Справа № 739/1660/15-ц
Провадження № 2/739/356/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідачка) про відшкодування збитків у розмірі 7 500 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належала корова «Рябинка», яка випасалася разом з коровами інших власників великої рогатої худоби (далі ВРХ), про що між ними існувала відповідна домовленість згідно умов якої випасання ВРХ вони здійснюють почергово. До обовязків пастуха входить випасання худоби в складі череди та прогін худоби з пасовища до домоволодіння власників ВРХ. За неналежне виконання своїх обовязків пастух несе відповідальність. 07 жовтня 2015 року його корова повернулася додому з пасовища з травмою боку. 08 жовтня 2015 року корову оглянув ветеринар, який виявив у корови розрив брючної стінки, випадання тонкого відділу кішковика внаслідок механічного ушкодження правого боку. Через неможливість одужання йому було рекомендовано відправити корову на вимушений забій, що він і зробив, отримавши за здану корову 4 500 грн. Те, що корову було здано на вимушений забій вважає наслідком недбалого виконання обовязків пастуха відповідачки, оскільки 07 жовтня 2015 року була саме її черга випасати корів. Позивач вважає, що відповідачка віднеслася до своїх обовязків недобросовісно, допустила безпечність та безконтрольність, що призвело до ушкодження корови і спричинення збитків. Розмір збитків оцінює у 7 500 грн., що є різницею між вартістю дорослої корови, яка становить 12 000 грн. та сумою коштів, отриманих ним внаслідок передання корови на вимушений забій.

Відповідачкою проти позову подано заперечення, з яких вбачається, що вона позовні вимоги не визнає і вважає їх необґрунтованими. При цьому зазначає, що 07 жовтня 2015 року була її черга випасати корів. Під час випасання ніяких нестандартних ситуацій не було, корови постійно поводилися нормально. О 17 год. вона пригнала череду до мосту через р. Десна в м. Новгороді-Сіверському. Від мосту корови пішли до господарських дворів самостійно. Того ж дня увечері позивач повідомив її, що корова травмована. При цьому її на огляд тварини не запросили. Вважає, що корова позивача могла сама травмуватися незалежно від знаходження у череді. Вказує, що жодних неправомірних дій вона не вчиняла, свої обовязки пастуха виконала належним чином, зокрема зранку прийняла на випас череду корів, а у вечері пригнала череду до мосту.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю з підстав, вказаних у позовній заяві, пояснивши, що 07 жовтня 2015 року він вигнав свою корову для випасання в череді. Череду випасають власники ВРХ по черзі. Пастух забирає корів та виганяє їх на пасовище, де доглядає за ними та несе за них відповідальність. Відповідачка мала випасати корів 07 жовтня 2015 року, але сама вона того дня корів не випасала, це робив найманий нею пастух, вона ж лише увечері забрала їх з пасовища. У вечері належна йому корова тривалий час додому не поверталася, а коли його дружина поїхала шукати її, то побачила, що корова ледь пересувається. Корову оглянув колишній ветеринар ОСОБА_4, який пояснив, що корову можна було б врятувати, якби їй вчасно була надана допомога. Наступного дня корову оглянув ветеринарний лікар, який констатував, що лікувати корову вже пізно, тому було прийнято рішення відправити її на вимушений забій. Відповідачка свою провину в пошкодженні корови заперечувала.

Представник позивача у судовому засіданні висловився за задоволення позовних вимог повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та висловилася проти задоволення позову пояснивши, що 07 жовтня 2015 року прийшла її черга, як власника корови, пасти корів. Між власниками корів існує усна домовленість випасати почергово корів у спільній череді. Випасання вона здійснювала з 08 год. ранку до 17 год. вечора, після чого пригнала стадо до мосту через р. Десна, звідки корови пішли до своїх господарств. Для випасання корів наймала пастуха. Цілий день на пасовищі вона не перебувала, оскільки відлучалася за їжею. Нічого надзвичайного на пасовищі не було. Корова позивача влітку хворіла і її певний час не виганяли до череди. Де корова позивача отримала травму вона не знає. Раніше були випадки, коли корова в стаді отримувала пошкодження, однак ніколи це не було предметом спору. Те, що для випасання корів наймала пастуха пояснила відсутністю у неї достатнього часу для самостійного випасати корів, оскільки була заклопотана лікування тілесних ушкоджень сина, отриманих ним під час військової служби в зоні АТО.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 дав показання про те, що відповідачка попросила його випасти за плату корів 07 жовтня 2015 року, оскільки настала її черга. Того дня вранці він погнав корів через міст на посавище. Випасання відбувалося нормально, однак приблизно о 12 год. він виявив, що у однієї з корів є пошкодження, яке виникло внаслідок удару в бік, завданого іншою коровою. В той час він випасав корів сам, відповідачки не було, тому залишити корів він не міг. Як правило для випасання стада корів потрібно два три пастухи. Відповідачка повернулася на пасовище приблизно о 16 год. Тоді він повідомив їй про те, що у однієї з корів на боці є пухлина, відповідачка сказала, що дане ушкодження у корови було ще зранку, хоча це не відповідає дійсності.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 дав показання про те, що раніше він працював ветеринарним лікарем. 07 жовтня 2015 року приблизно о 19 год. йому зателефонував позивач та попросив оглянути його корову. Прибувши до позивача додому він оглянув його корову та виявив, що вона перебуває в поганому стані, у неї з правого боку був набряк. Під час огляду було виявлено, що у корови стався розрив брюшини, хоча поверхня шкіри не була пошкоджена. Після цього він порадив викликати ветеринарного лікаря. Стан корови був безнадійний. Причиною виникнення таких ушкоджень, які було виявлено у корови позивача, є удар, як правило корови іноді бють одна одну рогами. З часу завдання удару до огляду минуло не менше 4-6 годин. Зважаючи на виявлене у корови ушкодження у вигляді розриву брюшини жодне лікування її не допомогло б.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 дав показання про те, що він працює завідувачем Воробївської дільничної лікарні ветеринарної медицини. 08 жовтня 2015 року до ветлікарні надійшло повідомлення про хворобу корови позивача. Під час її огляду було виявлено, що у неї пробита брюшина, розмір розриву становив 25-30 см. Позивачу було рекомендовано здати корову на вимушений забій, про що складено відповідний акт. За наявності вказаного ушкодження лікування корови було недоцільним навіть при здійсненні його безпосередньо після виникнення ушкодження, оскільки такі ушкодження неможливо вилікувати. Вказане ушкодження виникло за певний проміжок часу до огляду і з моменту утвормення постійно збільшувалося. Щодо причин виникнення ушкодження, виявленого у корови позивача, припустив, що воно могло виникнути в результаті удару рогом, завданого іншою коровою, як правило при наявності у неї «статевої охоти».

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 дав показання про те, що він тримає корів і виганяє їх до спільної череди, яку вони разом з іншими власниками корів випасають по черзі. Домовленість щодо почергового випасання корів між ними існує вже давно. 07 жовтня 2015 року корову позивача він бачив вранці і вона була здорова. Пастух виганяє корів на посавище, доглядає за ними, після випасання приганяє їх додому. Особисто він наймає для випасання корів пастухів, як правило одного чи двох. Також свідок зазначив, що іноді одна корова може вдарити іншу, при цьому пастух відповідальності за це не несе.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 дав показання про те, що він випасає свою корову у череді разом з коровами інших власників, зокрема й позивача та відповідачки. Між власниками корів існує усна домовленість відповідно до якої вони почерзі здійснюють випасання корів, виганяючи їх на луг біля м. Новгорода-Сіверського. Під час випасання пастух несе відповідальність за збереження корів, які перебувають у стаді. 07 жовтня 2015 року, коли він виганяв свою корову до череди, то бачив корову позивача і вона була здоровою.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено у власності позивача перебувала велика рогата худоба, а саме корова породи «Голштинська» з кличкою «Рябина», ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4). Між власниками великої рогатої худоби, що проживають ІНФОРМАЦІЯ_2 та прилеглих вулицях в м. Новгороді-Сіверському, зокрема позивачем та відповідачкою, тривалий час існує усна угода про спільне випасанання належних їм корів в одній череді, яке здійснюється власниками корів почергово.

Частиною першою статті 7 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

Частиною першою статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Отже, між власниками великої рогатої худоби, які проживають ІНФОРМАЦІЯ_2 та на сусідніх вулицях в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області, зокрема й сторонами у справі, виникли зобовязальні правовідносини щодо спільного випасання належної їм великої рогатої худоби.

Відповідно до частин першої та третьої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію, зокрема, виконати роботу, а інша сторона має право вимагати виконання обовязку. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 528 ЦК України передбачено, що виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто.

Як зясовано 07 жовтня 2015 року відповідачка згідно раніше укладеної з іншими власниками ВРХ усної угоди взяла на себе зобовязання здійснити випасання ВРХ, зокрема й корови, яка належала позивачу. При цьому з пояснень позивача, відповідачки, показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 вбачається, що до її обовязків входило забрати корів біля мосту через р. Десна, вигнати їх на пасовище, доглядати за ними, після чого у вечері повернути корів до мосту через р. Десна. До випасання корів вона залучила в якості пастуха ОСОБА_5, що не протирічить умова вказаної вище усної угоди власників ВРХ.

Під час випасання в обідній час корова позивача отримала ушкодження брюшної стінки в результаті удару рогом, завданого їй іншою коровою зі стада на що вказав свідок ОСОБА_5 Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_9 підтвердили можливість виникнення вказаного ушкодження саме в результаті завдання удару іншою коровою. Про отримане коровою позивача ушкодження пастух ОСОБА_5 повідомив відповідачку, однак та про дану подію та отримане коровою ушкодження не повідомила її власнику, тобто позивачу.

Того ж дня у вечірній час корову позивача було оглянуто колишнім ветеринарним лікарем ОСОБА_4, який встановив у неї розрив брюшини та визначив її стан як безнадійний, оскільки дане ушкодження лікуванню не піддавалося

08 жовтня 2015 року корову позивача було оглянуто комісією, до складу якої входив ветеринарний лікар ОСОБА_9, якою встановлено, що тварина пригнічена, відмовляється від корму, з правого боку у неї відмічається велика припухлість, набряклість брюшної стінки. Ветеринарним лікарем встановлено діагноз розрив брюшної стінки, випадання тонкого відділу кишківника. Причиною даного ушкодження визначено травмування брюшної стінки з правого боку. За результатами обстеження вирішено відправити тварину на вимушений забій з метою недопущення її загибелі (а.с. 5). Того ж дня позивач здав свою корову на вимушений забій за 4 500 грн. (а.с.6).

Як вбачається, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги посилаючись на положення статей 22, 610, 611, 614 ЦК України, зазначаючи, що відповідачка неналежно виконувала свої обовязки з випасання корів, зокрема й корови належної йому, та вказує, що саме в результаті цього йому були заподіяні збитки у розмірі 7 500 грн. що є різницею між вартістю корови згідно довідки КП «Добробут», яка становить 12 000 грн. (а.с. 7) та сумою коштів, отриманих в результаті здачі корови на вимушений забій за 4 500 грн. (а.с. 6).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

З наведених вище норм матеріального права висновується, що особа, яка взяла на себе відповідні зобовязання повинна виконати їх належним чином. Водночас, у випадку якщо зобовязання не було виконано, або ж воно було виконане неналежним чином і це призвело до заподіяння іншій особі збитків, така особа несе відповідальність за заподіяну шкоду у випадку наявності її вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому обовязок довести відсутність вини покладається на особу, яка не забезпечила виконання взятого на себе зобовязання.

У справі, яка є предметом судового розгляду, встановлено, що відповідачка вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання своїх зобовязань з випасання корів, залучивши пастуха, який безпосередньо займався випасання і жодних дій чи бездіяльності, які б призвели до травмування корови позивача ні він, ні відповідачка не вчиняли. Водночас зясовано, що ушкодження, виявлене у корови позивача, було заподіяне їй внаслідок удару, завданого іншою коровою після виникнення у неї «статевої охоти», оскільки на можливість саме такого розвитку подій вказав під час допиту в якості свідка ветеринарний лікар ОСОБА_9 Відповідно суд вважає, що за вказаних обставин передбачити можливість травмування корови позивача іншою коровою з череди як відповідачка, так і найманий нею пастух не могли, що виключає їх вину в цьому як у формі умислу, так і у формі необережності.

Той факт, що відповідачка не повідомила про ушкодження корови позивачу одразу ж після його виникнення, не свідчить про наявність її вини в заподіянні збитків, яких зазнав позивач внаслідок здачі корови на вимушений забій, оскільки ушкодження, виявлене у корови позивача, взагалі не піддавалося лікуванню незалежно від часу початку лікування.

Отже, у судовому засіданні повністю доведено відсутність вини відповідачки в отриманні коровою позивача ушкодження і відповідно в завданні збитків, яких зазнав позивач у звязку з вимушеним забоєм належної йому корови. Це в свою чергу виключає відповідальність відповідачки за збитки, яких зазнав позивач.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, відповідно в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 11, 509, 526, 528, 610, 611, 614 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст рішення складено 14 грудня 2015 року.