Справа № 633/53/15-ц
Номер провадження 2/633/51/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року Печенізький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Танасевич О.В.,

при секретарях судового засідання - Панченко С.В., Меденець Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Печеніги, Харківської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2, СТРАХОВОГО ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАРАНТІЯ»,

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив (а.с. 3-6):

1) стягнути солідарно з ОСОБА_3 «Гарантія» та ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 16 800 гривень 00 копійок, вартість звіту про оцінку майна у розмірі 600 гривень 00 копійок, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 гривень 00 копійок;

2) стягнути солідарно з ОСОБА_3 «Гарантія» та з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 10 000 гривень 00 копійок.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначав, що 27 квітня 2014 року о 14 годині 30 хвилин водій автомобіля ГАЗ 3302, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2 (далі за текстом, відповідач) на перехресті вулиці Харківської та провулку Польового в смт. Печеніги, Харківської області, під час виконання повороту ліворуч не впевнившись в безпеці маневру допустив зіткнення з автомобілем позивача - ЗАЗ Ланос, державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті чого автомобілю позивача було завдано технічні пошкодження, розмір матеріальної шкоди визначено експертом у розмірі 16 800 гривень 00 копійок, вартість висновку експертного товарознавчого дослідження складає 600 гривень 00 копійок. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду, яку вбачав у душевних стражданнях, хвилюванні з приводу пошкодження майна та необхідності його відновлення. Позивач посилався на те, що у звязку з вищезазначеними подіями він позбавлений можливості повною мірою використовувати автомобіль для здійснення господарської діяльності, внаслідок чого зменшився його дохід, а віт так і якість життя його родини дружини та двох малолітніх дітей. Зазначав, що у звязку із браком коштів почав накопичувати борги за комунальні послуги, обмежив раціон харчування, що негативно позначилось на його здоровї, змушений відмовляти дітям у придбанні нового одягу, взуття та іграшок. Через вищезазначені обставини позивач зазнає значних душевних страждань, які призводять до погіршення стосунків у родині. В обґрунтування своїх доводів посилався також на те, що через протиправну поведінку відповідача його малолітні діти ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2, які на час зіткнення знаходились в автомобілі, мають психологічну травму, бояться підходити до автомобіля та сідати у нього, у звязку із чим, кожна поїздка до школи або танцювального гуртка стає для них важким іспитом. Стверджував, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач ОСОБА_2, мав договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ОСОБА_3 «Гарантія», до якого позивач звернувся з відповідною заявою у встановлений законом строк, проте, ані страхового відшкодування, ані відмови у його виплаті він не отримав.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 119).

За відомостями наданими Печенізьким РС ГУДМС України в Харківській області та АДП у ГУДМС, УДМС України у Харківській області в листі № 83 від 11 березня 2015 року, ОСОБА_2 на території Печенізького району, Харківської області зареєстрованим не значиться (а.с. 64, 66). Разом з тим, як убачається з постанови Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року у справі № 633/188/14-п, місце проживання ОСОБА_2 зазначене за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, провулок Польовий, будинок 67, така ж адреса зазначена в полісі № А1/0868505 від 4 квітня 2014 року (а.с. 118) та в протоколі про адміністративне правопорушення, в цій справі відповідач зявився за судовим викликом та надав суду пояснення по суті викладених в протоколі обставин, визнавши свою вину (а.с. 7). Як убачається зі зворотних поштових повідомлень судові повістки, ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви та доданих до неї матеріалів не були отримані відповідачем за місцем його проживання та були повернуті суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 71-72, 78-79, 88-89, 98-99, 102-103, 115-16).

За відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців згідно з витягом, сформованим станом на 31 липня 2015 року, місцезнаходження відповідача ОСОБА_3 «ГАРАНТІЯ» зазначене за адресою: місто Київ, вулиця Костянтинівська, будинок 56, офіс 13 (а.с. 109), юридична особа в процесі банкрутства, санації, припинення не перебуває (а.с. 110). Разом з тим, за місцем знаходження ОСОБА_3 «Гарантія» кореспонденцію не отримує, що підтверджують зворотні поштові повідомлення (а.с. 73, 80, 90-91, 96-97, 113-114).

Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та відповідно до частини 5 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності осіб, які беруть участь в справі, відповідно до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

27 квітня 2014 року о 14 годині 30 хвилин, на перехресті вулиці Харківської та провулку Польового в смт. Печеніги, Харківської області, відбулось зіткнення автомобіля ГАЗ 3302, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля ЗАЗ Ланос, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача.

За результатами розгляду адміністративного матеріалу за фактом вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди постановою Печенізького районного суду Харківської області від 29 травня 2014 року у справі № 633/188/14-п, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 7).

Стосовно ОСОБА_1 провадження у справі № 633/189/14-п про адміністративне правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення було закрито постановою Печенізького районного суду Харківської області від 13 жовтня 2014 року у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 8 - зворотній бік).

Відповідно до частини 3 та 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, ця постанова є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_2 в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, отже відповідно до вимог статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України у ОСОБА_2 виник обовязок відшкодувати позивачу завдану шкоду, адже дії ОСОБА_2 були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника наземного транспортного засобу, була застрахована за відповідним договором, укладеним між ним та Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія», що підтверджується копією полісу № А1/0868505 від 4 квітня 2014 року (а.с. 118). Отже, дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 27 квітня 2014 року за участю позивача та ОСОБА_2, є страховим випадком в розумінні статті 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV.

На виконання вимог пункту 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено порядок та строки звернення особи, причетної до дорожньо-транспортної пригоди, до страховика, 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 «Гарантія» з відповідним повідомленням, надавши всі необхідні документи та відомості (а.с. 11).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22, пунктів 36.1 та 36.2 статті 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи або приймає вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, при цьому строк виплати страхового відшкодування не може перевищувати 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Проте, у передбачений пунктом 36.2 статті 36 вищевказаного Закону строк ОСОБА_3 «Гарантія» виплату страхового відшкодування не здійснило, вмотивоване рішення про відмову у здійсненні відшкодуванні позивачу не направило.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 12 січня 2015 року було визначено розмір матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля марки ЗАЗ, моделі LANOS TF69Y0, державний номерний знак НОМЕР_2, позивачу по справі, у розмірі 16 800 гривень 00 копійок (а.с. 15-45). Розмір збитків перебуває в межах ліміту, визначеного пунктом 4 полісу № А1/0868505 від 4 квітня 2014 року (а.с. 118).

Виходячи з розяснень, наведених Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у пункті 4 постанови № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», позивач надав належні та допустимі докази, що підтверджують факт завдання йому шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що ОСОБА_2 є завдавачем шкоди, а ОСОБА_3 «Гарантія» є особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати цю шкоду, що є підставою для стягнення на його користь відшкодування майнової шкоди у зазначеному ним розмірі.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині солідарного відшкодування відповідачами майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок страхового випадку, адже чинним законодавством України не передбачено солідарної відповідальності страховика та страхувальника у спірних правовідносинах.

Обовязок ОСОБА_3 «Гарантія» відшкодувати позивачу майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у межах сум, зазначених у страховому полісі, встановлено пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при цьому згідно з пунктом 12.1 статті 12 цього ж Закону страхове відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, завжди зменшується на суму франшизи, яка встановлена у пункті 5 полісу № А1/0868505 від 4 квітня 2014 року в розмірі 1000 гривень 00 копійок (а.с. 118).

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України, ОСОБА_2 зобовязаний сплатити тільки непокриту страховим відшкодуванням суму заподіяної ним матеріальної шкоди.

Таким чином, з ОСОБА_3 «Гарантія» підлягає стягненню шкода, заподіяна з вини ОСОБА_2 майну позивача внаслідок страхового випадку, за вирахуванням франшизи, тобто 16800 гривень 00 копійок 1000 гривень 00 копійок = 15 800 гривень 00 копійок, тоді як з ОСОБА_2 підлягає стягненню 1000 гривень 00 копійок.

Суд також стягує з ОСОБА_3 «Гарантія» 600 гривень 00 копійок, що є підтвердженими витратами (а.с. 12, 13), які поніс позивач у звязку з залученням експерта для визначення розміру завданої йому шкоди, оскільки цей обовязок страховика прямо передбачений пунктом 34.3 статті 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на те, що в порушення пунктів 33.3 статті 33 та 34.2 статті 34 цього ж Закону страховик протягом десяти днів з моменту отримання повідомлення про страховий випадок не направив свого уповноваженого представника для огляду пошкодженого майна.

Позовні вимоги щодо солідарного відшкодування відповідачами моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд задовольняє частково, при цьому виходить з наступного.

Оскільки дорожньо-транспортною пригодою завдано шкоди лише майну позивача, то ОСОБА_3 «Гарантія», як страховик, не набуло обовязку щодо відшкодування цій особі моральної шкоди, з огляду на положення статті 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що страховиком відшкодовується моральна шкода виключно потерпілому, який зазнав ушкодження здоровя.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, тобто моральна шкода, завдана позивачу, має бути відшкодована одноособово ОСОБА_2.

