АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 668/3204/15-ц Головуючий в І інстанції Булах Є.М.
Номер провадження 22-ц/791/2162/15 Доповідач Чиркова К.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Чиркової К.Г. ,

суддів: Пузанової Л.В.,

ОСОБА_1,

секретар Гуров Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 25 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстраційна служба Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними та скасування обтяження нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» , треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстраційна служба Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними та скасування обтяження нерухомого майна, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 14.12.2005року між ним та Акціонерним комерційним банком «Форум», який змінив своє найменування на публічне акціонерне товариство «БАНК ФОРУМ», було укладено кредитний договір № 0056/05/11/Z, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 7000 доларів США на споживчі потреби строком по 13.12.2010р. під 16% річних. Додатковою угодою № 1 від 21.08.2007р. до вказаного кредитного договору його зміст було викладено в новій редакції, зокрема, внесено зміни щодо збільшення ліміту кредитування до 35000 доларів США зі строком користування до 18.08.2017р. під 14% річних.

14.12.2005р. в якості забезпечення виконання зобовязання по зазначеному кредитному договору між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, предметом якого стала квартира № 1, по вул. Безродного, 35, корпус 1 у м. Херсоні 14.12.2005року між відповідачем та ОСОБА_3І було укладено договір поруки, за яким остання взяла на себе зобовязання солідарно відповідати за неналежне виконання позивачем умов кредитного договору.

Посилаючись на те, що укладений між сторонами кредитний договір суперечить нормам цивільного законодавства, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність», позивач просить визнати недійсним кредитний договір № 0056/05/11/Z від 14.12.2005р., укладений між ОСОБА_2 та АКБ «Форум»; визнати недійсним іпотечний договір від 14.12.2005р. укладений між АКБ «Форум» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 скасувати запис № 2706769, внесений 16.12.2005р. до Державного реєстру іпотек про обтяження нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири № 1, по вул. Безродного, буд. 35, корп. 1, у м. Херсоні, Херсонської області; скасувати запис № 2696086 внесений 14.12.2005р. до Державного реєстру обтяжень нерухомого про заборону відчуження трикімнатної квартири № 1, по вул. Безродного, буд. 35, корпус 1, у м. Херсоні, Херсонської області; визнати недійсним договір поруки від 14.12.2005р., укладений між АКБ «Форум» та ОСОБА_3.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 25 травня 2015року та додатковим рішення суду від 14.08.2015року позов задоволено частково.

Судом визнано недійсним кредитний договір № 0056/05/11/Z від 14.12.2005р., укладений між ОСОБА_2 та АКБ «Форум».

Договір іпотеки від 14.12.2005року укладений між АКБ «Форум» та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, посвідчений приватними нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 2745 визнано недійсним.

Скасовано запис № 2706769, внесений 16.12.2005р. до Державного реєстру іпотек про обтяження нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири № 1. по вул. Безродного, буд. 35, корп. 1, у м. Херсоні, Херсонської області іпотекою.

Скасовано запис № 2696086, внесений 14.12.2005р. до Державного реєстру обтяжень нерухомого про заборону відчуження трикімнатної квартири № 1, по вул. Безродного, буд. 35, корп. 1, у м. Херсоні.

У задоволені позову в частині визнання недійсним договору поруку від 14.12.2005року укладений між публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «Банк Форум» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК Украни колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.12.2005року ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «Форум» було укладено кредитний договір № 0056/05/11/Z, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 7000 доларів США на споживчі цілі терміном до 13.12.2010року зі сплатою 16% річних. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 21.08.2007р. до кредитного договору, кредитний договір № 0056/05/11/Z від 14.12.2005р. викладено в іншій редакції. За умовами Додаткової угоди № 1 від 21.08.2007р. банк відкрив позичальнику кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування у розмірі 35000 доларів США зі сплатою 14% річних терміном до 18.08.2017року.

Додатковою угодою № 2 від 26.12.2008року до кредитного договору визначено, що до 26.12.2008року за користування кредитними коштами застосовується плата в розмірі 14% річних, а з 26.12.2008року в розмірі 17% річних. Додатковою угодою № 3 від 29.06.2010року до кредитного договору, з 29.06.2010року за користування кредитними коштами встановлена плата у розмірі 14,31% річних.

В якості забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між АКБ «Форум» та ОСОБА_3 14.12.2005року укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилась перед банком за виконанням позичальником зобовязань за кредитним договором.

14.12.2005року між АКБ «Форум», як іпотекодержателем та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і позивачем, як іпотекодавцями було укладено іпотечний договір, за умовами якого останні, в якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязань по кредитному договору №0056/05/11/Z від 14.12.2005року передали в іпотеку відповідачу трикімнатну квартиру № 1,по вул. Безродного 35, корпус 1, у м. Херсоні.

Станом на вересень 2014року ОСОБА_2 сплачено тіло кредиту в розмірі 14092, 19 доларів США, відсотки за користування грошовими коштами в сумі 31362,08 доларів США.

Сума наданого позивачу кредиту складає 48088 доларів США, сплачено позичальником тіло кредиту в сумі 14092,19 доларів, сплачено відсотків 31362,08 доларів, а всього сплачено 45454,27 доларів.

Укладений сторонами кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту. Факт отримання позивачем доходів в іноземній валюті судом не встановлено. Для здійснення платежів за кредитними зобовязаннями ОСОБА_2, як позичальник отримував необхідну валюту шляхом обміну гривні на долари США в установленому законом порядку.

Відповідно до ст.ст.1054-1055ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час збільшення розміру кредиту до 35000 доларів США 21.08.2007року), договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною другої зазначеною статті передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування із коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Аналогічні вимоги встановлені пунктом 2.1 постанови Правління Національного банку України за №168 від 10 травня 2007року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» , зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007року за №541/13808, яким передбачено, що банки зобовязані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом; вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

Пунктом 3.1 зазначеної вище постанови визначено, що банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Пунктом девятим зазначеної статті визначено, що під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Конституційний Суд України в рішенні від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 по справі № 1-26/201 зазначив, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги.

Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Оскільки, умови укладеного сторонами договору не містять повних умов кредитування, зокрема: наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязанням споживача(пп. «в» п.2), орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту(перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо (пп. «Д»), варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги (пп. «Є»), податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію (пп. «И»), переваги та недоліки схем кредитування(пп. «І»), графіку платежів та сукупної вартості кредиту, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивач не отримав від відповідача необхідної, повної та достатньої інформації щодо наданого йому кредиту, тому його доводи про відповідні обмеження при виборі послуги банку та аналізу спроможності виконання взятого на себе зобовязання є обґрунтованими.

Натомість судом установлено, що відповідачем при укладенні оспорюваного правочину було порушено вимоги ч. 5 ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» щодо перевірки кредитоспроможності позичальника.

Так, згідно зі ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії, шляхом надання банківських послуг. Відповідно до п.3 ч.3 цієї статті до банківських послуг належать, зокрема, розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Відповідно до ч.5 ст. 49 цього Закону, банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків.

Згідно п.1.8. гл.1 розділу І Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого постановою від 25 січня 2012року за №24 Правлінням Національного банку України, банк за кожним кредитом боржника формує кредитну документацію (справу) боржника відповідно до вимог, визначених цим Положенням. Кредитна документація (справа) боржника має містити мінімально необхідні дані, перелік яких наведено в додатку 2 до цього Положення, зокрема, і висновок уповноважених фахівців банку щодо оцінки кредитоспроможності боржника.

Згідно із п.1.10. гл.1 розділу І Положення, кредитоспроможність визначається, як наявність у боржника (контрагента банку) передумов для проведення кредитної операції і його спроможність повернути борг у повному обсязі та в обумовлені договором строки.

Положеннями глави 1 розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2001 року за №368 (надалі Інструкція), кредитоспроможність позичальника визначається за показниками, що характеризують його здатність своєчасно розраховуватися за раніше одержаними кредитами, його поточне фінансове становище, спроможність у разі потреби мобілізувати кошти з різних джерел і забезпечити оперативну конверсію активів у ліквідні кошти.

Згідно з абз. 2 п.1.1 глави 1 розділу VІ Інструкції, кредитна діяльність банків пов'язана з кредитним ризиком або нездатністю контрагента виконувати частково або в повному обсязі свої зобов'язання згідно з угодою, тому банки зобов'язані оцінювати кредитоспроможність своїх контрагентів, вчасно ідентифікувати погані активи (тобто активи, за якими існує ймовірність отримання збитків), створювати необхідні резерви для списання безнадійних до погашення активів.

Згідно п. 2.4 гл.2 розділу І Положення, банк здійснює оцінку фінансового стану боржника відповідно до вимог цього Положення. Банк, оцінюючи фінансовий стан боржника, визначає його кредитно та платоспроможність. Банк визначає кредитоспроможність боржника під час надання кредиту та в разі зміни первісних умов договору, у тому числі пов'язаних із фінансовими труднощами боржника. Банк визначає платоспроможність боржника протягом строку дії договору з періодичністю, визначеною цим Положенням.

Про необхідність при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, перевіряти кредитоспроможність позичальників та додержуючись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків наголошено також у листі від 11.12.2003 року N 42-315/4047-9379 Національного банку України.

Відповідач не надав доказів проведення попередньої перевірки кредитоспроможності позивача при укладенні кредитного договору. Разом із цим, укладення забезпечувальних правочинів, а саме, договору поруки від 14.12.2005року та іпотеки від 14.12.2005року не позбавляє банк обовязку перевіряти стан кредитоспроможності позичальника, оскільки діяльність банку спрямована на отримання прибутку від відсотків, зокрема, за користування коштами, а не від операцій із заставним майном.

Отже, вимогами законодавства України саме на відповідача, як спеціалізовану фінансову установу покладено обовязок проводити аналіз кредитоспроможності своїх контрагентів-позичальників в межах повноважень та у спосіб, визначений Положенням та іншими нормативно-правовими актами.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що вчинений сторонами правочин містить несправедливі умови, оскільки його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача.

Так, пунктом 5.3 додаткової угоди № 1 від 21.08.2007року встановлено, що невиконання або неналежне виконання позичальником зобовязань по поверненню суми кредиту, сплаті процентів та інших зобовязань, передбачених п. 3.3 кредитного договору є умовами, при настанні яких припиняється кредитування банком позичальника, а позичальник здійснює повернення отриманих кредитних коштів банку, сплачує банку проценти за користування кредитними коштами.

Для цього банк надає під розписку уповноваженій особі, або надсилає рекомендованим листом позичальнику письмову вимогу про повернення кредитних коштів, сплату ним процентів за користування кредитними коштами з можливим нарахуванням штрафних санкцій та пені. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми, банк по закінченню 15-ти денного строку з дати надіслання такої вимоги, звертає стягнення на заставлене майно у розмірі наданих кредитних коштів, заборгованості по сплаті процентів, неустойки, збитків та інших витрат банку в порядку, визначеному цим Договором, договором застави та чинним законодавством України.

Аналізуючи зазначене положення кредитного договору в його співвідношенні з обсягом прав, що надані кредитним договором позичальнику, які, фактично, не передбачені договором, колегія суддів приходить до висновку, що банком у кредитному договорі, передбачені підстави для набуття вимоги щодо повного погашення кредиту до настання кінцевого строку його погашення (фактично, дострокового розірвання кредитного договору в односторонньому порядку), у будь-який час та з будь-яких підстав, навіть якщо порушення умов кредитного договору з боку споживача не є істотним і суттєвими та не впливають на основні права банку і не завдають йому збитків, у той час, як споживачу, договір такого права не надає взагалі, а отже є очевидним дисбаланс сторін договору, а самі умови договору по відношенню до споживача є дискримінаційними.

Судом проаналізовано умови кредитного договору щодо зміни (підвищення) відсоткової ставки, а також спосіб її зміни та наслідки, які наступають у разі відмови споживача від такого підвищення. Зокрема, згідно з п. 5.2 додаткової угоди № 1 до кредитного договору, зміна процентної ставки за користування кредитними коштами за ініціативою банку здійснюється шляхом направлення позичальнику повідомлення, де зазначається новий розмір процентної ставки та дата, з якої вона вводиться. Позичальник протягом десяти днів з моменту відправлення банком такого повідомлення, повідомляє про свою згоду із запропонованими змінами процентної ставки. У випадку незгоди із запропонованою процентною ставкою, позичальник повідомляє про це банк та повертає кредитні кошти не пізніше, ніж до настання дати, з якої вона вводиться та сплачує нараховані відсотки.

Як, вбачається з наведених вище умов договору, відсоткова ставка може бути змінена фактично в будь-який час та за будь-яких умов, оскільки формулювання умов пункту 5.2, додаткової угоді дають банку право застосувати ці умови на власний розсуд, що не відповідає принципам добросовісності та справедливості, встановленим Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Слід також зазначити, що згідно з п. 3.6. постанови Правління Національного банку України за №168 від 10 травня 2007року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або, що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Разом із тим, судом установлено, що додатковою угодою № 1 до кредитного договору банк включив положення, які прямо суперечать вказаним вимогам законодавства. Зокрема, пунктом 2.9 додаткової угоди № 1 до кредитного договору передбачено, що за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування позичальник сплачує Банку кошти в розмірі два процента від розміру ліміту кредитування на рахунок № 0681 в АКБ «Форум» під час укладання цієї додаткової угоди в національній валюті по курсу НБУ на день оплати.

Пунктом 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається інформація для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України , підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З огляду на встановлені судом обставини справи та положення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що кредитний договір № 0056/05/11/Z від 14.12.2005року є недійсним, як такий, що за змістом прямо суперечить вимогам цивільного законодавства України.

Враховуючи недійсність основного зобовязання, яке витікає із кредитного зобовязання суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині визнання недійсним іпотечного договору від 14 грудня 2005року, укладеного між АКБ «Форум», як іпотекодержателем та ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_2, як іпотекодавцями, як це передбачено ч.2 ст. 548 ЦК України.

Висновки суду у наведений вище частині відповідають обставинам справи в межах наданих і досліджених у судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Обставини, які б спростовували висновки суду щодо цього апеляційна скарга не містить і на такі не посилався представник відповідача в ході розгляду справи в апеляційному порядку, а тому доводи апеляційної скарги, як такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.

Разом із тим, висновки суду щодо непоширення на спірні правовідносини положення ст.1057?ЦК України, за часом їх виникнення колегія суддів вважає помилковими.

Стаття 1057?ЦК України введена в дію з 03.11.2012року та регулює правові наслідки недійсності кредитного договору, передбачаючи, що у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обовязковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобовязання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Арешт на майно підлягає зняттю, якщо протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним кредитного договору кошти у розмірі, визначеному судом, будуть повернуті кредитодовцю. Якщо у зазначений строк зобовязання повернути кошти не виконано, кредитодавець має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на арештоване майно. Арешт на майно, накладений відповідно до частини другої цієї статті, підлягає зняттю після виконання зобовязання повернути кредитодавцю кошти у розмірі, визначеному судом. Визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобовязання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобовязання повернути кредитодавцеві кошти за кредитним договором, а в разі визнання кредитного договору недійсним після виконання зобовязання повернути кредитовцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті.

Зі змісту наведеної норми матеріального права вбачається, що вона підлягає застосуванню судом на час застосування правових наслідків недійсності кредитного договору, незалежно від дати його укладення та направлена на забезпечення прав кредитодавця отримати передані позичальнику за недійсною угодою грошові кошти.

Оскільки, відповідно до наданих сторонами доказів позивач отримав кредит у розмірі 48088 доларів США(сплачено за кредитом 14 092,19 доларів США, сплачено процентів у розмірі 31362,08доларів США, а всього сплачено 45454,27доларів США, 48088 45454,27= 2633,73), а тому повинен повернути банку, як кредитодавцю 2633,73 доларів США, колегія суддів вважає, висновок суду про скасування запису, внесеного 14 грудня 2005року до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна про заборону відчуження трикімнатної квартири №1, по вул. Безодного 35, корпус 1, у м. Херсоні передчасним, а рішення суду в цій частині таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви відповідача з цього приводу та застосування передбачених ст. 216ЦК України наслідків недійсності правочину, шляхом зобовязання ОСОБА_2 повернути публічному акціонерному товариству «Банк Форум» грошову суму в розмірі 2633,73 доларів США та накласти арешт на трикімнатну квартиру №1, що знаходиться у м. Херсоні, по вул. Безродного 35, корпус 1.

Необґрунтованим, колегія суддів вважає також висновок суду щодо початку перебігу позовної давності, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин за заявою відповідача.

Так, повязуючи позовну давність із строком виконання зобовязань за кредитним договором (18.08.2017року), суд не зважив, що відповідно до вимог ч.1ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

На думку колегії суддів, обґрунтованими є доводи позивача про те, що про порушення свого права він дізнався, коли за своїми матеріальними можливостями зрозумів, що не в змозі виконати зобовязання у тому розмірі, як він несправедливо визначений умовами укладеного ним через недостатню інформацію щодо сукупної вартості кредиту договору з відповідачем.

Такою датою є вересень 2014року, коли ОСОБА_2О, не зміг виконувати зобовязання і у нього виникла заборгованість перед банком, тому звернувшись до суду 12 березня 2015року позивач дотримався встановленої ст.257 ЦК України загальної позовної давності у три роки.

Оскільки допущена судом помилка щодо початку перебігу позовної давності не призвела до неправильного вирішення спору, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухваленого рішення по суті заявленого позову.

При цьому колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає встановленим ст. 3 ЦК України загальним засадам цивільного судочинства, зокрема щодо справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи на те, що банк, як кредитодавець не поніс збитки в результаті визнання укладеного сторонами кредитного договору недійсним, отримавши всі передані позивачеві грошові кошти у валюті кредитування, в той час , як позивач такі збитки поніс через різкий та суттєвий ріст курсу грошової одиниці України до долара США у спірний період.

На підставі викладеного, ст.ст.257, 261, 1057? ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 25 травня 2015 року в частині скасування запису, внесеного 14 грудня 2005року до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна про заборону відчуження трикімнатної квартири №1, по вул. Безодного 35, корпус 1, у м. Херсоні скасувати, доповнити резолютивну частину рішення.

Застосувати передбачені ст.216ЦК України наслідки недійсності правочину та зобовязати ОСОБА_2 повернути публічному акціонерному товариству «Банк Форум» грошову суму 2633,73 доларів США.

Накласти арешт на трикімнатну квартиру №1, що знаходиться у м.Херсоні, по вул. Безродного 35, корпус 1.

В решті частини це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий К.Г. Чиркова

Судді: Л.В. Пузанова

ОСОБА_1