Справа № 742/475/15-ц Провадження № 22-ц/795/2183/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Рябота В. І. Доповідач - Позігун М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:позивача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6, представника відповідача ПП „Маяк-ООК ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 7 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до приватного підприємства „Маяк-ООК, третя особа приватне акціонерне товариство „А/Т тютюнова компанія „В.А.Т.- Прилуки, про стягнення невиплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 7 жовтня 2015 року, яким йому відмовлено в задоволенні позовних вимог до ПП „Маяк-ООК про стягнення невиплаченої заробітної плати, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 54 411 грн. 47 коп. заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2012 року по серпень 2014 року, а також понесені ним витрати на правову допомогу.

Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує невідповідністю висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог фактичним обставинам справи, оскільки судом не було враховано, що відповідачем в порушення наказу №95/1-ОД від 27.04.2012 року та вимог Положення про оплату та стимулювання працівників ПП „Маяк-ООК, положень статей 21, 97 Кодексу законів про працю України, статей 21, 22 Закону України „Про оплату праці нарахування заробітної плати проводилося за бригадною формою оплати праці, а не за відрядною згідно умов трудового договору.

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що згідно наказу від 27 квітня 2012 року № 95/1-ОД позивача було переведено саме на колективну (бригадну) відрядну форму оплати праці, до бригади входили не лише водії автотранспортних засобів, а й інші особи, а тому, за висновком суду, доводи позивача щодо наявної заборгованості по заробітній платі ґрунтуються на невірному застосуванні позивачем при проведенні розрахунку заборгованості по заробітній платі пунктів 4.2, 4.2.1, 4.3, 4.3.1 Положення про оплату праці та стимулювання працівників.

Такий висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в звязку з відсутністю в матеріалах справи належних і допустимих доказів її невиплати роботодавцем працівнику за фактично виконаний обєм роботи ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до положень ст. 94 КЗпП України, ст. 1, 2, 4 Закону України „Про оплату праці - заробітна плата, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи і організації і максимальним розміром не обмежується. До складу заробітної плати входить: 1) основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників; 2) додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Згідно ст. 97 КЗпП України та ст. 15 Закону України „Про оплату праці оплата праці працівників на підприємствах, в установах і організаціях здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці, яка може провадитися як за результатами індивідуальних, так і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Статтями 21, 22 Закону України „Про оплату праці працівникам гарантовано право на оплату їх праці на підставі укладеного трудового договору відповідно до актів законодавства і колективного договору. Субєкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, оскільки заробітна плата працівнику госпрозрахункового підприємства виплачується за фактично виконану роботу відповідно до встановлених ставок чи відрядних розцінок з врахуванням норми часу і виробітку в межах певної частини доходу підприємства, нарахування якої може бути проведено як за результатами індивідуальних, так і колективних робіт відповідно до умов колективного договору, то у спорі за позовом працівника до роботодавця щодо невідповідності розміру нарахованих йому сум заробітної плати суд повинен встановити наявність на підприємстві колективного договору, його відповідність вимогам законодавства та перевірити правильність нарахування заробітної плати відповідно до умов колективного договору з врахуванням форм і системи оплати праці, зокрема колективної (бригадної) чи індивідуальної, норм праці, розцінок, встановлених на підприємстві, а також з врахуванням виконаного обєму робіт та відпрацьованого робочого часу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_5 з 1 січня 2012 року був прийнятий на роботу в структурний підрозділ „Прилуки приватного підприємства „Маяк-ООК водієм автотранспортних засобів.

Згідно додаткової угоди № 1 від 28 квітня 2012 року до трудового договору від 01.01.2012 року: „В связи с переводом склада готовой продукции с 01 мая 2012 года на сдельную оплату труда, начисление заработной платы с 01.05.2012 года производится согласно утвержденного тарифа: 0.185 грн за один короб обслуживаемых грузов.

01 лютого 2014 року між ПП „Маяк-ООК і ОСОБА_5 укладено строковий трудовий договір, згідно якого ОСОБА_5 прийнято на роботу в структурний підрозділ „Прилуки водієм автотранспортних засобів на період з 01 лютого 2014 року по 31 грудня 2015 року. Відповідно до п.10 вказаного договору „Действует сдельная система оплаты труда согласно утвержденных тарифов:

- При отгрузке готовой продукции - 0,259 грн. за один короб готовой продукции;

- При приеме готовой продукции 0,185 грн. за один короб готовой продукции.

З врахуванням змісту даних наказів щодо умов оплати праці, виходячи з ціни за переміщення одного коробу вантажу та фактичної кількості переміщених ним особисто вантажів, розміру отриманої заробітної плати, позивач і прийшов до висновку про невідповідність нарахованої і виплаченої йому заробітної плати фактично виконаному ним обєму робіт в спірний період, оскільки вважав, що зазначені розцінки встановлено для нього, як для водія, за переміщення вантажів.

Дійсно, згідно змісту даних наказів встановлено відрядну систему оплати праці, виходячи з ціни за один короб переміщеного вантажу, зміст яких можна тлумачити як встановлення розцінки за переміщений короб продукції саме для позивача.

Проте, виходячи з положень статей 212, 213 ЦПК України, суд вирішує справу згідно із законом, зясовує обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, при дослідженні доказів оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу як окремо, так і у взаємозвязку з іншими доказами та обставинами справи.

Враховуючи викладене, оцінка наказів щодо умов оплати праці конкретного працівника повинна здійснюватись з урахуванням інших нормативних актів підприємства, які встановлюють систему оплату праці та визначають характер трудових відносин з працівником.

Так, згідно наказу № 03-ОД від 03 січня 2012 року в звязку з запровадженням колективної (бригадної) відрядної оплати праці дільниці „Прилуки було внесено зміни в штатний розклад з зазначенням складу бригади по кожному складу окремо, згідно якого колектив складу готової продукції було визначено в кількості 24 чол.

В звязку зі змінами в штатному розкладі наказом № 05-ОД від 03 січня 2012 року на підприємстві було затверджено, зокрема, і Положення №4 про виробничу бригаду складу готової продукції (дільниця Прилуки), визначенню і застосуванню КТУ, згідно якого до складу бригади включено працівників різних професій, які виконують комплекс технологічно різнорідних, але взаємоповязаних робіт, що охоплюють повний цикл комплексного обслуговування вантажів. Положенням визначено, що бригада за своєю структурою є комплексною, склад і штатну чисельність виробничої бригади і бригадира затверджує директор підприємства, а при включенні до складу бригади адміністратора саме на останнього покладається керівництво бригадою. Зазначеним Положенням також встановлено базові КТУ працівників в бригаді, який, зокрема для водіїв, встановлено розміром 1.39.

На виконання зазначеного наказу 03 січня 2012 року наказом №06-ОД було затверджено склади виробничих бригад на дільниці „Прилуки, згідно якого до бригади складу готової продукції було включено 25 працівників, в тому числі і позивача з покладенням обовязку роботи в умовах колективної відрядної системи оплати праці з 1 травня 2012 року. Передбачено ознайомлення працівників з відміткою в журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці, а подальша зміна бригад підлягала фіксуванню в наказах по підприємству на підставі доповідних записок менеджера з логістики дільниці „Прилуки.

Згідно наказу № 07-0Д від 03 січня 2012 року на менеджера ОСОБА_8 покладено обовязок ознайомлення працівників бригад, зокрема, і з Положенням №4 про виробничу бригаду складу готової продукції дільниці „Прилуки під час проведення інструктажів працівників.

Факт створення бригади складу готової продукції дільниці Прилуки підтверджується і наказом № 33-0Д від 11 січня 2012 року, яким було затверджено „Програму ввідного інструктажу з питань охорони праці.

Згідно наказу № 95/1-ОД від 27 квітня 2012 року для забезпечення виконання умов договору №01012012 від 01.01.2012 року з метою оптимізації роботи дільниці, врегулювання затрат по фонду заробітної плати у співвідношенні до тарифів, з метою мотивації і стимулювання персоналу складу готової продукції в умовах колективної (бригадної) відрядної оплати праці згідно загального обєму виконаних робіт з 1 травня 2012 року склад готової продукції дільниці „Прилуки переведено на відрядну систему оплати праці згідно затвердженого тарифу: 0.185 грн. за один короб переміщеного вантажу. Зобовязано менеджера ОСОБА_9 ознайомити працівників з наказом про зміни в системі оплати праці та в термін до 14 травня 2012 року надати у відділ кадрів підприємства підписані з працівниками додаткові угоди до діючих трудових договорів з врахуванням введених тарифів. З даним наказом було ознайомлено 10 працівників, в тому числі і позивача (а.с. 144, 145 т.1).

Таким чином, додаткову угоду №1 від 28 квітня 2012 року до трудового договору було укладено на виконання наказу № 95/1-ОД від 27 квітня 2012 року, яким встановлено відрядну колективну (бригадну) форму оплати праці для працівників складу готової продукції з визначенням тарифу за один короб переміщеного вантажу, з якими було ознайомлено позивача і він погодився на роботу в нових умовах оплати праці.

Виходячи з аналізу кожного із вищезазначених доказів окремо та їх взаємозвязку, тариф 0.185 грн. за переміщений короб згідно додаткової угоди від 01.01.2012 року було встановлено для бригади складу готової продукції, а не безпосередньо для позивача, частка оплати якого в даному тарифі згідно Положення №4 була визначена КТУ 1.39 за умови відсутності чи наявності підстав для її збільшення чи зменшення.

Таким чином, викладення змісту додаткової угоди щодо умов оплати праці в формі, яка давала можливість неоднозначного тлумачення, за фактично встановленого тарифу за переміщення одного коробу вантажу на весь колектив складу готової продукції, частка кожного з яких в даному тарифі визначалася з врахуванням коефіцієнта трудової участі, не може бути підставою для висновку, що такий тариф було встановлено саме для позивача за один короб переміщеного вантажу без врахування трудової участі інших працівників складу.

Згідно додаткової угоди від 27 грудня 2013 року про зміну умов трудового договору від 01 січня 2012 року, укладеного між ПП „Маяк-ООК і ОСОБА_5, визначено дату початку роботи позивача - 01 січня 2012 року терміном до 31 січня 2014 року.

Наказом від 30 січня 2014 року №09-К було звільнено працівників, в тому числі ОСОБА_5, з роботи за закінченням дії строкового договору.

Наказом від 31 січня 2014 року № 35-ОД прийнято рішення про зміни в штатному розкладі, в тому числі складу готової продукції з визначенням КТУ працівників, а наказом № 11-К ОСОБА_5 зараховано до виробничої бригади складу готової продукції дільниці „Прилуки, ознайомлення з яким позивач підтвердив особистим підписом.

Згідно заяви ОСОБА_5 від 1 лютого 2014 року про прийом його на роботу водієм автотранспортних засобів на дільницю „Прилуки позивач зазначав, що він ознайомлений, зокрема, і з положеннями колективного договору, з системою оплати праці відповідно до пунктів 4.3, 4.3.1, 4.3.2 та з положенням про виробничу бригаду в складі 25 осіб.

Таким чином, після 1 лютого 2014 року позивач працював на підставі нового трудового договору, укладеного між ним та ПП „Маяк-ООК, про прийняття на роботу водієм автотранспортних засобів на період з 1 лютого 2014 року по 31 грудня 2015 року, який було укладено під час роботи колективу складу готової продукції в умовах відрядної бригадної форми оплати праці.

Уточнюючи позовні вимоги, позивач фактично підтвердив факт роботи в умовах відрядної бригадної оплати праці, але, як пояснив в суді апеляційної інстанції представник позивача, новий розрахунок заборгованості по заробітній платі ним було зроблено, виходячи з кількості 10 членів бригади, які були ознайомлені з наказом №95/1-ОД від 27 квітня 2012 року про переведення на відрядну оплату праці.

Проте, апеляційний суд не може погодитися з таким розрахунком, оскільки згідно зазначеного наказу на відрядну оплату праці згідно затвердженого тарифу було переведено колектив складу готової продукції дільниці „Прилуки, кількісний склад якого не є сталим, а не лише ознайомлених з наказом працівників.

При цьому залишаються неспростованими доводи відповідача, що з даним наказом було ознайомлено лише працівників, у яких строк дії не закінчувався до 01.05.2012 року, оскільки з іншими працівниками, у яких строк дії трудових договорів закінчувався до зазначеної дати, було укладено нові договори.

Таким чином, уточнений розрахунок заборгованості по заробітній платі позивачем проведено без врахування всіх працівників, що працювали у відповідний період, які зазначені в формі Т 40, всупереч розробленій на підприємстві Положенням Формулі розрахунку заробітної плати окремого працівника за відрядною бригадною формою оплати праці, зокрема з врахуванням КТУ - коєфіцієнту трудової участі працівника.

При цьому апеляційний суд враховує, що можливість колективної (бригадної) форми оплати праці передбачено Положенням №4 про виробничу бригаду складу готової продукції (дільниця Прилуки), Положенням про оплату та стимулювання працівників ПП „Маяк-ООК, а також колективним Договором ПП „Маяк-ООК на 2012-2015 роки, яким визначено форму нарахування заробітної плати бригади, а також форму нарахування заробітної плати окремого працівника, яка розраховується, виходячи з загального заробітку бригади з врахуванням кількості годин, відпрацьованих працівником в складі бригади за місяць, середнього арифметичного значення КТУ працівника за місяць, суми коефіцієнто годин всіх працівників бригади. Також договором передбачено ведення форми Т-40 первинного обліку норм виробітку та обовязок адміністратора складу проводити облік робочого часу кожного працівника та визначати КТУ останнього.

Виходячи з умов колективного договору, загальна сума заробітної плати кожного працівника складу готової продукції за місяць не може перевищувати загального розміру заробітної плати складу готової продукції.

Згідно наявних в матеріалах справи облікових документів нарахування заробітної плати працівникам проводилося з дотриманням умов, визначених колективним Договором, Положенням про оплату і стимулювання праці працівників ПП „Маяк-ООК, Положенням №4 про виробничу бригаду складу готової продукції (дільниця Прилуки).

Виходячи з підстав та предмета спору, відсутність в матеріалах справи доказів згоди колективу бригади на зміну штатного розкладу та відповідно зарахування до бригади нових працівників, обрання бригадира на зборах колективу бригади, що передбачено положеннями ст. 252-6 КЗпП України за відсутності доказів порушення права позивача на оплату праці не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду.

Враховуючи, що позивачем не оспорювався і встановлений йому коефіцієнт трудової участі, відсутність в матеріалах справи рішень бригади про затвердження визначених бригадиром коефіцієнтів трудової участі відповідно до положень ст. 252-7 КЗпП України також не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду, оскільки, виходячи з диспозиції зазначеної статті, таке право бригади не є безумовним, носить рекомендаційний характер, а питання визначення КТУ врегульовано внутрішніми актами роботодавця, які не є предметом спору у даній справі.

Крім того, апеляційний суд враховує, що за відсутності в матеріалах справи доказів неправильності розрахунку загального заробітку бригади, зміна коефіцієнта трудової участі конкретного працівника бригади буде стосуватися прав і обовязків інших працівників бригади на оплату праці, які не залучені до участі у справі, оскільки збільшення чи зменшення КТУ одного з працівників бригади в межах загального заробітку бригади призведе до перегляду КТУ інших членів бригади.

За викладених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення і скасування рішення суду, висновок якого про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 7 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: