ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04.11.2014 року.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.11.2014 року за ОСОБА_2 визнано право спільної сумісної власності на ? частину автомобіля Volkswagen Polo, д/н ВІ 7541ВК. З позовом в даній справі ОСОБА_2 звернулась до суду 29.05.2014 року, але до предявлення позову вона замінила замки в гаражі, у якому він зберігав автомобіль, заволоділа договором купівлі продажу автомобіля від 01.11.2011 року, згідно якого автомобіль придбаний саме ним, технічним талоном на автомобіль на його прізвище і актом передачі автомобіля у його розпорядження. Тобто, відповідачка поступила неправомірно, оскільки не перебувала з ним у шлюбі і не мала права власності на ? частину автомобіля до рішення суду, яке вступило в законну силу тільки 23.02.2015 року. У звязку з цим діями ОСОБА_2 на протязі більше року він позбавлений права володіти і користуватися автомобілем. Також по заяві ОСОБА_2 на автомобіль був накладений арешт ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області. У звязку з неправомірними діями ОСОБА_2 він немає доступу до автомобіля, який йому вкрай необхідний, оскільки він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, а працює в м.Кременчуці, і йому необхідно їздити на автомобілі на роботу та з роботи. Крім того, його мати за віком та станом здоровя потребує догляду та лікування і на автомобілі він матір доставляв до лікаря, а також їздив за продуктами, автомобіль йому потрібний для ведення сільського господарства. ОСОБА_2 проживає в м. Кременчуці де і працює, у неї є всі необхідні побутові умови для користування послугами магазинів, транспорту, викликом «Швидкої медичної допомоги» та інших послуг. А тому у нього виникла обєктивна необхідність звернутись до суду з цим позовом. Згідно договору купівлі продажу вартість автомобіля становить 129 352 грн. Після придбання, автомобіль знаходився в експлуатації більше двох років, а тому згідно правил щодо визначення проценту фізичного зносу вартість автомобіля зменшується на 20%, а тому його вартість з урахуванням зносу становить 103481 грн., а вартість ? частини автомобіля дорівнює 51,074 грн. Прохав суд врахувати, що автомобіль придбаний тільки за його заробітну плату, це підтверджується доказами. А також Апеляційний суд при винесенні ухвали 23.02.2015 року не взяв до уваги довідку ОСОБА_2, що вона від батьків отримала для придбання автомобіля 300 000 російських рублів. Також ОСОБА_2 зверталась в Управління ДАІ м.Комсомольська УМВС України в Полтавській області про реєстрацію автомобіля на її імя, на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.11.2014 року, але Управління ДАІ м.Комсомольська від 8.04.2015 року відмовило їй у цій реєстрації, і це свідчить, що автомобіль повинен залишитись за ним, оскільки він відноситься до неподільної речі, ОСОБА_2 бажає виплати грошову компенсацію, після рішення суду на його користь.

31.08.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, яку уточнила 22.10.2015 року та 21.12.2015 року, з урахуванням вказаних уточнень до позовної заяви ОСОБА_2 прохала винести рішення яким, право власності на ? частку автомобіля Volkswagen Polo, д/н ВІ 7541ВК, яка згідно рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.11.2014 року належить ОСОБА_1 припинити. Стягнути з неї та виплатити ОСОБА_1 вартість частки спільного майна гроші в сумі 51740 грн. 80 коп. Визнати за нею ОСОБА_2 право власності на ? частку автомобіля Volkswagen Polo, д/н ВІ 7541ВК, яка згідно рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.11.2014 року належить ОСОБА_1.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона для придбання спірного автомобіля брала в борг у своїх батьків гроші в сумі 300 000 російських рублів та у звязку з нестабільним курсом російського рубля, надала на імя матері розписку, що отримала від неї для придбання автомобіля 9000 доларів США. Вважає, що має право звернутися до суду з вимогою про визнання за нею право власності на ? частину автомобіля, що на даний час зареєстрований на імя позивача - відповідача ОСОБА_1 Погоджується з визначенням вартості автомобіля відносно ціни під час на її придбання, з урахуванням 20% зносу. Однак, зазначає, що позивачем-відповідачем невірно вирахувано вартість ? частини автомобіля відносно початкової вартості 129352 грн., яка повинна складати суму у розмірі 51740, 80 коп.

Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 8.12.2015 року вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна автомобіля, витребування оригіналу договору купівлі продажу автомобіля, технічного талону на автомобіль та зняття арешту з автомобіля, обєднано в одне провадження з зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частку в спільному майні подружжя.

В судовому засіданні позивач відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та додатково пояснили, що необхідно визнати право власності на автомобіль саме за ОСОБА_1, оскільки він його придбав за власні кошти, для особистих цілей, має матір похилого віку, яка хворіє та потребує постійного догляду, він проживає в селі, веде домашнє господарства, а працює в місті, і для вирішення проблем пересування та забезпечення сімї має необхідність в користуванні автомобілем. Позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали.

Відповідач позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 свої позовні вимоги підтримали та додатково пояснили, що ОСОБА_2 має переважне право на визнання за нею права власності на спірний автомобіль, оскільки вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей, в тому числі спільну з позивачем доньку, яких необхідно возити до лікаря, оскільки діти хворіють, та до позашкільних та спортивних закладів, які знаходяться в різних частинах міста, для належного розвитку дітей. Також, їй необхідно мати автомобіль для поїздок в с.Кривуші Кременчуцького району, до родичів ж для ведення підсобного господарства та вирощування для сімї продуктів харчування.

Суд вислухавши сторін, пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши та проаналізувавши представлені докази, приходить до наступних висновків:

Відповідно до договору № 234 від 1.11.2011 року укладеного між ТОВ «Мрія» та ОСОБА_1, в листопаді 2011 року придбав автомобіль Volkswagen Polo, д/н ВІ 7541ВК за ціною 129352 грн.

Згідно рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.11.2014 року визнано автомобіль Volkswagen Polo, д/н ВІ 7541ВК, номер шасі XW8ZZZ61ZCG019371 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля Volkswagen Polo, д/н ВІ 7541ВК, номер шасі XW8ZZZ61ZCG019371.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23.02.2015 року рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.11.2014 року залишено без змін.

В судовому засіданні сторони дійшли згоди про порядок визначення вартості 1/2 частки автомобіля, виходячи з ціни його придбання та 20 % зносу.

За вказаних умов, вартість 1/2 частки автомобіля Volkswagen Polo, д/н ВІ 7541ВК становить 129352 грн. 20 % (25870 грн. 40 коп.) : 2 = 51740 грн. 80 коп., що відповідає сумі зазначеній в уточнених позовних вимогах відповідача-позивача ОСОБА_2 та близька до суми визначеної позивачем-відповідачем ОСОБА_1 Однак, останнім невірно визначено суму вартості 1/2 частки автомобіля 51074 грн., та вірно визначено відповідачем-позивачем у сумі - 517 грн. 80 коп.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не приймає як належні докази у справі надані сторонами розписку від 19.10.2011 року згідно якої позивачка ОСОБА_2 отримала від матері ОСОБА_9 кошти в сумі 9000 доларів США для придбання автомобіля Volkswagen Polo, д/н ВІ 7541ВК, розписку за серпень 2013 року про повернення ОСОБА_2 матері боргу в розмірі 9000 доларів США, які вона отримувала згідно розписки від 19.10.2011 року для придбання автомобіля Volkswagen Polo, д/н ВІ 7541ВК, довідки від 8.08.2014 року про заробітну плату ОСОБА_1 за місцем роботи на ПАТ «Укртатнафта» та отриману заробітну плату за період з 01.2007 року по 12.2012 рік у розмірі 226 454,89 грн., оскільки рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.11.2014 року, визначено право власності на 1/2 частку спірного автомобіля за кожною стороною у справі, і вказані вище докази досліджені при постановленні цього рішення судом. Тому, сума внесків, зроблених ними при придбанні даного автомобіля, не може бути врахована для встановлення переваги однієї із сторін на визнання за нею права власності на автомобіль в цілому, оскільки їх частки є рівними.

Суд, також не може визнати належними докази про переважність права на володіння автомобілем надані позивачем відповідачем ОСОБА_1 докази, а саме акт комісії Омельницької сільської ради Кременчуцького району від 10.02.2015 року про постійне проживання ОСОБА_1 разом з матірю ОСОБА_6 по вул.. Першотравнева, буд.1 в селі Омельник Кременчуцького району, оскільки достовірність даного акту визнана сумнівною ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23.02.2015 року, а також довідку від 26.02.2015 року виданою завідуючою Омельницької амбулаторної загальної практики сімейної медицини ОСОБА_10 про те, що мати позивача відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6 хворіє і не здатна до самообслуговування та потребує постійного нагляду, так як даною довідкою підтверджено необхідність постійного догляду за особою похилого віку, однак нею не підтверджено необхідність постійного переміщення матері позивача-відповідача з дому до медичних чи інших закладів.

Крім того, в судовому засіданні стороною відповідача-позивача зазначалось про наявність медичного закладу в с.Омельник, та про забезпечення перевезення позивача-відповідача за с.Омельник до місця роботи в м.Кременчуці службовим автобусом Нафтопереробного заводу, що не заперечувалось самим ОСОБА_1

Не може визнати суттєвими та такими, що надають перевагу позивачу відповідачу ОСОБА_1 в праві володіння автомобілем і його доводи щодо незаконного утримання автомобіля ОСОБА_2 і документами на нього, а також про намір заволодіння автомобілем та виїзду до Російської Федерації, оскільки законність перебування та володіння автомобілем відповідачем-позивачем визнано рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука та підтверджено ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28.05.2015 року. А, відповідно до встановленого порядку перетину Державного кордону України, для перетину кордону особі необхідно мати довіреність на право керування автомобілем та дозвіл батька поїздку малолітньої дитини за межу України разом з матірю.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного на володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Частиною З даної статі встановлено, що ніхто не можу бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 7 ст.319 ЦК України визначено, що діяльність власника може бути припинена лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно з Постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, ухваленою у відповідності з правилами п. 1 ст. 355 ЦПК України та яка є обов'язковою для всіх судів України, для припинення права особи на частку у спільному майні потрібно встановити будь-яку з обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто, для визнання права власності за особою на частку іншої особи у спільному майні, яке є неподільною річчю, необхідно, в першу чергу, вирішити питання про припинення права власності іншої особи на її частку, а , по-друге, таке припинення права власності на частку можливе за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитних рахунок суду.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Таким чином, законодавством передбачені обовязкові вимоги щодо порядку розгляду справи про визнання права власності на частку у спільному майні, а саме справи розглядаються в межах позовних вимог, необхідності розгляду вимоги про припинення права власності іншої умови, з підстав визначених ч.1 ст.365 ЦК України, та обовязкового попереднього внесення вартості частки неподільної річчі на депозитних рахунок суду. Вказані умови не виконані позивачем-відповідачем ОСОБА_1, а саме позовні вимоги про припинення права власності на частку ОСОБА_2 у спільному майні не заявлялись, невірно визначено та зазначено в позові вартість ? частки спірно автомобіля, та не внесену суму вартості частки ОСОБА_11 на депозит суду. За даних обставин, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав, для задоволення позовних вимог позивача-відповідача ОСОБА_1

Враховуючи вказані висновки, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобовязання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1М в оригіналах договір купівлі продажу автомобіля від 1.11.2011 року № 234, технічний паспорт на автомобіль і акт передачі автомобіля згідно договору купівлі продажу.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04.07.2014 року, то суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як встановлено в даному судовому засіданні на спірний автомобіль накладався арешт ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04.07.2014 року, в рамках розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання автомобіля обєктом спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частину автомобіля.

Відповідно до ч.3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо провадження у справі закрито, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сила. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки суд під час розгляду справи Крюківським районним судом м.Кременчука не застосовував такий захід забезпечення позову як накладення арешту на автомобіль Volkswagen Polo, д/н ВІ 7541ВК, суд не має законних підстав для його скасування, і вважає, що з вимогами про скасування арешту згаданого майна сторонам належать звертатись до Кременчуцького районного суду Полтавської області, так як арешт на майно накладався саме ухвалою даного суду.

Таким чином, відповідачем-позивачем у позовних вимогах ставиться питання про припинення права власності ОСОБА_1 на частку у спільному майні, ОСОБА_2 внесено на депозитний рахунок суду вартість ? частки ОСОБА_1 в загальній сумі 51740 грн. 80 коп., що підтверджено квитанцією від 21.10.2015 року № 0.0.451599457.1 та №63 від 21.12.2015 року, а також враховуючи, що автомобіль Volkswagen Polo, д/н ВІ 7541ВК, є річчю неподільною, тому суд вважає за необхідне припинити право власності на ? частину автомобіля Volkswagen Polo, д/н ВІ 7541ВК, номер шасі XW8ZZZ61ZCG019371, яка належить ОСОБА_1

Припинення права власності на частку у спільному майні співвласника ОСОБА_1 дає можливість для набуття право власності на автомобіль іншому співвласнику ОСОБА_2

У звязку з чим, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Відповідно до п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Встановлена судом вартість ? частки спірного автомобіля, з урахуванням зносу, складає 51740 грн. 80 коп., що є ціною позову, тому розмір судового збору повинен сплачуватись сторонами у розмірі 517 грн. 40 коп.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно квитанції №0.0.394330557 від 08.06.2015 року сплачено судовий збір в розмірі 243, 60 грн. та додатково згідно квитанції №0.0.406081071.1 від 07.07.2015 року здійснено доплату судового збору в розмірі 3410,40 грн.

Відповідно до статті 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням);

5) закриття провадження у справі.

2. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

3. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Тому суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про повернення йому зайво сплаченої суми судового збору підлягає задоволенню, з відрахуванням судового збору 517 грн. 40 коп.

Також, суд вважає за необхідне додатково стягнути з ОСОБА_2 на користь держави неповно сплачений, згідно наданих квитанцій №0.0.451599457 від 21.10.2015 року, №77 від 18.11.2015 року, судовий збір у сумі 6 грн. 66 коп.

Понесені ОСОБА_2 судові витрати у сумі 517 грн. 40 коп. підлягають стягненню з позивача-відповідача ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 88, 212, 213, 215, 256 ЦПК України, ст.ст.183, 316, 317, 364, 365 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна автомобіля, витребування оригіналу договору купівлі-продажу автомобіля, технічного талону на автомобіль та зняття арешту на автомобіль відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частку у спільному майні задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_1 на ? частку автомобіля НОМЕР_1, яка належить йому на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.11.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість ? частки автомобіля НОМЕР_1, яка складає 51 740 (пятдесят одну тисячу сімсот сорок) грн.. 80 коп., що внесена на депозит суду.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частку автомобіля НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.11.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави неповно сплачений судовий збір у сумі 6 грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у розмірі 517 грн. 40 коп.

Заяву ОСОБА_1 про повернення зайво сплаченого судового збору задовольнити.

Управлінню Державної казначейської служби України у місті Кременчук Полтавської області повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 зайво сплачений судовий збір в сумі 3136 грн. 60 коп. за квитанцією № 0.0.406081071.1 від 07.07.2015 року у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25.12.2015 року.

Суддя: Степура А.А.