Суд вважає обґрунтованою належними та допустимими доказами моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27 квітня 2014 року з вини ОСОБА_2, яка полягає у душевних стражданнях позивача, яких він зазнав у звязку з протиправною поведінкою ОСОБА_2 щодо нього та членів його сімї, а також у звязку з пошкодженням його майна. Моральна шкода обґрунтована позивачем необхідністю зміни життєвого та побутового укладу його родини, незручностями, які були викликані пошкодженням автомобіля, у звязку з чим, тривалий час він був позбавлений можливості користуватись ним, стресом, який пережили малолітні діти позивача, що на момент дорожньо-транспортної пригоди перебували в середині транспортного засобу, а також значними витратами, які позивач поніс для відновлення автомобіля, з огляду на ухилення відповідачів від відшкодування йому майнової шкоди.

Враховуючи розяснення, які містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, суд визначає розмір моральної шкоди, завданої позивачу, з урахуванням характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та інших обставин, що мають суттєве значення.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника транспортного засобу, була застрахована у ОСОБА_3 «Гарантія». Тривалість втрат позивача немайнового характеру суттєво збільшилась внаслідок винних дій саме страховика, яким було порушено строки виконання його зобовязання щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої застрахованою особою. Разом з тим, невиконання ОСОБА_3 «Гарантія» своїх зобовязань не є підставою для збільшення обсягу зобовязання щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2, тоді як у позові не порушується питання щодо відшкодування моральної шкоди страховиком саме з підстави невиконання ним договірного обовязку.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись принципами розумності та справедливості, суд зменшує розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_2, до 2000 гривень 00 копійок.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору суд розподіляє в порядку, передбаченому статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України, присуджуючи їх пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем було заявлено дві майнові вимоги розміром відповідно 17400 гривень 00 копійок (матеріальна шкода та вартість експертного висновку) та 10 000 гривень 00 копійок (моральної шкоди), кожна з яких відповідно до Законів України «Про судовий збір» та «Про Державний бюджет України» оплачується судовим збором самостійно у розмірі 243 гривень 60 копійок за кожну (за подачу однієї майнової вимоги належить сплатити судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати).

Як убачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 121 гривні 80 копійок та 294 гривень 00 копійок (а.с. 1, 2).

За майнову вимогу щодо стягнення з відповідачів майнової шкоди у розмірі 17 400 гривень 00 копійок суд розподіляє судовий збір наступним чином: стягує з ОСОБА_3 «Гарантія» на користь позивача судовий збір у розмірі 229 гривень 59 копійок, а з ОСОБА_2 14 гривень 01 копійку, а за майнову вимогу щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень 00 копійок: стягує з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у розмірі 48 гривень 72 копійок та стягує з позивача на користь держави недоплачений ним судовий збір у розмірі 71 гривні 40 копійок.

Проте, суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідачів витрат на правову допомогу, виходячи з наступного.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі, при цьому, розмір таких витрат визначається за домовленістю між стороною й особою, яка надає правову допомогу. На підтвердження цих обставин суду були надані договір про надання правової допомоги, а також документ, що посвідчує оплату юридичних послуг (а.с. 46, 47).

Разом з тим, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав.

З наданих суду документів неможливо зробити висновок щодо обєму наданих ТОВ «Інюрконсул» послуг та часу, витраченого його працівниками на їх надання. Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар, який повинен бути розумно обґрунтованим за розміром. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Враховуючи відсутність у договорах про надання юридичних послуг зазначених вище відомостей та з огляду на те, що працівники ТОВ «Інюрконсул» не брали участі у судовому засіданні, з матеріалами справи в суді не ознайомлювався, жодний процесуальний документ не підписували, та позивачем не надано належних та допустимих доказів участі працівників ТОВ «Інюрконсул» у здійсненні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, суд позбавлений можливості розрахувати розмір компенсації витрат на правову допомогу відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20 грудня 2011 року, а тому вважає вимоги позивача в цій частині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись 60, 88, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,- задовольнити частково.

Стягнути зі СТРАХОВОГО ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАРАНТІЯ» (, місце знаходження: місто Київ, Подільський район, вулиця Костянтинівська, будинок 56, офіс 13) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_1) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 16 400 (шістнадцяти тисяч чотирьохсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер не отримував) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_1) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1 000 (однієї тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер не отримував) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_1) відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 (двох тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер не отримував) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 62 (шістдесяти двох) гривень 73 копійок.

Стягнути зі СТРАХОВОГО ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАРАНТІЯ» (, місце знаходження: місто Київ, Подільський район, вулиця Костянтинівська, будинок 56, офіс 13) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 229 (двохсот двадцяти девяти) гривень 59 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір у розмірі 71 (сімдесяти однієї) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Печенізький районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя