У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Ужгородської міської ради де третіми особами є : відділ Держкомзему України в місті Ужгород, Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом, який у квітні 2013 року уточнила та просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 січня 2015 року, позов задоволено частково.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій клопоче перед апеляційною інстанцією стосовно скасування рішення суду в частині відхилених вимог та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Мотивує свої, вимоги тим, що рішення суду не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 підтримала, вимоги апеляційної скарги, яку просила задоволити, оскільки висновок суду в частині відхиленої вимоги є незаконним та необґрунтованим.

Представник ОСОБА_2 в особі адвоката ОСОБА_3 заперечив, доводи апеляційної скарги. Оскільки, суд першої інстанції вирішив позов у межах заявлених вимог, а тому рішення суду є законним.

У судове засідання апеляційної інстанції відповідачі ОСОБА_2, Ужгородська міськрада та треті особи не зявились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, але про причини неявки апеляційний суд не повідомили. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу за їх відсутності.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що при співставленні державних актів на право приватної власності на землю, а саме на суміжні земельні ділянки під № 5 та № 7 по вул. Вірменській у м. Ужгород та проведені дослідження, встановлено, що має місце часткове накладення площею 0,0005 га. земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 та у свою чергу земельна ділянка ОСОБА_1 частково накладається площею 0,0001 га. на земельну ділянку ОСОБА_2. Межа між суміжними земельними ділянками повинна проходити по прямій лінії з вул. Вірменської від бетонного стовпа до існуючого металевого стовпа в кінці земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення суду в частині відхиленої вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив їй у задоволенні вимоги про визнання недійсними рішення Ужгородської міськради про передачу в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки та Державного акту на право приватної власності на землю.

Проте такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

У відповідності до вимог ч.ч. 1 і 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі поданих доказів. Особа, яка бере участь в справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, 28.03.2013 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними рішення міськради і державного акту на право приватної власності на землю, та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Але, 22.04.2013 року ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог, у якій просила вже тільки усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Дана заява не містить застереження із приводу того, що такі уточнення стосуються тільки п. 3 прохальної частини позовної заяви, а інші вимоги зазначені в п. 2 прохальної частини позовної заяви залишаються без змін і підлягають розгляду на ряду з уточненою вимогою.

У той же час, виходячи зі змісту принципу диспозитивності, який передбачає свободу розпорядження учасниками процесу своїми матеріальними правами та процесуальними способами захисту своїх прав. Позивач має право надане йому ст. 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті змінювати предмет або підставу позову, а протягом усього часу розгляду справи зменшити або збільшити розмір позовних вимог чи відмовитись від позову частково або повністю в межах тієї же матеріально-правової відносини, що судом вже розглядається.

Предмет позову представляє собою матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яка витікає зі спірної матеріально-правової відносини, із приводу якої суд повинен ухвалити рішення в справі. Завдяки предмету позову як матеріально-правової вимоги особа реалізує своє право на судовий захист. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму права.

Якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою з одночасною відмовою від раніше заявлених вимог, про що суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. ст. 31, 174 ЦПК України

У спірних же правовідносинах має місце зміна предмета позову до початку розгляду судом справи по суті, що відбулась шляхом подання позивачем у письмовій формі заяви про уточнення позовних вимог від 22.04.2013 року де предметом позову вже є лише усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Виходячи з уточненого предмету позову, а саме, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції й розглядав позов.

Як убачається з мотивувальної та резолютивної частин рішення суду, мотиви та висновки суду стосуються лише вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, які задоволені частково. Оскільки в задоволенні вимоги про усунення перешкод у знесенні огорожі, встановленої на уступі шириною 0,5 метра, відмовлено. Тобто, висновок суду про відхилення позовної вимоги, стосується тільки вимоги про знесення огорожі, встановленої на уступі шириною 0,5 метра, а не відхилення вимог про визнання недійсними рішення міськради і державного акту на право приватної власності на землю, які не були предметом розгляду суду.

Та оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, а тому не може виходити за їх межі та здійснювати перевірку даного рішення відносно тих позовних вимог, які не були предметом розгляду суду першої інстанції, та які позивач змінила, подавши заяву про уточнення предмету позову.

Не дивлячись на це, ОСОБА_1 не позбавлена права звернутись в суд із новим позовом і про визнання недійсними рішення міськради і державного акту на право приватної власності на землю. Оскільки вільна у своєму прагненні домогтися для себе поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного права, законного інтересу.

Таким чином, суд першої інстанції, виходячи із заявленого предмету позову, встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про те що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, оскільки є обґрунтованими та знайшли своє ствердження в спірних правовідносинах.

А звідси, доводи апеляційної скарги не можуть бути взятими до уваги, так-як не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили .

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________