ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6332/15-ц
Провадження № 2/362/2615/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

при секретарі - Даниленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство (далі-ПАТ) «Державний ощадний банк України» в особі територіального відокремленого без балансового відділення № 10026/0187 філії Головного управління по м. Києві та Київської області АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 2527 від 10 квітня 2008 року в розмірі 5 542 627 грн. 59 коп.

Вказуючи на те, що 10 квітня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 2527 за яким позивач, в особі філії Печерського відділення № 3715, видав відповідачу у період з квітня по червень 2008 року кошти в сумі 158 000 доларів США строком на 10 років, тобто до 10 квітня 2018 року.

Оскільки позичальник умови кредитного договору в частині взятих на себе зобов'язань про повернення кредитних коштів належним чином не виконує, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 5 542 627,59 грн., позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи на наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за даним договором, а тому, на його думку, задоволення даних вимог потягне за собою подвійне виконання одного зобовязання.

Третя особа, будучи належно повідомленою про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не зявилася.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що на підставі Договору відновлювальної кредитної лінії № 2527 від 10 квітня 2010 року, позивач, в особі філії Печерського відділення № 3715, видав відповідачу у період з квітня по червень 2008 року кошти в сумі 158 000 доларів США строком на 10 років до 10 квітня 2018 року (а.с. 14-17).

На підставі Додаткового договору № 1 до договору відновлюваної кредитної лінії № 2527 від 10 квітня 2008 року, позивач 25 листопада 2010 року видав ОСОБА_1 185 016,12 грн. (а.с. 27-28).

Положеннями вказаного Договору та додаткового до нього договору також визначено, що виконання зобовязань відповідача за Договором відновлювальної кредитної лінії забезпечується Іпотечним договором № 5807 від 10 квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2, належного останній, як майнового поручителя ОСОБА_1, нерухомого майна будинку та земельної ділянки за адресою: Київська область, Васильківський район, м. Васильків, вул. Кармелюка, 30.

Виконання банком зобовязань щодо надання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджено видатковими касовими ордерами від 10 квітня 2008 року, від 15 квітня 2008 року, від 13 травня 2008 року, від 21 травня 2008 року, від 10 червня 2008 року, від 18 червня 2008 року, від 26 червня 2008 року (а.с. 18-24).

04 листопада 2010 року ОСОБА_1 подав до банку заяву на реструктуризацію заборгованості за кредитом (а.с.25-26).

Виконання банком зобовязань за додатковим договором № 1 підтверджено заявою дорученням наданою 25 листопада 2010 року ОСОБА_1; розпорядженням відділу бухгалтерського обліку від 25 листопада 2010 року та платіжним дорученням від 25 листопада 2010 року (а.с. 29, 30, 31).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 лютого 2015 року скасовано рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2014 року у справі № 1008/491/12 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Печерське відділення № 3715 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому встановленні ним обставини в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України доведенню не підлягають, позов задоволено частково та звернуто в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 за Договором відновлювальної кредитної лінії № 2527 від 10 квітня 2010 року, додатковим договором № 1 від 25.11.2010 року, з ВАТ «Державний ощадний банк України» (ПАТ «Державний ощадний банк України») в сумі 2 166 513,63 грн. стягнення на належні ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 267,2 кв.м., та земельну ділянку, загальною площею 0,100 га, по вул. Кармелюка, 30, в м. Василькові Київської області (а.с.45-48).

Відповідно до розрахунку загальна заборгованість по кредиту виданому ОСОБА_1 в іноземній валюті станом на 31 серпня 2015 року складає 253 349 доларів США 88 центів, з яких: 92 922,86 доларів США загальна сума непростроченого кредиту; 64 689,39 доларів США загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом; 56 653,61 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 21 428,03 доларів США сума пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом; 17 655,99 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату кредиту (а.с. 9-11).

Відповідно до розрахунку загальна заборгованість по кредиту виданому ОСОБА_1 в національній валюті станом на 31 серпня 2015 року складає 175 298 грн. 65 коп., з яких: 115 054,15 грн. загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом та 60 244,50 грн. загальна сума пені (а.с. 12).

В укладеному кредитному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Банківською установою зобов'язання за договором виконані в повному обсязі. ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_3 держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Предметом договору позики у справі, яка розглядається, є іноземна валюта.

Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

ОСОБА_3 законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі- Декрет), визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Незазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу.

Відповідно до ст. 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Вказана правова позиція закріплена в Постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 та в абз. 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», яким роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Дана позиція закріплена п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за яким право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Враховуючи викладене, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за укладеними з банком кредитними договорами щодо повернення отриманих коштів не виконує, рішенням суду звернуто стягнення на майно іпотекодавця, особа якої відмінна від боржника, а тому позов підлягає до задоволення та стягнення заборгованості за договором з боржника.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 526, 530, 598, 1054 ЦК України, ДекретКабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Постанови Верховного суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223, 360-7 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії № 2527 від 10 квітня 2008 року, який змінено та доповнено додатковим договором № 1 від 25 листопада 2010 року, в розмірі 253 349 доларів США 88 центів та 175 298 грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 3 654 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 21 грудня 2015 року.

Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко