АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7697/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Зарицька Ю.Л.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», яка подана представником ЛИСИМ Максимом Станіславовичем, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про розірвання кредитного договору та припинення обтяження,

встановила:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Родовід Банк» про розірвання договору, припинення обтяження. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що умови кредитного договору від 17.08.2008 року щодо повернення кредиту нею були виконані достроково 18.11.2013 року, заборгованість за кредитним договором сплачена у повному обсязі ( тіло кредиту, проценти, плата за обслуговування кредиту), однак банк необґрунтовано та безпідставно вимагає сплати пені на загальну суму 1 261 431 грн. 11 коп. Тому позивач просила розірвати кредитний договір від № 77.1/АК-01313.08.2 від 17 липня 2008 року, укладений між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3, припинити обтяження автомобіля марки МАZDA, згідно з договором застави В77.1/АК-01313.08.2-3 від 17 липня 2008 року та зобов'язати ПАТ «Родовід Банк» внести відповідний запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, стягнути з ПАТ «Родовід Банк» на її користь сплачений судовий збір в розмірі 3654 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року позов задоволено частково.

Розірвано кредитний договір від 17.07.2008 року № 77.1/АК-01313.08.2, укладений між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3

Стягнуто з ПАТ «Родовід Банк» на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ПАТ «Родовід Банк» - Лисий М.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що підстави для розірвання кредитного договору відсутні, оскільки відповідно до розрахунку, заборгованість позивача за кредитним договором становить 2341 109 грн. 70 коп. Вважає, що судом першої інстанції порушено ст. ст. 552, 625, 1050 ЦПК України. Крім того, позов задоволено частково, а тому судом безпідставно стягнуто судовий збір у повному обсязі сплаченої позивачем суми 3 654 грн.

В судовому засіданні представник апелянта Присяжнюк А.Ю. підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити; позивач ОСОБА_3 вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17 липня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 77.1/АК-01313.08.2, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на умовах не відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 27 550 доларів США терміном до 17 липня 2015 року зі сплатою процентів у розмірі 7,7 % річних та щомісячною платою за обслуговування кредиту в розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту.

Забезпеченням виконання зобов'язань за вказаним договором є застава автомобіля марки МАZDA, згідно з договором застави транспортного засобу № 77.1/АК-01313.08.2-3 від 17 липня 2008 року.

Починаючи з грудня 2008 року позичальником були допущені порушення умов кредитного договору в частині сплати основного боргу та процентів за користування кредитними коштами та щомісячної комісії. Вказані порушення були тимчасовими і такими, що були наслідком погіршення фінансового становища позичальника в умовах економічної кризи. Платежі в межах можливості здійснювались протягом всього часу тимчасової неплатоспроможності позичальника, що підтверджується виписками з кредитних рахунків позичальника.

При цьому, починаючи з 2009 року позичальник неодноразово зверталась до ПАТ «Родовід Банк» із заявами про реструктуризацію боргу. На заяву від 25.09.2012 року позивач отримала відповідь про те, що для розгляду питання про реструктуризацію необхідно надати документи, що підтверджують фінансовий стан та дохід у сумі, достатній для обслуговування кредиту або здійснити погашення простроченої заборгованості та нарахованих штрафних санкцій за кредитним договором. Однак вказану вимогу банку вона виконати не могла, оскільки підставою для звернення до банку якраз і була фінансова неспроможність обслуговувати заборгованість за кредитом.

В подальшому матеріальне становище позичальника покращилось і при першій нагоді нею було погашено всю суму заборгованості за кредитом, процентами та платою за обслуговування кредиту достроково.

Відповідно до умов кредитного договору (п.п. 3.5 п. 3) позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитним договором у такій послідовності: погашення простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту; погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитами, погашення простроченої заборгованості за кредитами; погашення заборгованості за пенею, а також штрафами, передбаченими договором, погашення строкової заборгованості за платою за обслуговування кредиту; погашення строкової заборгованості за нарахованими процентами; погашення строкової заборгованості за кредитами.

З метою повного погашення боргу позичальник звернулась до банку із заявою від 14 листопада 2013 року про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором та, відповідно, зняття обтяження із заставного майна.

18 листопада 2013 року позичальником кредит було погашено в повному обсязі. Сплачено заборгованість за кредитним договором в сумі 27 555,50 доларів США, нараховані проценти - 8 727,68 доларів США та комісію за обслуговування кредиту - 34 121 грн. 35 коп.

У відповідь на свою заяву позичальник отримала від банку відповідь, що станом на 18 листопада 2013 року сума заборгованості за кредитним договором становить 1 261 431 грн. 11 коп., в т.ч.: пеня за порушення строків повернення кредитів - 1 050 720 грн. 86 коп.; пеня за порушення строків сплати процентів - 31 411 грн. 59 коп.; пеня за порушення строків плати за проведення розрахунків - 179 298 грн. 65 коп.

На заяву позивача щодо надання розрахунку такої пені отримала відповідь від 11 січня 2014 року про те, що розрахунок пені позичальник може виконати самостійно відповідно до п. 3.6 кредитного договору або звернутися до банку особисто та отримати виписки з позикових рахунків за кредитним договором. При цьому, за надання виписок необхідно сплатити комісійну винагороду згідно тарифів банку.

Вважає нарахування пені за кредитним договором безпідставним, необґрунтованим та незаконним. Вказувала, що у листах та довідках отриманих від ПАТ «Родовід Банк» за весь час користування кредитними коштами відсутні які-небудь документи, які б свідчили про підстави нарахування та порядок розрахунку пені за порушення зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів. Так само незрозумілим є сам порядок та вихідні дані для розрахунку розміру пені, не вказано, якими математичними операціями та якими даними керувався ПАТ «Родовід Банк» при визначенні відповідних сум пені.

Відповідно до п. 3.6 кредитного договору за порушення позичальником строків повернення кредитів чи сплати процентів позичальник сплачує банку за кожен день прострочення пеню в розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості. Тобто договором визначена санкція у разі прострочення позичальника сплати суми кредиту та процентів. Проте у листах також вказано нарахування пені за порушення строків плати за проведення розрахунків, яка кредитним договором не передбачена.

Зважаючи на викладене, нарахування ПАТ «Родовід Банк» пені за кредитом у розмірі 1 050 720,86 грн., пені за відсотками у розмірі 31 411,59 грн. та пені за проведення розрахунків - 179 298, 65 грн. є необґрунтованими, такими що не відповідають положенням кредитного договору, нормам законодавства, а отже такими, що не підлягають сплаті.

Стягнення пені, відповідно до вимог ст. 258 ЦК України можливе за період, що не перевищує один рік.

Однак жодних дій, передбачених чинним законодавством та договірними відносинами між позивачем та банком, спрямованих на урегулювання спірних відносин станом на дату подання цієї заяви банком здійснено не було, тоді як при виконаних кредитних зобов'язаннях залишається чинною застава автомобіля за договором застави, що порушує права позивача.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач, знайшли підтвердження в судовому засіданні, зокрема, що кредит, проценти та плата за обслуговування кредиту ОСОБА_3 сплачені у повному обсязі, а строк позовної давності по нарахованій банком пені сплив.

Суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_3 в повній мірі виконала свої зобов'язання, а відповідач порушив умови договору щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Враховуючи, що ОСОБА_3 дострокового погасила кредит в повному обсязі, зазначене є підставою відповідно до п.п. 6.2, 6.3 кредитного договору для дострокового розірвання кредитного договору.

Тому, посилаючись на вимоги ст. 651 ЦК України щодо розірвання договору з підстав істотного порушення його умов другою стороною договору та положення ч. 2,5 ст. 653 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання договору та наявність підстав для їх задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про припинення обтяження автомобіля, суд першої інстанції вважав, що суд не є тією особою, яка уповноважена на припинення обтяження в силу приписів ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п. 16 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки вони не у повному обсязі відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 531 ЦК України).

