Справа № 750/5627/15-ц Провадження № 22-ц/795/2073/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Логвіна Т. В. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5, представника позивача адвоката ОСОБА_6, представника позивача ОСОБА_7, представника відповідача ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9, представника органу опіки та піклування - ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_11. ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_8 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, Комунального підприємства «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради про зміну умов договору найму житлового приміщення, встановлення порядку користування квартирою та зобовязання вчинити певні дії,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігів ради,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права. Так, на думку апелянта, суд першої інстанції не звернув увагу на п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.04.1985, а тому дійшов помилкового висновку, що варіант поділу житлового приміщення, запропонований позивачем, порушує житлові права мешканців квартири та призведе до штучного погіршення їх житлових умов. У ч.1 ст.35 ЖК УРСР наведено вичерпний перелік способів штучного погіршення житлових умов, що має наслідком відмову у прийнятті на квартирний облік. Також, судом не було враховано, що на момент звернення до суду на кожну зареєстровану особу в спірній квартирі доводиться по 5,58 кв.м. жилої площі, що є меншим за 6 кв.м. (п.5 постанови виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів та Президії обласної ради профспілок від 07.01.1985 року № 3 «Про порядок обліку громадян, що потребують покращення житлових умов та надання їм житлових приміщень в Чернігівській області»).

В судовому засіданні позивач та її представники підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував надавши письмові заперечення.

Відповідач ОСОБА_14 підприємство «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради належним чином був повідомлений про час розгляду справи (а.с.104-105), проте свого представника до суду не направив. В письмових запереченнях просив розглядати справу без участі їх представника.

Представник органу опіки та піклування при вирішенні спору поклався на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи спірна квартира № 30 в будинку № 129 корп.3 у м. Чернігові належить до державного житлового фонду і складається з двох ізольованих кімнат площею 15,1 кв.м. та 12,8 кв.м., прилеглого балкона до кімнати площею 15,1 кв.м., двох коридорів, шафи, кухні, ванної кімнати, вбиральні (а.с.9-11).

В спірній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_5, її малолітні діти ОСОБА_11 та ОСОБА_12, відповідач ОСОБА_8 та його малолітня донька ОСОБА_13, що підтверджується довідкою КП «ЖЕК 10» (а.с.12) та особовим рахунком № 103845-1 (а.с.71).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виділення окремих житлових кімнат кожній з сторін, за варіантом запропонованим позивачем, порушить житлові права мешканців квартири та призведе до штучного погіршення їх житлових умов.

З таким висновком районного суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Спірна квартира № 30 в будинку № 129 корп.3 у м. Чернігів має загальну площу 44,3 кв.м., з яких житлова площа складає 27,9 кв.м.

За змістом частини 5 статті 9 ЖК УРСР, житлові права охороняються законом.

Статтею 104 ЖК УРСР встановлена можливість зміни договору житлового найму шляхом виділення у користування наймачеві або члену його сімї приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст.63 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 63 ЖК УРСР встановлено, що не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо).

Згідно з частиною першою статті 48 ЖК УРСР, жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Відповідно до пункту 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті.

Пунктом 5 постанови виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів та Президії обласної ради профспілок від 07.01.1985 №3 «Про порядок обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Чернігівській області» визначений розмір житлової площі для надання житлових приміщень згідно з середньою нормою забезпеченості громадян у містах, селищах міського типу області не менш 8,5 кв.м.

Аналізуючи вказані вище правові норми, колегія суддів вважає, що зміна умов договору найму та виділення позивачу з дітьми ізольованої жилої кімнати площею 15,1 кв.м. з балконом, а відповідачу з донькою ізольованої жилої кімнати площею 12,8 кв.м. є неможливим, оскільки у вказаних житлових ізольованих кімнатах на кожного мешканця припадає житлової площі менше, аніж 8,5 кв.м., на що в ч.2 ст.63, 104 ЖК УРСР міститься відповідна заборона.

Вказані обставини спростовують доводи апелянта з цього приводу.

Інші вимоги позивача є похідними від основних вимог, тому задоволенню також не підлягають.

З огляду на викладене, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне рішення.

Твердження апелянта, що судом не було враховано, що на момент звернення до суду на кожну зареєстровану особу в спірній квартирі доводиться по 5,58 кв.м. жилої площі, що є меншим за 6 кв.м. є підставою для звернення до компетентного органу за постановкою на квартирний облік і не є підставою для скасування законного рішення суду.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: