Справа № 2-1038/10
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

за участю секретаря Волошиної І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда зі скаргою на дії начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_2 зазначивши, що 05.08.2015 року він звернувся до начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_2 з клопотанням, відповідно до якого просив здійснити контроль за законністю виконавчого провадження № 45133134 від 22.10.2014 року з виконання виконавчого листа 2-1038/2010, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда від 25.03.2011 року. Крім того, як зазначив представник заявника, він просив начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_2 за наслідками проведення перевірки виконавчого провадження скасувати постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.05.2011 року, про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.08.2012 року, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.05.2013 року та про відкриття виконавчого провадження від 22.10.2014 року. Проте, на думку представника заявника, начальником Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_2 не було належним чином здійснено контролю за законністю вказаного вище виконавчого провадження та за наслідками проведення перевірки не було вирішено питання щодо скасування всіх постанов.

З урахування зазначених обставин представник заявника з даною скаргою звернувся до суду.

Представник заявника та заявник у судове засідання зявилися, представником заявника надано пояснення, відповідно до яких представник уточнив, що просить визнати не дії, а бездіяльність начальника ВДВС Кіровоградського МУЮ не правомірною в частині не скасування вищезгаданих постанов державного виконавця, викладені в скарзі обставини представник підтримала та просила скаргу задовольнити.

Представник Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції у судове засідання зявився, надав пояснення, згідно з якими скаргу не визнав, в її задоволенні просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали виконавчого провадження та матеріали справи за скаргою, з'ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовується скарга, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 05.08.2015 року представник заявника звернувся до начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції з клопотанням, згідно з яким просив здійснити перевірку законності виконавчого провадження № 45133134 від 22.10.2014 року по виконанню виконавчого листа 2-1038/2010, виданого 25.03.2011 року, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда. Відповідно до цього ж клопотання представник заявника просив начальника Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ за наслідками проведення перевірки виконавчого провадження скасувати постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.05.2011 року, про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.08.2012 року, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.05.2013 року та про відкриття виконавчого провадження від 22.10.2014 року.

Проте, суд не погоджується з доводами представника заявника в частині визнання неправомірною бездіяльність начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_2 з зазначених у скарзі підстав, оскільки з клопотання представника заявника від 05.08.2015 року до Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ (а. с. 15 20) вбачається, що представник заявника в клопотанні просив начальника ВДВС здійснити не контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем, як це передбачено ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» та Положенням про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби, а перевірку законності виконавчого провадження № 45133134 від 22.10.2014 року по виконанню виконавчого листа 2-1038/2010, виданого 25.03.2011 року Ленінським районним судом м. Кіровограда, що відповідно до ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» відноситься до виключної компетенції директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та його заступників - щодо виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у будь-якому структурному підрозділі органів державної виконавчої служби, а також заступників начальника Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі - начальників управлінь державної виконавчої служби, їх заступників - щодо виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень таких управлінь і районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділах державної виконавчої служби, підпорядкованих зазначеним управлінням юстиції (ст. 84 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ж ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Отже, якщо начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом (ч. 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження»), то посадові особи зазначені в ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» таким правом не наділені.

Крім того, згідно зясованих фактичних даних та відповідно до матеріалів скарги встановлено, що заявник будь які рішення начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_2 не оскаржує та не оскаржував.

Таким чином, оскільки вимоги заявника щодо скасування вказаних вище постанов державного виконавця випливають з вимоги стосовно визнання бездіяльності начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_2 неправомірною, яку суд вважає необґрунтованою, суд не вбачає правових підстав для скасування постанов державного виконавця.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну виконавчу службу» правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України та Закон України «Про державну виконавчу службу», інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування,їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом (ст. 13 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

У відповідності до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 383 - 387, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко