РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу № 1326/917/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 закладу « Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» , про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, у звязку з наданням медичної допомоги неналежної якості та до ОСОБА_3 управління охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність начальника головного управління охорони здорв»я Львівської обласної державної адміністрації, яка виявилася у ненаданні відповіді на звернення від 29 листопада 2011 року та зобовязання останнього протягом 15 днів надати належну, обґрунтовану відповідь на вказане звернення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна лікарня», ОСОБА_3 управління охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації, за участю третьої особи ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування їй матеріальної та моральної шкоди, у звязку із наданням медичної допомоги неналежної якості , визнання протиправною бездіяльність начальника ОСОБА_3 Управління охорони здоров»я Львівської обласної державної адміністрації , що виявлялась у ненаданні відповіді на її звернення від 29 листопада 2011 року та зобов»язання начальника ОСОБА_3 управління охорони здоров»я Львівської обласної державної адміністрації протягом 15 днів надати належну, обґрунтовану відповідь на її звернення від 29 листопада 2011 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що 05 листопада 2010 року вона поступила на стаціонарне лікування до ОСОБА_2 закладу Львівської обласної ради - «Львівська обласна інфекційна лікарня» із діагнозом: гострий гепатит В, жовтянична форма, тяжкий перебіг. Лікуючим лікарем вказаної лікарні, ОСОБА_4 їй було рекомендовано провести противірусне лікування, що включало в себе дезінтоксикаційну терапію та повинно було сприяти виведенню токсинів і відновленню тканин печінки. Однак, про наслідки такого лікування її ніхто не повідомив.

Після кількох тижнів такого лікування вона почала себе погано почувати, що проявлялось у слабкості, втраті свідомості, болях у суглобах, втраті координації рухів, початку кровотеч у черевній порожнині, що призвело до ерозивного гастриту і викликало страшні болі та муки. З метою полегшення болю, їй почали вводити наркотики у великих дозах, а в результаті 11.01.2011 року , після двох місячного лікування, виписали з лікарні схудлою на 15 кг, з виснаженим організмом, хронічним захворюванням печінки і неможливістю самостійно пересуватись.

Після виписки, лікар ОСОБА_4 не хотіла її консультувати, не відповідала на телефонні дзвінки, відтак вона, позивач, змушена була консультуватись в лікарів інших закладів, зокрема: невропатолога ОСОБА_5В та проходити стаціонарне лікування у П»ятій ОСОБА_2 міській клінічній лікарні, де їй був поставлений діагноз токсична енцефалополінейропатія з порушеною координацією ходи, що за даними медичної літератури виникає внаслідок передозування і отруєння організму медичними препаратами із високим вмістом марганцю.

Звернувшись до начальника ОСОБА_3 управління охорони здоров»я Львівської обласної державної адміністрації з проханням створити комісію щодо правильності та відповідності призначеного їй медикаментозного лікування в інфекційній лікарні, вона отримала відповідь від 10 листопада 2011 року без підпису керівництва , в додатку до якої значився документ під назвою: «Довідка про розгляд звернення ОСОБА_1М.», в якій було вказано, що її медична картка виявилась втраченою, а медична допомога була надана правильно.

29 листопада 2011 року, не погодившись з такою відповіддю вона, позивач, повторно звернулася до начальника ГУОЗ ЛОДА з проханням надати їй копію висновку медичної комісії належним чином завірену, а також відповідь, при яких обставинах була втрачена її, позивача, медична карта (історія хвороби) і хто винен у її втраті, однак відповіді їй не надано.

Відтак, вважає, що неправомірними діями та неналежною якістю лікування ЛОІКП, а також неотриманням відповіді на її звернення у встановлений законодавством строк, їй було спричинено матеріальну та моральну шкоду. Матеріальні збитки полягали у значних витратах на придбання ліків, а всього 30 тис. грн., а також в розмірі втраченого заробітку за 2011 рік, сума якого склала 59068,63 грн ( за підрахунком 2007-2009 років).

Крім цього, їй було заподіяно і моральну шкоду, що виявилась у фізичному болі та тривалому розладі здоров»я, що призвело до стресу, яку вона оцінює у 30 тис. грн. Просить позовні вимог задоволити.

Дана справа у провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває з січня 2012 року. Підстави довготривалості розгляду справи пояснюються зупиенням провадження, у звязку з призначенням судово - медичних експертиз, а також неприбуттям в судові заасідання позивача, явка якої була визнана судом обовязковою.

Так, відповідно до хвали від 09 листопада 2012 року судом призначалась судово-медична експертиза, проведення якої, на прохання позивача, доручалося Центру судових експертиз Міністерства оборони України, проте така виконаною не була, з причин неможливості проведення такої експертизи вказаною експертною установою.

Вподальшому, 26.03.2013 року судом повторно призначено судова - медичну експертизу, проведення якої доручалось Київському міському бюро судово-медичної експертизи, проте така теж не була виконаною з причин відсутності медичної карти стаціонарного хворого.

Ухвалою судового засідання від 22 травня 2014 року задоволено клопотання представника позивача та зупинено провадження у справі до закінчення досудового розслідування розпочатого за заявою ОСОБА_1, що 02 квітня 2014 року внесена до ЄРДР за № 000024.

Розглядувана цивільна справа передана даному складу суду, у звязку із передпологовою відпусткою судді, у провадженні якої перебувала справа до передачі.

На підставі отриманої від прокурора Личаківського району м. Львова відповіді від 24 липня 2015 року провадження по справі було відновлено.

З урахуванням фактчиних обставин справи та доцільністю отримання пояснень безпосередньо від позивача, суд, відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України, визнав явку позивача обовязковою.

В судовому засідання позивач та її представник, кожен окремо, позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним в позові, просили його задоволити.

При цьому, позивач додатково пояснила, що в серпні 2010 року вона була прооперованою у лікарні Медичного інституту та через 5 днів виписана додому. Операцію проводили на інсулому злоякісну пухлину підшлункової. Після виписки вона перебувала дома. Почала жовтіти і родичі вимагали, щоб вона звернулася до лікарів, однак вона відмовлялася, оскільки вважала, що у такий спосіб йде очищення організму. У звязку з погіршенням стану здоровя, вона через 3 місяці звернулась до лікарні, у якій проводили операцію. Стверджує, що коли показалась лікарям які її оперували, то ті злякалися і і наказали негайно їхати до інфікаційної лікарні. Будь - якого письмового скерування їй не надавали , скерування відбулося на словах. В інфікаційній лікарні лаборанти взявши аналізи, повідомили їй, що у неї «Гепатит Б» та порекомендували негайно лягти у лікарню. Однак,

зважаючи, що попереду були вихідні дні, вона відмовилася лягти на лікування, маючи намір зробити це після віихідних, але завідуючий відділенням - лікар ОСОБА_6 насварив її та змусив лягти у лікарню. Їй зракзу ж поставили капельницю після якої, через 2 дні вона впала в кому і так повторювалось два рази. Вважає, що препарат, який вводився в її організм через капельницю не відповідав діагнозу, вона прог це говорила лікарям, у тому числі й лікуючому лікарю - ОСОБА_4, проте, ніхто не реагував. В результаті її виписали з лікарні додому. В подальшому вона консультувалася у лікаря ОСОБА_5В та проходила стаціонарне лікування у П»ятій ОСОБА_2 міській клінічній лікарні, де їй був поставлений діагноз токсична енцефалополінейропатія з порушеною координацією ходи, що за даними медичної літератури виникає внаслідок передозування і отруєння організму медичними препаратами із високим вмістом марганцю. Крім цього , лікувалась у професора з-закордону, який приїздить до неї додому та який підтвердив неправильність лікування. Разом з тим, позивач відмовилася повідомитьи суду який діагноз поставив їй професор, назвати прізвище вказанолго професора та з якої він країни. Позивач також відмовилася повідомити суду, якими медичними препаратами здійснює лікування професор, проміжок часу лікування та інші обставини. Разом з тим, підтвердила, що до операції в медичному інституті гепатитом В вона не хворіла, і скоріше всього інфекцію занесли під час операції. претензії має до інфекційної лікарні тому, що, як на її думку, лікар ОСОБА_4 неправильно лікувала її. Присить викликати в судове засідання ОСОБА_4, вона хоче подивитися тій у вічі, поставити ряд питань та у звязку з цим готова відмовитися від своїх позовних вимог.

Представники відповідача ОСОБА_2 закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна лікарня» в судовому засіданні позову не визнали. Покликалися на письмові заперечення від 15.03.2012 року та 08.06.2012 року , відповідно до яких, підтвердили, що позивач перебувала на лікуванні в інфекційній лікарні та отримувала медичну допомогу за всіма стандартами. 07.10.2011 року позивач звернулась до них із проханням надати ксерокопію історії хвороби завірену у встановленому порядку, на що 20.10.2011 року ними було надано відповідь про те,що така втрачена. За фактом зникнення медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 було проведено службове розслідування, яким встановлено, що виявити причетну до зникнення картки особу, неможливо, а декільком працівникам оголошено догану. Про результати такої перевірки було повідомлено позивача. В подальшому, на виконання наказу ГУ ОЗ ОДА від 23.08.2011 року № 687, у лікарні була створена комісія , що розглянула звернення ОСОБА_1 з приводу правильності проведення лікування в КЗ ОСОБА_7 та прийшла до висновку, що лікування позивачки відповідало клінічним протоколам надання медичної допомоги та було правильним.

Вподальшому, при ознайомленні із документацією витребуваною судом в ході розгляду справи, а саме медичної картки стаціонарного хворого № 14562012 року Львівського обласного госпіталю інвалідів війни та репресованих ім. Ю.Липи, мед. експертної справи МСЕК №1, представник відповідача прийшов до висновку, що захворювання, яке виникло у позивача не мають причинно-наслідкового зв»язку із проведеним у відповідача лікуванням. Також позивачем не дотримано рекомендацій лікуючого лікаря після виписки, звернувши увагу суду на те, що лікуючий лікар рекомендувала диспансерне спостереження інфекціоніста та гастроентеролога, дієта № 5, обмеження фізичних навантажень, вітаміни Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 управління охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації в судовому засіданні проти позову заперечила, покликалася на свої письмові пояснення від 03.12.2012 року, відповідно до яких, вважає вимоги позивача щодо протиправної бездіяльності необґрунтованими та недоведеними. Звернула увагу, що посадовими особами Львівської обласної державної адміністрації здійснювалися повноваження відповідно до вимог закону. Позивачу надавалися відповіді на усі її звернення, що підтверджується копіями відповідей, наявних у матеріалах справи, і зокрема: відповіді

від 02.09.2011 року №4114/21 на скаргу від 17.07.2011 року; від 10.11.2011 року № 5979/21 на заяву від 03.11.2011 року; від 28.12.2011 року № 4073 на скаргу від 29.11.2011 року; від 25.01.2012 року № 417/15 від 06.02.2012 року № 74 на скаргу від 14.11.2011 року; 06.02.2012 року № 74 на скаргу від 31.10.2011 року до Міністерства охорони здоров»я, від 12.03.2012 року №1288/21.

Крім того на виконання та перевірки заяв позивача, 24.01.2012 року відповідачем видано наказ № 57 про створення комісії для розгляду звернення ОСОБА_1 до Комітету Верховної Ради України з питань охорони зодоров»я від 14.11.2011 року, стосовно неналежного надання їй медичної допомоги у ЛОКЛ «ЛОІКЛ» та складено довідку комісійного розгляду вказаної інформації. Вважає позов безпідставним та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки всі відповіді позивачу були надані вчасно із дотриманням вимог Закону України « Про звернення громадян».

Представник третьої особи в судове засідання не прибував, про причини неявки суд не повідомляв, хоч належно повідомлявся про час та місце слухання справи, заяви про слухання у його відсутності суду не надав. Відтак, за протокольною ухвалою суду, з урахуванням позиції сторін процесу, суд виключив Державне казначейство з числа третіх осіб, та продовжив розгляд справи відповідно до вимог ст. 169 та ст. 213 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи документи та докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю таких.

Так, статтею 1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Судом встановлено, що з 05.11.2010 року по 11.01.2011 року позивач перебувала на лікуванні у ОСОБА_2 закладі «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» гострий гепатит В, жовтянична форма, тяжкий перебіг, її лікуючим лікарем була ОСОБА_4, що підтверджується витягом із історії хвороби № 4802.

У дану лікарню позивач потрапила уже і хворобою, тобто вини відповідача у наявності хвороби у позивача , суд не знаходить. Позивач потрапила до лікарні із тяжкою формою хвороби, що підтверджує і сама позивач. Після лікування позивач не виконала рекомендацуії лікуючого лікаря, а на власний розсуд проджовжила лікуватися у лікарів, яких сама собі обирала.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що шкода завдана її здоров'ю внаслідок надання неналежної якості медичної допомоги відповідачем, а саме: її хвороба має наслідок і причинний зв»язок із неправильним і неналежної якості медикаментозним лікуванням. Прпоте, з такими доводами позивача суд не погоджується в силу аналізу фактичних обставин справи, а крім того, позивач не довела наявність у неї хвороб, що виникли після лікування. Крім того, судом на виконання вимог ст. 145 ЦПК України, двічі призначалася судова експертизи, а у останньому судовому засіданні відповідач та її представник вважають недоцільним проведення експертизи та клопотали перед судом про продовження розгляду справи. Восновок суду, щодо безпідставності позовних вимог в частині моральної та матеріальної шкоди, мотивується ще й тим, що позивач в судовому засідланні так і не визначилася, чиїми саме діями чи бездіяльністю їй завдано матеріальної та моральної шкоди. на вказані суми, з чогог формуються такі суми. Більш того, позивач в судовому засіданні, у тому числі й у дебатах заявила, що вона не має притензії до відповідачів на даний час, але просить суд організувати їй зустріч в суді з лікарем ОСОБА_4.

Судом також встановлено, що наказом головного управління охорони здоров»я Львівської облдержадміністрації № 687від 23.08.2011 року було створено комісію, яка надала довідку

про розгляд звернення ОСОБА_1 щодо правильності лікування, відповідно до якої комісія прийшла до висновку, що проведене комплексне лікування вірусного гепатиту «В» жовтяничної форми, важкого перебігу у пацієнтки ОСОБА_1 відповідало клінічним протоколам надання медичної допомоги та було правильним. Даний висновок не сопорюється позивачем , за виключенням того, що складений без медичнолї картки . Разом з тим, представник відповідача надав пояснення підставності такого висновку і за відсутності картки хворого ( а.с. 36 - 37).

Крім того, 24.01.2012 року ГУОЗ ЛОДА видано наказ № 57 «Про створення комісії» для розгляду звернення ОСОБА_1 до Комітету Верховної Ради України з питань охорони здоров»я від 14.11.2011 року стосовно неналежного, на думку заявника, надання їй медичної допомоги у Львівській обласній клінічній лікарні та ОСОБА_2 закладу Львівської обласної ради « Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» зареєстрованої у ГУОЗ ЛОДА за № 26 від 11.01.2012 року (а.с.55).

За результатами даної перевірки було складено довідку комісійного розгляду, відповідно до якої, комісія в черговий раз прийшла до висновку , що проведене комплексне лікування ОСОБА_1 відповідало клінічним протоколам надання медичної допомоги та було правильним (а.с.57-61).

Згідно ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоров'я.

Відповідно п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судам слід мати на увазі, що при розгляді справ вони не мають права приймати рішення без проведення експертизи, якщо за законом призначення останньої є обов'язковим».

Ухвалами суду по справі призначеались судово-медичні експертизи, однак провести такі не виявилось можливим з причин не залежних від суду.

Тобто, суд на виконання вимог вище вказаних норм процесуального права та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України виконав обов'язок щодо всебічного і повного з'ясування обставин справи та вважає вичерпаними всі можливості для здійснення цих дій.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вище викладене, позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення їй шкоди в розумінні ст.ст. 1167,1172 ЦК України, внаслідок надання неналежної медичної допомоги під час лікування у Львівській обласній інфекційній лікарні, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування матеріальної шкоди, та як наслідок - підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Вирішуючи позовні вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності начальника ОСОБА_3 Управління охорони здоров»я Львівської обласної державної адміністрації , що на думку позивача, виявлялась у ненаданні відповіді на її звернення від 29 листопада 2011 року та зобов»язання начальника ОСОБА_3 управління охорони здоров»я Львівської обласної державної адміністрації протягом 15 днів надати належну обґрунтовану відповідь на її звернення від 29 листопада 2011 року, то у задоволенні таких слід відмовити за їх безпідставністю.

Судом встановлено, а сторонами не заперечується, що 29 листопада 2011 року позивач звернулась до відповідача - ГУ ОЗ Львівської обласної державної адміністрації із скаргою на непрофесійні дії працівників управління охорони здоров»я Львівської ЛОДА (а.с.12).

Дане звернення було отримане відповідачем 06. 12. 2011 року та 28.12. 2011 року за вих. № 4073 надано вичерпну відповідь за підписом заступника начальника головного управління ОСОБА_8 ( ас.40).

В ході дослідження матеріалів справи та розгляду пояснень сторін, судом зясовано, що відповідач ГУ ОЗ Львівської обласної державної адміністрації, крім вказаної відповіді, активно та обєктивно реагувало на завернення позивача, у тмоу числі й на ті, що адресувалися нею до вищих керівних органів держави. таким чином, вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність відповаідача та зобовязання останнього надати їй у 15 - ти денний строк належну обгрунтовану відповідь на звернення від 29 листолпада 2011 року, є безпідставним ( ас. 28 -76, 90 - 162).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;- у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження принятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» , звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства,установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Стороною відповідача в судовому засіданні надано докази належного виконання ними обов»язків, передбачених Законом України « Про звернення громадян», які доводиться відповідями, і зокрема: від 02.09.2011 року № 4114/21 на скаргу від 17.07.2011 року; від 10.11.2011 року № 5979/21 на заяву від 03.11.2011 року; від 28.12.2011 року № 4073 на скаргу від 29.11.2011 року; від 25.01.2012 року № 417/15 від 06.02.2012 року № 74 на скаргу від 14.11.2011 року, 06.02.2012 року №74 на скаргу від 31.10.2011 року до Міністерства охорони здоров»я, від 12.03.2012 року №1288/21 (а.с.36-71).

Відтак, доводи позивача, щодо протиправної бездіяльності начальника ГУ ОЗ ЛОДА щодо ненадання відповіді на її звернення від 29.11.2011 року та зобов»язання надати належну і обґрунтовану відповідь на її звернення , суд вважає безпідставними, оскільки позивачу надано відповіді на її звернення.

За таких обставин не вбачається порушень відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян» та протиправної бездіяльності начальника головного управління здоровя Львівської обласної державної адміністрації, на яку поклимкається позивач.

Вирішуючи питання витрат повязаних з розглядом даної справи, суд приймає до уваги, що позивач є інвалідом другої групи, а відтак вважає за можливе зваільнити її від сплати судового збору на підставіц ст. 5 ч.1 п.9 Закону України " Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 27,31, 60, 88, 169, 208-210, 212- 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 закладу «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, у звязку з наданням медичної допомоги неналежної якості за безпідставністю таких.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління охорони здоровя Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність начальника головного управління охорони здорв»я Львівської обласної державної адміністрації у ненаданні ОСОБА_1 відповіді на звернення від 29 листопада 2011 року та зобовязання протягом 15 днів надати обґрунтовану відповідь на вказане звернення за відсутністю на те підстав.

Від сплати судового збору ОСОБА_1 ( ідентифікаційний код № НОМЕР_1) звільнити, як інваліда 2 групи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з часу його проголошення до апеляційного суду Львівської області через суд, що ухвалив рішення.

Суддя В. Кузь