Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/920/15-ц Провадження №2/711/ 959/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року Придніпровський районний суд м . Черкаси в складі :

- головуючого Клочко О.В.

- при секретарі Литовченко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м . Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільній власності

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про вселення, , обґрунтовуючи свої вимоги тим , що 23.05.2009 року помер його батько ОСОБА_3.

Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті являється відповідачка ОСОБА_2 / дружина померлого / та він / син померлого / .

В визначений законом шестимісячний строк він та відповідачка подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

У звязку з тим , що рішенням Придніпровського районного суду м . Черкаси від 27.08.2010 року було задоволено позов ОСОБА_2 до нього про усунення його від права на спадкування, відповідачка 13.10.2010 року отримала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 м . Черкаси та свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.10.2010 року на грошові вклади з належними відсотками та компенсацією в ощадному банку № 220 м . Черкаси на рахунках №№ 128944, 05701310, 5 на суму 6 898,65 грн, що належала його батьку.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28.11.2013 року рішення Придніпровського районного суду м . Черкаси від 27.08.2010 року про усунення його від права на спадкування скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішенням Придніпровського районного суду м . Черкаси від 6.11.2014 року визнано частково недійсним, а саме , в частині 1/4 частини обовязкової частки свідоцтво про право на спадщину на імя відповідачки на квартиру АДРЕСА_2 в м . Черкаси та визнано частково недійсним, а саме , в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом на імя відповідачки на грошові вклади з належними відсотками та компенсацією в ощадному банку.

На підставі даного судового рішення 28.01.2015 року він отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в м . Черкаси та 28.01.2015 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини грошових вкладів з належними відсотками та компенсацією в ощадному банку №22 м . Черкаси.

Тобто, він став власником 1/4 частини квартири та 1/2 частини вкладу з відсотками в сумі 3449,32 грн.

Будучи власником частини квартири , він бажає в ній проживати.

Однак, відповідачка його право не визнає, а тому , він змушений звертатися з даним позовом до суду.

Відповідно до ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок / частину будинку / користуються ним для особистого проживання і мають право розпоряджатися даною власністю.

Також, відповідачка, отримавши свідоцтво про право на спадщину на грошові кошти його батька в сумі 68989,65 грн. всі кошти отримала в банку, а тому , він має право на 1/2 частину цих коштів.

Просив суд вселити його в квартиру АДРЕСА_3 в м . Черкаси та стягнути з відповідачки на його користь 3449,32 грн., як частку в спадковому майні.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільній власності , вказуючи , що після визнання за позивачкою права власності у праві спільної часткової власності , квартира у відповідності до ст. 356 ЦК України набула статусу спільного майна.

Проте , відповідач ОСОБА_1 здійснювати право власності на свою частку неспроможний , оскільки його частка у розмірі 1/4 частини квартири в однокімнатній квартирі загальною площею 30,3 кв.м не може бути виділена в натурі, спірну квартиру не можливо поділити відповідно до їх часток.

Крім того , спірне володіння та користування квартирою також є неможливим , оскільки сторони між собою не є родичами, , різної статі та стосунки між ними ворожі.

Позивачка ОСОБА_2 усвідомлює свій обовязок сплатити вартість частки квартири відповідача на депозитний рахунок суду і готова його виконати.

Крім того , ОСОБА_1 являється інвалідом 2 групи через психічне захворювання і ця обставина робить неможливим іншим особам проживання з ним в одній квартирі.

Відповідно до свідоцтва про право ОСОБА_2 на спадщину вартість квартири становить 33971 гривень.

Просила суд про припинення права ОСОБА_1 на 1/4 частку у спільній частковій власності на вказану квартиру шляхом сплати грошової компенсації .

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 підтримав позов ОСОБА_1 , в зустрічному позові просив суд відмовити.

Представники ОСОБА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, а в позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог як ОСОБА_1, так і в позовних вимогах ОСОБА_2, виходячи з наступних підстав.

За обставинами справи , встановлено , що 23.05.2009 року помер ОСОБА_3, який являється батьком заявника ОСОБА_1

Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті являються відповідачка ОСОБА_2, як дружина померлого, та ОСОБА_1 як син померлого.

В визначений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

У звязку з тим , що рішенням Придніпровського районного суду м . Черкаси від 27.08.2010 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, ОСОБА_2 13.10.2010 року отримала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 м . Черкаси та свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.10.2010 року на грошові вклади з належними відсотками та компенсацією в ощадному банку №220 м . Черкаси на рахунках №№128944,05701310, 5 на суму 6898,65 грн, що належала ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 28.11.2013 року рішення Придніпровського районного суду м . Черкаси від 27.08.2010 року про усунення від права на спадкування скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішенням Придніпровського районного суду м . Черкаси від 6.11.2014 року визнано частково недійсним, а саме , в частині 1/4 частини обовязкової частки свідоцтво про право на спадщину на імя ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 в м . Черкаси та визнано частково недійсним, а саме , в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом на імя відповідачки на грошові вклади з належними відсотками та компенсацією в ощадному банку.

На підставі даного судового рішення 28.01.2015 року ОСОБА_1 отримав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в м . Черкаси та 28.01.2015 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини грошових вкладів з належними відсотками та компенсацією в ощадному банку №22 м . Черкаси.

Тобто, ОСОБА_1 став власником 1/4 частини квартири та 1/2 частини вкладу з відсотками в сумі 3449,32 грн., а ОСОБА_2 являється власником на 3/4 частки вищевказаної квартири№7 будинку 134 по вул. Фрунзе в м . Черкаси, що документально підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.01.2015 року, рішенням Придніпровського районного суду м . Черкаси від 6.11.2014 року у справі № 711/1-3221/13-ц, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 28.01.2015 року.

Згідно вимог ст..365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників в наступних випадках: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в поставної від 16 січня 2012 року по цивільній справі, аналіз ч.1 ст.365 ЦК України свідчить про те , що для припинення права власності особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови , що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

За обставинами справи , встановлено , що частка ОСОБА_2 є більшою і становить -3/4 квартири, а частка ОСОБА_1 є меншою і становить 1/4 квартири, квартира є однокімнатною ,загальною площею 30,3 кв.м , житловою площею 16,1 кв.м , а тому, виділити частку / 1/4 / квартири в натурі не виявляється можливим.

Сторони визнали ці обставини , проте, між ними існують розбіжності щодо вартості 1/4 частини квартири.

Разом з тим , встановлено , що сторони в категоричній формі відмовилися від проведення в судовому порядку судової будівельно технічної експертизи на предмет визначення ринкової вартості даної квартири в цілому та для визначення такої вартості 1/4 частини квартири зокрема, про що написали письмові заяви, які долучені до справи.

Крім того , жодна із сторін не надала суду будь яких документальних підтверджень та обґрунтувань того , що квартира АДРЕСА_4 м . Черкаси дійсно є неподільною, що також передбачає відповідного доведення та обґрунтування, та , як результат, і вимагає проведення такого роду експертизи.

Встановлено, що спірну квартиру не можливо поділити відповідно часток сторін, спільне володіння та користування квартирою також є неможливим вони різної статі, між ними ворожі стосунки , а крім того , згідно матеріалів справи ОСОБА_1 страдає на психічне захворювання та являється інвалідом 2 групи безтерміново, що з цих причин також унеможливлює їхнє спільне проживання в однокімнатній квартирі.

Фактично ці обставини визнають і самі сторони.

За таких обставин квартира є неподільною і спільне володіння та користування житловим приміщенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неможливим.

В силу наявності лише однієї житлової кімнати встановити відповідний порядок користування квартирою також не є можливим.

Це доводить та підтверджує ті обставини , що позовні вимоги про вселення позивача ОСОБА_1 в квартиру є неможливими з вищевикладених підстав, а тому , в позовних вимогах ОСОБА_1 має бути відмовлено.

Відповідно до ст..183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права , свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Встановлено , що на виконання вимог закону позивачкою ОСОБА_2 попередньо внесена сума 8492,75 грн., як вартість 1/4 частини вищевказаної квартири АДРЕСА_3 в м . Черкаси.

Частина 2 ст.365 ЦК України встановлює обовязок попереднього внесення співвласниками позивачами вартості частки на депозитний рахунок суду.

Разом з тим , у позивачів не має обовязку вносити суму на депозит суду одночасно з поданням позову, як це визначено, наприклад щодо осіб, чиї переважні права на купівлю частки порушені згідно абзацу 1 ч.4 ст.362 ЦК України.

Дане твердження обумовлене тим, що на відміну від врегульованого зазначеною нормою позову співвласника про переведення на нього прав та обовязків покупця за вже укладеним договором купівлі продажу частки, ціна якого є чітко визначеною, вартість частки, про припинення якої йдеться у статті 365 ЦК України, на момент подання позову є невідомою, вона встановлюється в ході розгляду справи, як правило шляхом залучення експертного висновку.

ЦК України не уточнює , коли саме має бути внесена грошова сума, проте в будь якому випадку це має відбутися до прийняття рішення судом.

Такої ж позиції дотримується і ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, який своїм листом від 05 грудня 2011 року сформулював обовязкові для усіх судів України правові позиції щодо розгляду цивільних справ.

Зокрема, звернуто увагу судів на те , що згідно з ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 цього Кодексу.

Щодо розгляду цивільних справ, що відносяться до категорії права власності рекомендовано звернути увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положення ст..365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки у спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди, інакше буде вважатися, що особа незаконно позбавлена майна.

В постанові ВСУ від 12 вересня 2011 року по справі №6-27 цс11 зазначено, що вимога попереднього платежу не є просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є ОСНОВНОЮ ВИМОГОЮ, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди.

І такий висновок встановлено на основі застосування Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року.

Згідно зі ст..46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, держави, які ратифікували вказану Конвенцію, взяли на себе зобовязання виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь яких справах, у яких вони є сторонами.

Оскільки основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди є вимога попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, тому, саме ця складова процедури відчуження і має братися до уваги за даних конкретних обставин.

При цьому , суд вважає, вартість частки , яка відчужується має бути або погодженою сторонами або чітко визначена та відповідати дійсним / фактичним / обставинам справи на час вирішення спору.

Згідно обставин справи , вказана ОСОБА_2 в позовній заяві реальна / ринкова / вартість квартири в цілому станом на час вирішення спору не відповідає фактичним, оскільки не відображає реальну / ринкову / вартість квартири станом на час вирішення спору - на 2015 рік, ОСОБА_1 з цією вартістю не погоджується.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 жовтня 2010 року та даних технічного паспорту на квартиру інвентаризаційна оцінка квартири станом на 2010 рік становить 33971 гривень.

Як було вказано вище, на відміну від врегульованого зазначеною нормою / ст.362 ЦК України / позову співвласника про переведення на нього прав та обовязків покупця за вже укладеним договором купівлі продажу частки, ціна якого є чітко визначеною, вартість частки, про припинення якої йдеться у статті 365 ЦК України, на момент подання позову є невідомою, вона встановлюється в ході розгляду справи, як правило шляхом залучення експертного висновку.

Сторони відмовилися від проведення судової будівельно технічної / товарознавчої / експертизи на предмет визначення дійсної / ринкової / вартості квартири АДРЕСА_4 м . Черкаси, про що написали відповідні заяви , між ними існують розбіжності саме щодо вартості частки 1/4 частини квартири , та відсутня відповідна дійсна ринкова вартість квартири / частки / саме на час вирішення спору, що тягне ущемлення прав та інтересів іншого співвласника ОСОБА_1

Таким чином , позивачка ОСОБА_2 хоча і внесла відповідну суму коштів на депозитний рахунок суду за 1/4 частку квартири у праві спільної часткової власності, проте , вона не відображає реальну / ринкову / вартість цієї частки на час вирішення спору за відсутності волевиявлення іншого співвласника , що є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди, та є несправедливою по відношенню до іншого співвласника , який являється до того ж інвалідом 2 групи загального захворювання та це ущемляє його право власності.

Рішення у справі має бути не лише законним , але і справедливим, а тому , суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 також не підлягають до задоволення.

За таких обставин квартира є неподільною і спільне володіння та користування житловим приміщенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також припинення права на частку у спільній власності - є неможливим.

На підставі ст..ст.11,60, 213-215, 88 ЦПК України , керуючись ст. ст. 9,10, 150 ЖК України, ст. ст. 356,366,1261 ЦК України , суд

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення відмовити.

В зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільній власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи , які брали участь у розгляді справи , але не були присутні при проголошенні судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Головуючий: ОСОБА_7