Справа № 362/3003/14 Головуючий у І інстанції Ковбель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/1466/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв
Категорія 18 24.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2015року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Фінагєєва В.О.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря: Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання кредитного договору, договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № K2S4GK, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 816 920,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.07.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язання за договором № K2S4GK між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 08.07.2008 року. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 28.05.2014 року за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 4 208 054,76 гривень. Приймаючи до уваги наведене просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що у березні 2013 року набрав чинності вирок у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_2, яким було встановлено, що ОСОБА_1 не отримав кошти в розмірі 816 920,00 гривень від ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № K2S4GK від 08.07.2008 року, а тому він просить суд визнати недійсним кредитний договір № K2S4GK від 08.07.2008 року, договір іпотеки від 08.07.2008 року та зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» звернутися до приватного нотаріуса із заявою про зняття заборони із земельної ділянки.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором № K2S4GK від 08.07.2008 року в розмірі 2 668 463,07 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки, у вигляді земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі продажу з іншою особою-покупцем, на підставі договору іпотеки від 08.07.2008 року, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації встановлено на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити, через порушення норм процесуального та матеріального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним в матеріалам справи доказам, а саме вироку Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2010 року, яким встановлено факт не отримання відповідачем коштів по кредитному договору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 08 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № K2S4GK, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 816 920,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.07.2018 року.

08 липня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № K2S4GK між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 6211, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

02 червня 2014 року ОСОБА_1 надсилалася досудова вимога №30.1.0.0/2-506 про прийняте банком рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № K2S4GK від 08.07.2008 року за ОСОБА_1 станом на 28.05.2014 року рахується заборгованість, яка складає 4 208 054,76 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом - 766 853,49 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 946 238,03 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом - 189121,55 гривень, пеня - 2 105 220,02 гривень, штраф (фіксована частина), штраф (процентна складова) 200 371,66 гривень.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав умови договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, а зустрічні позовні вимоги відповідача є необґрунтованими, оскільки вирок на який посилається відповідач був скасований Апеляційним судом м. Києва.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідач обґрунтовуючи свої зустрічні вимоги посилається на встановлені судом обставини, які викладені у вироку Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2010 року відносно ОСОБА_4 та вироку Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2011 року відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_5

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт послався лише на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2010 року відносно ОСОБА_4, який як зазначає апелянт на даний час чинний та не скасований.

Відповідач вказує на те, що вказаним вироком суду було встановлено факт не отримання ОСОБА_1 коштів за кредитним договором від 17.06.2008 року та не підписання дружиною відповідача - ОСОБА_6 договору поруки від 08.07.2008 року по зобов'язанням за кредитним договором.

Разом з тим, обставини на які посилається апелянт є не обґрунтованими виходячи з наступного.

Так, вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11.03.2010 року встановлені наступні обставини:

«Крім того, у квітні-липні 2008 року особи, матеріали кримінальної справи відносно яких виділені в окреме провадження вирішили на підставі підроблених документів отримати в ЗАТ КБ „ПриватБанк" кредит на ім'я ОСОБА_1 (знайомого особи, матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження) під заставу нерухомого майна, а саме придбаної за кредитні кошти у ОСОБА_7 земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

З метою реалізації свого злочинного умислу особа, матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження, домовилась зі своїм знайомим ОСОБА_1 про те, що останній отримає на своє ім'я в банку в кредит грошові кошти для купівлі землі (для чого передасть йому копію свого паспорту та ідентифікаційного коду, підпише всі необхідні документи: договір кредиту, договір іпотеки, договір купівлі-продажу земельної ділянки та ін.) та віддасть отримані ним у банку грошові кошти особи, матеріали кримінальної справи відносно яких виділені в окреме провадження, для того щоб вони розрахувалися із продавцем землі. При цьому особа, матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження, пообіцяла ОСОБА_1, що отриманий ними кредит будуть гасити особи, матеріали кримінальної справи відносно яких виділені в окреме провадження, без допомоги ОСОБА_1

«08 липня 2008 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_1 підписано кредитний договір №K2S4GК, відповідно до якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 08.07.2008 року по 07.08.2018 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії в розмірі 816920 гривень на наступні цілі: у розмірі 723920 грн. на придбання нерухомості, з них 694000 грн. на придбання нерухомості шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 20820 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту, 5600 грн. - для сплати страхового платежу страхування майна на перший рік дії кредиту, 3500 грн. - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 91000 гривень на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених договором.

08 липня 2008 року ОСОБА_1 в касі відділення № 38 філії „Розрахунковий центр" ЗАТ КБ „Приватбанк" на підставі кредитного договору № K2S4GК отримав грошові кошти в сумі 694000 гривень.

08 липня 2008 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_1 підписано договір іпотеки земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав у іпотеку ЗАТ КБ „ПриватБанк" земельну ділянку (кадастровий номер :02:005:0061), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, у забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором від 08 липня 2008 року № K2S4GК Зазначену земельну ділянку сторони оцінили в 707000 гривень.»

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 червня 2014 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2011року відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що виділялись в окреме провадження та яким обґрунтовував відповідач зустрічні позовні вимоги - скасовано, а кримінальну справу направлено прокурору Святошинського району м. Києва для проведення додаткового розслідування.

Таким чином, зі змісту встановлених обставин судом першої інстанції при розгляді кримінальної справи, яка стосується певних обставин у даній справі, випливає, що відповідач особисто підписав кредитний договір та договір іпотеки та особисто отримав кошти в касі банку. Передача відповідачем отриманих коштів іншим особам не свідчить про не отримання кредиту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 38 Закону України «Про іпотеку» передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки та порядок його продажу.

Отже, позовні вимоги банку ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються доказами наявними у матеріалах справи, а доводи апелянта не спростовують висновків суду.

За таких обставин, рішення суду є законним та обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: ІгнатченкоН.В.

Кашперська Т.Ц.