АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №635/7050/13ц
Провадження№ 22-ц /790/6395/15 Головуючий 1 інст. - Полєхін А.Ю.
Категорія: право власності Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Васищівська селищна рада Харківського району Харківської області, про поділ майна в натурі, припинення права спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з зазначеним позовом.

В уточнених позовних вимогах просили:

- поділити житловий будинок з надвірними будівлями №5 по провулку Курортний в селищі Васищеве Харківського району Харківської області відповідно до другого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 лютого 2015 року, відповідного до якого їм виділяється приміщень і будівель на суму 79 917 гривень, що складає 504/100 часток домоволодіння, а саме - квартиру №1, яка складається з таких приміщень житлового будинку літ. «А-1»: приміщення 1-4 площею 20,9 кв.м.; приміщення IY; ІІ,1-8 площею 12,7 веранда; приміщення І площею 3,8 кв.м. тамбур літ. «а2»; надвірні будівлі: ганок літ. «а3»; літня кухня літ. «Г»; сарай літ. «Д»; навіс літ. «Ж»; навіс літ. «М»; літній душ літ. «Н»; вбиральня літ. «Е»; навіс літ. «Л»; по ? частині воріт «№1», огорож «№2», «№5», №6», «№7», «№8», «№9»; колонки №3 -1/2 частина;

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на зазначене домоволодіння;

- визначити порядок користування земельною ділянкою, відповідно до другого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 лютого 2015 року, виділивши в користування позивачів земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і надвірних будівель площею 750 кв.м., у тому числі земельну ділянку загального користування площею 87,3 кв.м., а також земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 329,5 кв.м.;

-стягнути з позивачів на користь відповідача грошову компенсацію у розмірі 690 гривень (т.2 а.с.6-9).

Посилались на те, що їм на підставі свідоцтва про право на спадщину на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частина спірного домоволодіння, інша 1/2 частина домоволодіння належить на праві власності відповідачу по справі. Позивачі не користуються належною їм частиною домоволодіння, а відповідач використовує житловий будинок за вищевказаною адресою в якості дачі. З метою розпорядження належним їм майном у будь-якій спосіб, позивачі бажають розділити домоволодіння в натурі, а також визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Обираючи другий варіант розподілу будинку в натурі, позивачі вважають що інтереси відповідача не будуть порушені, оскільки у виділених йому приміщеннях залишиться належне відповідачу газове обладнання.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що він з часу успадкування 1/2 частини спірного будинку проживав в ньому разом зі своєю сімєю, на даний час також користується будинком, підтримує його у належному стані, здійснює поточний ремонт, сплачує комунальні платежі та податки. За період часу з 1986 року по 2013 рік позивачі будинком не користувалися, в ньому не проживали та жодного разу не зверталися до відповідача з пропозиціями щодо підтримання стану спільного майна чи понесення будь-яких витрат. Також, відповідач зазначив, що позивачами не надано жодного доказу в підтвердження порушення, невизнання їх прав чи неможливості реалізації прав співвласників спірного житлового будинку. Крім того, відповідач зазначив, що на території домоволодіння є обєкти самочинного будівництва, на які право власності не набувалося, а тому ці обєкти не можуть входити до складу спільного майна та підлягати розподілу.

Третя особа -Васищівська селищна рада Харківського району Харківської області, в особі свого представника, проти позову в частині визначення користування земельною ділянкою заперечувала з тих підстав, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне домоволодіння була виділена колишньому власнику для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і мала площу 0,12 га.; при виготовленні кадастрового плану інженером землевпорядником встановлено, що розмір земельної ділянки, яка фактично перебуває у користуванні на теперішній час є збільшеним, а отже до зясування за рахунок яких земель збільшено розмір спірної земельної ділянки, чи сплачується земельний податок на земельну ділянку у тому розмірі, який відповідає фактичному користуванню, не може бути вирішено питання щодо закріплення земельної ділянки за домоволодінням № 5 по провулку Курортному в селищі Васищеве.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2015 року позов задоволено. Суд вирішив поділити житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Васищеве, провулок Курортний, 5 між співвласниками в натурі згідно другого варіанту судової будівельно-технічної експертизи № 12827/608/609 від 23 лютого 2015 року; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3М та ОСОБА_1 на спірне домоволодіння; визначити порядок користування земельною ділянкою за зазначеною адресою відповідно до другого варіанту експертного висновку № 12827/608/609, згідно якого виділити у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і надвірних будівель площею 750 кв.м., в тому числі земельну ділянку загального користування площею 87,3 кв.м., а також земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 329,5 кв.м.; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 690 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права. Зокрема, зазначає, що згідно технічної документації на домоволодіння, до його складу входять обєкти самочинного будівництва, право на які не зареєстроване, але експертом не було це враховано і поділ був здійснений з урахуванням цих обєктів. Крім того, експерту не надано жодного правовстановлюючого документу на земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння, що суперечить вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. За відсутності правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку та розбіжностей у технічній документації щодо наявності обєктів самочинного будівництва на території домоволодіння, поділ домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельної ділянки неможливий.

У суді апеляційної інстанції відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали, представник позивачів проти задоволення скарги заперечувала, вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим; представник третьої особи вважав, що оскаржуваним рішенням в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, порушуються інтереси Васищівської селищної ради.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено та визнається сторонами, що спірне домоволодіння № 5 по провулку Курортному в селищі Васищеве Харківського району Харківської області належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі.

Відповідачу ОСОБА_1 належить 1/2 частина будинку з відповідною частиною надвірних будівель за вищевказаною адресою на підставі Свідоцтва від 23 серпня 1991 року № 3-457 про право на спадщину за законом після смерті батька - ОСОБА_4, померлого 16 грудня 1986 року. Згідно цього Свідоцтва на земельній ділянці площею 1200 кв.м. розташовані: житловий будинок літ.А-1 житловою площею 46,20 кв.м. та надвірні будівлі: сарай Б, огорожі №1,2.4,5, №3 (т.1 а.с.157). Другу частину цього домоволодіння успадкував брат ОСОБА_1 ОСОБА_5.

Позивачі є рідними племінниками відповідача та успадкували 1/2 частину спірного домоволодіння після смерті свого батька (брата відповідача) ОСОБА_5, померлого 08 травня 1994 року, на підставі Свідоцтва від 21 березня 2007 року про право на спадщину за законом. Згідно цього Свідоцтва на земельній ділянці розташовані: будинок літ.А-1 житловою площею 46,20 кв.м., загальною площею 77,20 кв.м. та надвірні будівлі: сарай Б, сарай В, навіс Ж, огорожі №1,2.4,5,6, колонка №3 (т.1,а.с.10.11).

Право власності чи право користування на земельну ділянку, на якій розташоване спірне домоволодіння не оформлено.

З технічного паспорту на спірне домоволодіння, виготовленому станом на 20 січня 2014 року вбачається, що домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», верандою літ. «а», тамбурами літ. «а», літ. «а2», ганками літ. «а3», літ. «а4»; та надвірних будівель: сараю літ. «Б» з льохом літ. «б», сараю літ. «В», літ. «Д»; літньої кухні літ. «Г»; вбиральні літ. «Е»; навісів літ. «Ж», «Л», «М»; літнього душу літ. «Н»; огорож «№ 1», «№ 2», «№ 5», «№ 6», «№ 7», «№ 8», «№ 9»; зливної ями літ. «З»; колонки «№ 3».

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №12827/608/609 від 23 лютого 2015 року, провести розподіл у натурі спірного домоволодіння в ідеальних частках співвласників з виділом приміщень квартир з надвірними будовами співвласників в точній відповідності з їх ідеальними частками в праві власності не надалося можливим. На розгляд суду запропоновано два варіанти розподілу спірного домоволодіння з відступом від ідеальних часток співвласників.

Задовольняючи позов суд, з урахуванням позовних вимог, вважав більш прийнятним другий варіант розподілу домоволодіння, за яким позивачам виділяється квартира №1, оскільки саме цей варіант передбачає незначний відступ від ідеальних часток співвласників та не порушує інтересів відповідача. При цьому суд врахував, що другий варіант поряду користування земельною ділянкою відповідає обраному варіанту розподілу домоволодіння в натурі.

За другим варіантом розподілу на 500/1000 часток домоволодіння (1/2) виділяється квартира № 1, яка складається з наступних приміщень житлового будинку літ. «А-1»: приміщення 1-4 площею 20,9 кв.м.; приміщення ІY, ІІ, 1-8 площею 12,7 веранда літ. «а»; приміщення І площею 3,8 кв.м. тамбур літ. «а2»; надвірних будівель та споруд: ганок літ. «а3»; літня кухня літ. «Г»; сарай літ. «Д»; навіс літ. «Ж»; навіс літ. «М»; літній душ літ. «Н»; вбиральня літ. «Е»; навіс літ. «Л»; по 1/2 частині воріт «№ 1», огорож «№ 2», «№ 5», «№ 6», № «7», «№ 8», «№ 9»; колонка «№ 3» - 1/2 частина.

На інші 500/1000 часток домоволодіння (1/2) виділяється: квартира № 2, яка складається з наступних приміщень житлового будинку: літ. «А-1»: приміщення 1-3 площею 17,7 кв.м.; приміщення 1-5, 1-6 площею 17,4 кв.м. прибудова літ. «А1-1»; приміщення 1-7 площею 2,5 кв.м. тамбур літ. «а1» ; надвірних будівель та споруд: ганок літ. «а4»; сарай літ. «Б»; льох літ. «б»; сарай літ. «В»; по 1/2 частині воріт «№ 1», огорож «№ 2», «№ 5», «№ 6», № «7», «№ 8», «№ 9»; колонка «№ 3» - 1/2 частина; зливна яма літ. «З».

За цим варіантом ОСОБА_1 на його 500/1000 частин домоволодіння виділяється будівель і споруд вартістю 78537 гривень, що менше покладеного на ідеальну частку на 690 гривень та складає замість 500/1000 часток 496/1000.

За першим та другим варіантами експертного висновку кожній стороні виділяється у користування земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею по 750 кв.м., в тому числі земельна ділянка загального користування площею 87,3 кв.м., а також земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 329,5 кв.м.

Такий висновок не можна визнати правильним з наступних підстав.

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України)

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Виходячи з положень ст.ст. 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній зі сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідатиме розміру їх часток у домоволодінні, та можливості переобладнати будинок в ізольовані квартири з улаштуванням у кожній частині будинку окремих систем водопостачання, каналізації, опалення та газопостачання, оскільки поділ будинку на частини передбачає користування кожним із співвласників цих послуг окремо.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Судовим розглядом встановлено та визнається сторонами, що до складу спірного домоволодіння входять самочинно побудовані (реконструйовані), зокрема відповідачем, споруди право на які співвласниками у встановленому законом порядку не оформлено.

Так, згідно інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 20 травня 2015 року №269, при виконанні робіт з поточної інвентаризації 15 лютого 2007 року зафіксовано самочинно зведені: прибудову літ. «А1-1», сіні літ. «а1», тамбур літ.«а2», літню кухню літ. «Г», сарай літ. «Д», вбиральню літ. «Е», зливну яму літ.«З», які були відображені в штампах про наявність самочинного будівництва в матеріалах інвентаризаційної справи та в технічному паспорті, виготовленому для замовника. Документи про узаконення в чинному порядку прибудов до будинку, надвірних будівель та споруд до БТІ не надходили (т.2 а.с.33). Не містять таких даних і матеріали інвентарної справи по спірному домоволодінню.

Посилання позивачів на те, що перелічені обєкти на даний час не мають статусу самочинних, оскільки при виконання робіт з наступної поточної інвентаризації станом на 20 січня 2014 року штампи про наявність самочинного будівництва були скасовані, як обєкти, зведені до 1992 року, за встановлених судом обставин правового значення не має.

Так, процедура набуття права власності на обєкти, збудовані до 05 серпня 1992 року та не оформлені у відповідності до норм законодавства, які діяли на час будівництва цих обєктів, визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

За змістом цього Порядку технічний паспорт на обєкт нерухомого майна є документом, який відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом житлових будинків, прибудов до них, господарських будівель і споруд, побудованих до 05 серпня 1992 року. Проте, виготовлення технічного паспорту не звільняє від обовязку реєстрації речового права на такі обєкти в установленому законом порядку. Умовою ж такої реєстрації є технічний паспорт та документ, що посвідчує право власності (користування) земельною ділянкою, на якій розташовані обєкти будівництва.

Разом з тим, при складанні експертного висновку та визначенні варіантів поділу спірного домоволодіння, зокрема, другого варіанту який покладено в основу оскаржуваного рішення, предметом поділу стали прибудова, будівлі та споруди, право на які оформлено не було і розмір часток співвласників був визначений з урахуванням цих обєктів, незважаючи на заперечення проти цього відповідача. При цьому ні право власності, ні право користування земельною ділянкою, на якій розташовані спірні споруди, за співвласниками не зареєстровано.

На виконання приписів ч.4 ст.10 ЦПК україни, намагаючись сприяти вирішенню спору по суті, суд апеляційної інстанції розяснював представнику позивачів процесуальне право на заявлення клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи для вирішення питання можливості поділу спірного домоволодіння без врахування прибудов, будівель та споруд право на які не оформлено. У судовому засіданні була оголошена перерва, проте позивачі, в особі свого представника, таким правом не скористались, вважаючи, рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Не можна погодитися і з висновком суду в частині визначення порядку користування земельною ділянкою.

При вирішенні цих вимог, суд послався на ст.ст.377,415, 1225 ЦК України та ст.120 ЗК України. Разом з тим, висновки суду не відповідають встановленим у справі обставинам.

Так, судом встановлено і визнається сторонами, що будь-які правовстановлюючи документи на право власності чи право користування земельною ділянкою у співвласників відсутні.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до Свідоцтва від 23 серпня 1991 року № 3-457 про право на спадщину за законом площа земельної ділянки, на якій розташовані житловий та надвірні будівлі складає 1200 кв.м. (т.1 а.с.157). За твердженням представника Васищивської селищної ради семе у такому розмірі була виділена земельна ділянка батьку відповідача - ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Наданий на експертне дослідження технічний паспорт, виготовлений станом на 20 січня 2014 року, не містить розміру земельної ділянки, а план земельної ділянки в технічному паспорті представлений у вигляді накладення двох планів (один на другий) цієї земельної ділянки з різними розмірами та конфігурацією.

Експертний висновок в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, який і покладений в основу оскаржуваного рішення, був побудований на кадастровому плані земельної ділянки №5 по провулку Курортному у селищі Васищеве (на імя позивача ОСОБА_2М.), відповідно до якого земельна ділянка складається із ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 1500 кв.м. та ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 659 кв.м.(т.1 а.с.212).

Разом з тим, за даними Васищівської селищної ради, які позивачами не спростовані, зазначний кадастровий план земельної ділянки не погоджений Васищівською селищною радою та суміжними землекористувачами.

За таких обставин є незрозумілим чим керувався суд першої інстанції, визначаючи як площу земельної ділянки так і її цільове призначення.

Отже позивачами не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вимог про поділ домоволодіння та про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За правилом ч.2 цієї статті докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 10 ЦПК України.

Оскільки позивачі не довели можливість поділу житлового будинку без урахування прибудови, будівель та споруд право на які не оформлено, судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2015 року року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді