У х в а л а

26 серпня 2015 року м. Київ
Суддя Верховного Суду України Романюк Я.М розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2014 року та від 7 липня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності та виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в :

До Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2014 року та від 7 липня 2014 року.

У заяві ОСОБА_1 просить скасувати ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 16 січня 2014 року та від 7 липня 2014 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 22 КпШС України та неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення що перешкоджає подальшому провадженні у справі.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 червня 2013 року, від 20 лютого 2013 року, постанову Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року та ухвалу Верховного Суду Української РСР від 26 липня 1972 року.

Заява ОСОБА_1 про перегляд ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2014 року та від 7 липня 2014 року підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Згідно із пунктом 4 частини четвертої статті 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо є ухвала Верховного Суду України про відмову у прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, заява про перегляд судового рішення Верховним Судом України повертається заявнику у разі якщо є ухвала суду (який повноважний вирішувати питання про допуск заяви про перегляд до провадження) про відмову у прийнятті справи до провадження за наслідками розгляду заяви, поданої у цій справі з аналогічних підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 липня 2014 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2014 року.

Зі змісту зазначеної ухвали касаційного суду вбачається, що

ОСОБА_1 на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 22 КпШС України, на підставі пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України посилалась на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 червня 2013 року, від 20 лютого 2013 року, постанову Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року та ухвалу Верховного Суду Української РСР від 26 липня 1972 року.

Таким чином уповноваженим судом вже вирішувалось питання про допуск справи до провадження за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення касаційної інстанції з аналогічних підстав.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Заявник оскаржує ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 липня 2014 року якою було відмовлено у допуску справи до провадження Верховного Суду України, проте така ухвала не може бути предметом перегляду, оскільки не відноситься до судових рішень, перегляд яких передбачений статтею 355 ЦПК України.

Керуючись частиною другою статті 359 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2014 року та від 7 липня 2014 року повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України Я.М. Романюк