РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/422/15-ц
Провадження № 2-о/327/21/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2015 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Перишкіній Г.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи Розівська районна державна нотаріальна контора Запорізької області (далі нотаріальна контора), територіальна громада в особі Азовської сільської ради Розівського району Запорізької області (далі Азовська сільрада), -

В С Т А Н О В И В :

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 30 листопада 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заявник ОСОБА_1 вказав, що він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, де проживав зі своєю дружиною, однак з 2000 року, тобто після припинення шлюбних відносин, він постійно проживав без реєстрації в будинку №2 по вул. Торгова в с.Азов Розівського району Запорізької області разом зі своєю матірю ОСОБА_10. Заявник вказав, що 02 липня 2004 року його матір померла. Після смерті останньої відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 5,77 гектарів (далі га), що розташована на території Азовської сільради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На даний час ОСОБА_1 має право на успадкування майна, що належить померлій, оскільки його рідний брат ОСОБА_11 від прийняття спадщини відмовився, а інших спадкоємців за законом та заповітом, які прийняли спадщину, не має, однак заявник не може реалізувати таке право та оформити спадщину в нотаріальній конторі через відсутність документу, який би підтверджував постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За таких обставин ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт його постійного проживання із ОСОБА_10 на час відкриття спадщини після смерті останньої.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги по тих підставах, які були ним викладені в заяві, надавши відповідні пояснення, заяву прохав задовольнити.

Позицію заявника ОСОБА_1 підтримав його представник ОСОБА_2, надавши судові відповідні пояснення.

Представники заінтересованих осіб нотаріальної контори та Азовської сільради про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.67,72), в судове засідання не зявились, проте у відповідних письмових заявах, поданих до суду, прохали слухати справу без їх участі. Заінтересовані особи не заперечували проти задоволення заяви ОСОБА_1, погодившись із наведеними у заяві доводами (а.с.71,77).

Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представників заінтересованих осіб нотаріальної контори та Азовської сільради.

Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, зясувавши позицію заінтересованих осіб, викладену в письмових заявах, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм оцінку, вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ОСОБА_1 народився 01 липня 1972 року в с. Азов Розівського району Запорізької області. Батьками заявника є ОСОБА_12 та ОСОБА_10 (а.с.8,9).

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень заявника та з матеріалів справи, 02 липня 2004 року в с.Азов Розівського району Запорізької області, у віці 55 років померла мати заявника ОСОБА_10, про що в Книзі реєстрації актів про смерть 02 липня 2004 року зроблено відповідний актовий запис за №14. Вказані відомості підтверджуються свідоцтвом про її смерть серії I-ЖС № 293223 (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 5,77 га, що розташована на території Азовської сільради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії II-ЗП №053677, виданого на підставі рішення Азовської сільради від 02 квітня 2001 року №19 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 20 вересня 2001 року за №420 (а.с.6).

В судовому засіданні з пояснень заявника ОСОБА_1 встановлено, що з серпня 1992 року по 2000 рік він був зареєстрований та постійно проживав разом зі своєю сімєю за адресою: АДРЕСА_1. У 2000 році, тобто після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, заявник повернувся проживати в будинок своєї матері, що розташований за адресою: Запорізька область, Розівський район, с.Азов, вул. Торгова, буд.2, де постійно проживав без реєстрації як до дня смерті матері, так і після її смерті, хоча до часу розгляду справи в суді він залишається зареєстрованим за місцем попереднього проживання (а.с.11-13). Вказане також підтверджується відповідними довідками, виданими виконавчим комітетом Азовської сільради (а.с.14,45,76).

Допитані в якості свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_1, який є сином померлої ОСОБА_10, дійсно постійно проживав зі своєю матірю з 2000 року до часу її смерті, тобто до 02 липня 2004 року, інші особи разом зі спадкодавцем на день її смерті не проживали. Додатково свідки пояснили, що старший син померлої ОСОБА_10 ОСОБА_11 на час смерті своєї матері вже тривалий час проживав окремо.

Допитана в якості свідка представник товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (далі ТОВ «Прогрес») ОСОБА_5 пояснила, що орендну плату за користування земельною ділянкою, належною ОСОБА_10, після смерті останньої отримував особисто кожен рік її син ОСОБА_1, інші особи, зокрема старший син померлої - ОСОБА_11, із заявами щодо отримання нарахованої орендної плати до ТОВ «Прогрес» не звертались.

Відповідно до чч.1,2 ст.1220 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За правилами ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Порядок та строки прийняття спадщини спадкоємцями передбачені положеннями глави 87 ЦК України, зокрема, стст.1268-1270 ЦК України.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, заявник ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_10, померлої 02 липня 2004 року, як її рідний син. Інший рідний син спадкодавця ОСОБА_11 не виявив бажання прийняти спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10 (а.с.6,7,39-40).

Положеннями ч.3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України та ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Заявник ОСОБА_1 не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 у визначений шестимісячний строк, у зв'язку із чим спадкова справа не заводилась. Разом з тим, заявник також не звертався до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини. При цьому, будь-яка інформація щодо наявності інших спадкоємців за законом чи за заповітом, випадків усунення спадкоємців померлого від права на спадкування в нотаріальній конторі відсутня. Інші особи з заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися (а.с.39-40).

Згідно листа нотаріальної контори від 07 жовтня 2015 року №592/01-16 ОСОБА_1 роз'яснено про необхідність звернутися із заявою до суду у зв'язку із пропуском шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини та у зв'язку з тим, що він не був зареєстрованим зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.10).

Суд, приймаючи до уваги досліджені у справі докази, які дають підстави стверджувати, що ОСОБА_1 постійно проживав у будинку разом зі спадкодавцем ОСОБА_10 на час відкриття спадщини, вважає заявника таким, що прийняв спадщину у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, а тому у ОСОБА_1 не має підстав для звернення до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або на подачу заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, у відповідності до вимог ст.1272 ЦК України, яка застосовується до правовідносин щодо осіб, які спадщину не прийняли.

Крім того, судом враховано, що вищевказаний факт не може бути встановлений в іншому порядку, крім судового.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1.

Враховуючи викладене, керуючись, стст.1220,1258,1261,1268-1270,1272 ЦК України, стст. 209,212-215,218,234,256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, - задовольнити.

Визнати встановленим факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із ОСОБА_10, яка померла 02 липня 2004 року в с.Азов Розівського району Запорізької області, на час відкриття спадщини в будинку № 2 по вул. Торговій в с. Азов Розівського району Запорізької області.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.М. Кущ