Однією з підстав розірвання договору за рішенням суду є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Отже, істотним є порушення, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Таким чином, сторона, яка порушує питання про розірвання договору з підстав, передбачених абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про розірвання кредитного договору, суд першої інстанції вказаних вимог закону не врахував, та не виконав вимоги ст. ст. 212-214 ЦПК України. Так, задовольняючи позовні вимоги про розірвання кредитного договору, суд першої інстанції посилався на положення ч. 2 ст. 651 ЦК України та виходив з того, що ПАТ «Родовід Банк» допустив істотне порушення умов договору. Разом з тим, суд не мотивував, в чому саме полягає істотність порушення умов договору зі сторони банку, що тягне його розірвання, та чи завдано цими порушеннями позичальнику шкоди, у зв'язку з чим він позбавлений того, на що розраховував.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач таким порушенням вважає необґрунтоване нарахування банком пені за прострочення виконання нею зобов'язань зі сплати кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту, а також відмову банку у зв'язку з нарахуванням пені визнати договірні зобов'язання з боку позичальника виконаними та зняти обтяження із автомобіля.

Однак колегія суддів вважає, що зазначені позивачем обставини не є підставою для розірвання договору, оскільки визначених законом ( ч. 2 ст. 651 ЦК України) обставин щодо істотного порушення умов договору зі сторони банку позивач не навела та належних доказів цьому не надала.

Визначена кредитним договором умова щодо наявності у позичальника права вимагати дострокового розірвання кредитного договору ( п.6.3) передбачає повне дострокове погашення позичальником як платежів по кредиту і процентах, так і погашення пені та штрафів, передбачених цим договором.

Позивач у позовній заяві визнає, що у період 2009-2012 року нею допускались прострочення виконання умов договору щодо термінів сплати кредиту. Зазначена обставина також підтверджується наданим відповідачем до суду обґрунтованим розрахунком пені за період з 11.12.2008 року по 18.11.2013 року, окремо по кожному виду прострочених платежів ( а.с. 63-67).

Відтак, нарахування банком пені, що передбачена п. 3.6. кредитного договору за порушення позичальником строків повернення кредитів чи сплати процентів, не може вважатись істотним порушенням умов договору зі сторони банку.

Крім того, враховуючи, що з позовними вимогами про стягнення пені на загальну суму 2 328 755 грн. 85 коп., яка нарахована по 18.11.2013 року, ПАТ «Родовід Банк» станом на час ухвалення оскаржуваного рішення від 20.03.2015 року до суду не звертався, а відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, у суду були відсутні підстави вважати, що діями банку при виконанні умов договору позивачу завдано шкоди.

Отже, посилання позивача на те, що істотним порушенням умов договору зі сторони банку є необґрунтоване нарахування пені, колегія суддів вважає безпідставними.

Також колегія суддів вважає, що обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги : повне дострокове погашення кредиту, процентів та плати за обслуговування кредиту, можуть бути підставою для визнання зобов'язання припиненим, однак з такими вимогами позивач до суду не зверталась.

Передумовою ж розірвання договору є істотне порушення його умов другою стороною, що потягло за собою негативні наслідки для іншої сторони, проте такі обставини судом не встановлені і позивачем не доведені.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що за наведених у позовній заяві обставин підстав для розірвання кредитного договору немає.

Оскільки підставою для задоволення позовних вимог про припинення обтяження автомобіля марки МАZDA за договором застави від 17.07.2008 року позивач вказує розірвання кредитного договору, а колегія суддів дійшла висновку, що зазначені позовні вимоги не доведені позивачем та в їх задоволенні слід відмовити, то підстав для задоволення вимог про припинення обтяження автомобіля також не вбачається.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, з ухваленням по справі нового рішення по відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Проте, враховуючи, що позивачем було заявлено позовні вимоги немайнового характеру, а судовий збір сплачувався сторонами як з майнових вимог, то стягненню з позивача на користь відповідача підлягає сума у розмірі 243 грн. 60 коп. Щодо решти сплаченого апелянтом судового збору, то зайво сплачена сума може бути повернута ухвалою суду, за заявою представника відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення наступного змісту:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про розірвання кредитного договору та припинення обтяження - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: