У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення заборгованої суми індексації заробітної плати з компенсацією, середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Донецької області від 21 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча») про стягнення заборгованої суми індексації заробітної плати з компенсацією, середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що з 01 березня 1994 року по 11 квітня 1995 року, з 07 вересня 1995 року по 15 січня 1996 року та з 21 листопада 1996 року по 15 листопада 2013 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Під час його роботи на підприємстві, при виплаті заробітної плати не проводилася індексація, передбачена чинним законодавством, у зв'язку з чим порушені його права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства провести та виплатити йому індексацію заробітної плати. Просив зобов'язати відповідача провести розрахунок та стягнути на його користь індексацію заробітної плати за весь період роботи у відповідача, виплатити йому компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати з 16 листопада 2013 року по день фактичного розрахунку.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача заборговану індексацію по заробітній платі з компенсацією з березня 2003 року по липень 2006 року у розмірі 1 070 грн 60 коп. відповідно до наданого відповідачем розрахунку, стягнути середній заробіток за час затримки виплати індексації в розмірі 24 140 грн 16 коп., моральну шкоду в розмірі 500 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 250 грн (а. с. 27).

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ПАТ «ММК ім. Ілліча» про стягнення заборгованої індексації по заробітній платі з компенсацією задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_6 заборговану індексацію заробітної плати з компенсацією з березня 2003 року по липень 2006 року в сумі 1 070 грн 60 коп., середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією в розмірі 24 140 грн 16 коп. з утриманням ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, моральну шкоду в розмірі 200 грн, а також судові витрати на правову допомогу у розмірі 250 грн. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 21 серпня 2014 року рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 квітня 2014 року в частині стягнення середнього заробітку та витрат на правову допомогу змінено.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки виплати в розмірі 1 070 грн 60 коп. з утриманням ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 67 грн 50 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із направленням справи на новий розгляд до цього ж суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що позивач з 01 березня 1994 року по 11 квітня 1995 року, з 07 вересня 1995 року по 15 січня 1996 року та з 21 листопада 1996 року по 15 листопада 2013 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «ММК ім. Ілліча», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а. с. 7, 8, 9). За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата.

Під час роботи позивача на підприємстві з березня 2003 року по липень 2006 року при перевищенні порогу інфляції, який встановлюється в розмірі 101 відсоток, заробітна плата останнього не індексувалась. За вказаний період сума заборгованості індексації заробітної плати з компенсацією складає 1 070 грн 60 коп., що підтверджується довідкою підприємства.

Згідно із довідкою, наданою відповідачем від 04 квітня 2014 року № 1/93554, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_6 складає 243 грн 84 коп. (а. с. 25).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення індексації заробітної плати, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що при перевищенні порогу інфляції у розмірі 101 відсотка заробітна плата з березня 2003 року до липня 2006 року не індексувалася, загальна сума невиплаченої індексації заробітної плати та компенсації втрати заробітної плати, яка підлягала сплаті позивачу, становить 1 070 грн 60 коп., керуючись положеннями ст. ст. 1, 33 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що внаслідок невиплати відповідачем позивачу частини заробітної плати останньому завдана моральна шкода, розмір якої судом оцінено у 200 грн.

З такими висновками повністю погоджується суд касаційної інстанції, оскільки вони відповідають положенням ст. 237-1 КЗпП України, та судом враховано конкретні обставини справи, характер порушення права позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, докладених для відновлення трудових прав.

Враховуючи викладене, в цій частині рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, тому підстави для скасування рішення в цій частині відсутні.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації по заробітній платі з 16 листопада 2013 року по день ухвалення рішення суду, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП України та виходив з того, що з вини відповідача позивачу не виплачені всі суми, необхідні для повного розрахунку.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації по заробітній платі, суд апеляційної інстанції вважав, що існує спір про розмір належних до виплати позивачу сум, з урахуванням істотності спірної суми порівняно із нарахованим середнім заробітком - 24 140 грн 16 коп., конкретних обставин справи, загальних засад цивільного судочинства щодо справедливості, добросовісності та розумності, дійшов висновку про зменшення розміру середнього заробітку до 1 070 грн 60 коп.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача 1 070 грн 60 коп. індексації по заробітній платі відповідно до наданого відповідачем розрахунку.

Згідно з розрахунком суми індексації, що підлягає сплаті позивачу, долученим до матеріалів справи представником відповідача, сума індексації становить 1 070 грн 60 коп. (а. с. 24).

Суд апеляційної інстанції у справі, яка переглядається, вирішуючи спір в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не врахував, що між позивачем та відповідачем відсутній спір про розмір належної ОСОБА_6 до виплати суми згідно зі ст. ст. 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку після його звільнення.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про можливість зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв'язку з істотністю суми заборгованості порівняно із середнім заробітком позивача не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно до вищезазначених вимог закону можливість зменшення судом таких сум може мати місце лише у разі наявності спору між сторонами про розмір належних до виплати коштів при звільненні працівника.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не можна визнати законним і обґрунтованим.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв'язку з чим відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції в цій частині підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 21 серпня 2014 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати, передати справу в цій частині на новий розгляд до цього ж суду.

В іншій частині рішення апеляційного суду Донецької області від 21 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник