провадження № 2/760/8009/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2015 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
23.10.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з 17.06.2011 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11.03.2013.
Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Починаючи з червня 2012 року сторони проживають окремо, відповідач життям сина не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, не бере участь у його вихованні, не цікавиться розвитком, станом здоров'я і рівнем матеріального забезпечення дитини.
У зв'язку з ухиленням відповідача від виконання батьківських обов'язків, позивач просив позбавити його батьківських прав щодо сина ОСОБА_4
У судовому засіданні позивач позов підтримала і просила його задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі та просив при ухваленні рішення врахувати висновок Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.12.2015 № 104-9665, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1. У свідоцтві про народження серії НОМЕР_1, виданому Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 06.01.2012, батьком дитини зазначено ОСОБА_2, а матір'ю - ОСОБА_1 (а.с. 6).
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.03.2013 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 5).

Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14.06.2013 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.04.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, з відповідача стягувалися аліменти на користь позивача на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів), починаючи з 30.04.2013 року і до досягнення їхнім сином ОСОБА_3 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 22-23).

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, працює на посаді головного економіста зведеного відділу з питань капітальних вкладень Департаменту економіки та інвестицій виконавчого комітету органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). За час роботи зарекомендувала себе компетентним та старанним працівником. Цей факт встановлений на підставі характеристики ОСОБА_1 від 10.11.2015 (а.с. 24).

Відповідно до довідки про доходи № 050/02-9291 від 23.10.2015 загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01.04.2015 по 30.09.2015 становить 40 040, 41 грн. (а.с. 25).

Згідно з актом державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва від 21.11.2015, при виході за адресою: АДРЕСА_1, встановлено що ОСОБА_1 не чинить перешкод відповідачу в спілкуванні з їх сином ОСОБА_3 Крім цього, позивач зобов'язалась в подальшому не чинити перешкоди в спілкуванні з дитиною (а.с. 26).

Відповідно до листа директора дошкільного навчального закладу № 573 ОСОБА_5 від 22.12.2015 за № 48, ОСОБА_3 з вересня 2014 року відвідує ДНЗ № 573, приводить та забирає його з начального закладу його мати - ОСОБА_1 Крім цього, позивач своєчасно вносить плату за харчування дитини, цікавиться її життям в дошкільному закладі та є членом батьківського комітету (а.с. 27).

Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації надала висновок від 28.12.2015 року №104-9665, якому зазначила, що не рекомендує позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 29-30).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимоги належить відмовити повністю з таких підстав.

Конвенція про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплює, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27).

Частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що «виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

За правилами статті 150 СК батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

В силу статті 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» у своїй постанові від 30.03.2007 № 3 роз'яснив, що «позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15).

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (пункт 16).

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків (пункт 18)».

Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації надала висновок від 28.12.2015 року №104-9665, якому зазначила, що на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації двічі виносилось на порядок денний питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3

Комісія встановила, що батько сплачує аліменти у розмірі 700 грн. на місяць. Розпорядженням Бобровицької районної державної адміністрації Чернігівської області від 28.03.2014 № 73 було визначено дні та години для спілкування ОСОБА_2 з його малолітнім сином ОСОБА_3

Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18.06.2014 ОСОБА_1 було зобов'язано не чинити перешкоди у спілкуванні батька з сином та визначено способи участі відповідача у вихованні ОСОБА_3

Враховуючи те, що відповідач виявляє бажання брати участь у вихованні сина ОСОБА_3, Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, не рекомендує позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 29-30).

Враховуючи те, що відповідач бажає брати участь у житті та вихованні сина, сплачує аліменти на його утримання, а позбавлення батьківських прав, у свою чергу, є крайнім заходом впливу на нього, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов про відмову у задоволенні позову.

Керуючись Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, Законом України «Про охорону дитинства», статтями 150, 155, 164 СК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко