Справа №545/1422/15-ц
Провадження №2/545/882/15
"28" грудня 2015 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Шелудякова Л.В.,
при секретарі Лабовкіній Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання недійсними рамкової угоди та укладених в її межах договорів про надання траншу, договору застави рухомого майна, договору поруки та зняття обтяження,-
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. В останнє судове засідання направила заяву про розгляд справи без її участі, не заперечила проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача про розгляд справи після зміни позивачем позовних вимог, повідомлявся належним чином, в судове засідання не зявився, будь-яких заяв, клопотань суду не надав, у звязку з чим, суд визнає його неявку без поважних причин, та вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ст.ст.224-226 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку.
З метою забезпечення виконання вказаних договорів, між банком та позичальником укладено договір застави рухомого майна №FIL 115962-Д32 від 06 жовтня 2009 року; між банком та ТОВ «Молочна Рівєра» укладено договір поруки №URL.3323-ДП1 від 25 вересня 2009 року (а.с.26-30, 144-146).
ТОВ «Молочна Рівєра» 17 вересня 2015 року припинило свою діяльність (147-149).
За клопотанням представника позивача у справі призначено судово-економічну експертизу.
Відповідно до положень ст.ст.1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту.
Укладений сторонами кредитний договір, визначений сторонами як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення.
Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п.22, 23 ст.1, ст.11, ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

В розумінні ст.1054 ЦК України та ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є розмір кредитку, умови надання кредиту (тобто права та обовязки сторін, у тому числі виконання грошових зобовязань з обох сторін), зворотність кредиту, проценти.

Відповідно до ст.ст.626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким актом цивільного законодавства є Закон України «Про захист прав споживачів», згідно з ч.4 ст.11 якого в кредитному договорі повинно зазначатися сума кредиту: детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту: річна відсоткова ставка за кредитом: інші умови, визначені законодавством.

Частиною 3 статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину повинно відповідати його внутрішній волі.

При укладенні оскаржуваних договорів волевиявлення ОСОБА_1, учасника правочину, виражалося саме у погодженні 31% річних.

Проте, умови кредитування, які були реально встановлені в кредитному договорі, не відповідають її волевиявленню та вимогам закону.

Згаданим вище висновком судово-економічної експертизи №159 від 28 серпня 2015 року підтверджується, що відповідач скористався тим, що позичальнику ОСОБА_1 обєктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписання оспорюваних договорів, і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог ч.2 ст.11 та абзацу 16 ч.1 ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні договору, та по суті примусив її до сплати надмірних платежів на незаконних підставах.

Статтями 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання кредитного договору недійсним у випадку включення до нього умов, які є несправедливими та угод, які здійснені з використанням нечесної підприємницької практики. Несправедливими умовами зокрема є установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч.3 ст.18 Закон України «Про захист прав споживачів» відповідно до ч. 4 зазначеної статті, цей перелік не є вичерпним.

Згідно ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 1 ст.230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

Відповідно до п.20 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Висновок судово-економічної експертизи підтверджує, що під час укладення кредитного договору банк приховав від позичальника повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Вищенаведене приховування важливої, обєктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, може свідчити про наявність умислу в діях відповідача.

Враховуючи, що кредитний договір розроблявся саме відповідачем, відповідальність щодо його змісту повністю покладається на відповідача.

Оскільки всі розбіжності у розрахунках у погашення кредиту здійснені виключно на користь відповідача, є обґрунтованим твердження позивача про те, що підписання оскаржуваного кредитного договору здійснено нею під впливом обману з боку відповідача.

Мотивом обману, в даному випадку, було отримання відповідачем прихованого додаткового прибутку у вигляді завищеної процентної ставки.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи висновок експерта, суд вважає доведеним, що при укладенні договорів про надання грошових коштів, позивальника ОСОБА_1 введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору, зокрема щодо його ціни.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Крім того, згідно із ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню.

Недійсність основного зобовязання тягне за собою недійсність правочину щодо його забезпечення.

На підставі наведеного суд вважає, необхідним визнати недійсною рамкову угоду №FW1101.493 від 25 вересня 2009 року та укладені в її межах договір про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ1 від 25 вересня 2009 року та договір про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ2 від 07 жовтня 2009 року, укладені між ОСОБА_1 (на той час Арутюнян) В.О. та ПАТ «ПроКредит Банк» у звязку з укладенням їх під впливом обману з боку банку; договір застави рухомого майна №FIL 115962-Д32 від 06 жовтня 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «ПроКредит Банк» та договір поруки №URL.3323-ДП1 від 25 вересня 2009 року, укладений між ТОВ «Молочна Рівєра» та ПАТ «ПроКредит Банк» у звязку з недійсністю основного зобовязання.

Також слід зняти обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (вид обтяження приватне обтяження, тип обтяження застава рухомого майна, підстава обтяження Договір застави рухомого майна №FIL 115962-Д32 від 06 жовтня 2009 року, ПН ЧРНО ОСОБА_3, обєкт обтяження автомобіль легковий, легковий седан, марка BMW, модель 523/Е60 випуску 2008 року,

колір чорний, номер обєкта: WBANU11020CW42181, номер державної реєстрації ВІ7711ВС, обтяжував Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», боржник ОСОБА_4, реєстратор Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер 9125572, контрольна сума ЕВ972ГА38Е); стягнути з відповідача на її користь судові витрати, повязані з проведенням судово-економічної експертизи №159 по цивільній справі в сумі 7207 грн. 20 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, повязані з проведенням судово-економічної експертизи та в дохід держави судовий збір.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218, 224, 226 ЦПК України, ст.ст.203, 230, 236, 548, 626-628, 1054, 1055 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання недійсними рамкової угоди та укладених в її межах договорів про надання траншу, договору застави рухомого майна, договору поруки та зняття обтяження задовольнити.

Визнати недійсною рамкову угоду №FW1101.493 від 25 вересня 2009 року укладену між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та укладені в її межах між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» договір про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ1 від 25 вересня 2009 року та договір про надання траншу №1101.26295/ FW1101.493-ДТ2 від 07 жовтня 2009 року, укладені між ОСОБА_1 (на той час Арутюнян) ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» у звязку з укладенням їх під впливом обману з боку банку.

Визнати недійсним договір застави рухомого майна №FIL 115962-Д32 від 06 жовтня 2009 року, укладений між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк».

Визнати недійсним договір поруки №URL.3323-ДП1 від 25 вересня 2009 року, укладений між ТОВ «Молочна Рівєра» та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» у звязку з недійсністю основного зобовязання.

Зняти обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (вид обтяження приватне обтяження, тип обтяження застава рухомого майна, підстава обтяження Договір застави рухомого майна №FIL 115962-Д32 від 06 жовтня 2009 року, ПН ЧРНО ОСОБА_3, обєкт обтяження автомобіль легковий, легковий седан, марка BMW, модель 523/Е60 випуску 2008 року, колір чорний, номер обєкта: WBANU11020CW42181, номер державної реєстрації ВІ7711ВС, обтяжувач Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», боржник ОСОБА_4, реєстратор Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер 9125572, контрольна сума ЕВ972ГА38Е).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ПАТ «ПроКредит Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані з проведенням судово-економічної експертизи №159 від 01 вересня 2015 року по цивільній справі в сумі 7207 грн. 20 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ПАТ «ПроКредит Банк» на користь держави 730 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд в десятиденний строк з дня його проголошення, а у разі якщо рішення ухвалено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Полтавського районного суду Л.В.Шелудяков