Справа № 159/4709/15-ц Провадження № 22-ц/773/1718/15 Головуючий у 1 інстанції: Восковська О.А.
Категорія: 27 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів Овсієнка А.А., Антонюк К.І.

з участю:

секретаря Кирилюка О.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 (далі по тексту ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач покликався на те, що 26 липня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № КФ-ВКЛ-2021623, за умовами якого було надано кредитні кошти в розмірі 800 000 грн. з кінцевим терміном повернення кредиту до 25 липня 2016 року та сплатою 27, 99 процентів річних.

Цього ж дня, одночасно з укладенням кредитного договору, на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за номером 2047, за умовами якого в іпотеку було передано наступне майно: нежитлове приміщення, мийка автомобілів (предмет іпотеки 1); нежитлове приміщення, кафе-готель «Берегиня» (предмет іпотеки 2) та земельна ділянка (предмет іпотеки 3), на якій знаходяться предмет іпотеки 1 та 2, загальною площею 0,35 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування автозаправного комплексу, які знаходяться за адресою: вул. Волі, 38 с. Воля Ковельська Ковельський район Волинська область.

Відповідач ФОП ОСОБА_5Ю не виконує зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим, станом на 07 серпня 2015 року в неї перед банком утворилась заборгованість в розмірі 610 098, 34 грн., що складається з суми заборгованості за строковим кредитом 266 648 грн.; суми заборгованості за простроченим кредитом 133 173, 92 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту 21 933, 25 грн.; заборгованості за строковими процентами 13 370, 81 грн.; заборгованості за простроченими процентами 81 263, 57 грн.; пені за несвоєчасне повернення процентів 4 379, 80 грн.; трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 1 109, 99 грн.; трьох процентів річних від суми прострочених процентів 219, грн., штрафу 88 000 грн., в рахунок часткового погашення якої банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на нього. Відшкодувати понесені судові витрати по справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необгрунтованим через неповноту зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з наступних мотивів.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 26 липня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № КФ-ВКЛ-2021623, за умовами якого було надано кредитні кошти в розмірі 800 000 грн. з кінцевим терміном повернення кредиту до 25 липня 2016 року та сплатою 27, 99 процентів річних (а.с. 16-19 зворот).

Цього ж дня, з метою забезпечення зобовязань за даним кредитним договором між ПАТ Дельта Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 надала в іпотеку майно, яке належить їй на праві власності, а саме:

-нежитлове приміщення, мийка автомобілів, загальною площею 561, 2 кв.м., що складається з: нежитлового приміщення, мийки автомобілів (А-2) (предмет іпотеки 1);

-нежитлове приміщення, кафе-готель «Берегиня», загальною площею 215, 7 кв.м., що складається з: кафе-готелю «Берегиня» (предмет іпотеки 2);

-земельну ділянку, на якій розташовані предмет іпотеки 1, предмет іпотеки 2, загальною площею 0,35 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування автозаправного комплексу, розташованого за адресою: Волинська область Ковельський район село Воля-Ковельська вулиця Волі земельна ділянка, 38 кадастровий номер-:01:001:0026 (предмет іпотеки 3).

Зазначені предмети іпотеки розташовані за адресою: вул. Волі, будинок № 38 с. Воля Ковельська Ковельський район Волинська область.

Згідно із п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3 цього договору сторони погодили, що ринкова вартість предмету іпотеки 1 - 1 059 000 грн., предмету іпотеки 2 684 000 грн.; предмету іпотеки 3 258 000 грн. Загальна їх вартість складає 2 001 000 грн.

Отже судом встановлено, що позичальник ФОП ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 800 000 грн.

Однак, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 07 серпня 2015 року в неї перед банком утворилась заборгованість в розмірі 610 098, 34 грн., що складається з суми заборгованості за строковим кредитом 266 648 грн.; суми заборгованості за простроченим кредитом 133 173, 92 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту 21 933, 25 грн.; заборгованості за строковими процентами 13 370, 81 грн.; заборгованості за простроченими процентами 81 263, 57 грн.; пені за несвоєчасне повернення процентів 4 379, 80 грн.; трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 1 109, 99 грн.; трьох процентів річних від суми прострочених процентів 219, грн., штрафу 88 000 грн. (а.с. 7-8).

Відповідно до п. 4.1.6 іпотечного договору у разі порушення іпотекодавцем зобовязання за кредитним договором та/або зобовязань за цим Договором, а також інших обовязків іпотекодавця, іпотекодержатель має право вимоги дострокового виконання зобовязання, а в разі його невиконання-звернути стягнення на предмет іпотеки.

П. 7.2 цього договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі:

- рішення суду;

- виконавчого напису нотаріуса;

-переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору;

-продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтю 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

Тобто, відповідно до положень договору іпотеки від 26 липня 2013 року сторони передбачили право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього.

Право Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_4 та звернення до суду із даним позовом від імені сторони вищезгаданого правочину ПАТ «Дельта Банк» підтверджено Постановою Національного Банку України від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» (а.с. 27-28), рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ОСОБА_3 Акціонерному товаристві «Дельта Банк» (а.с. 29), рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 квітня 2015 року № 71 та від 03 серпня 2015 року № 147, якими продовжено повноваження Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_4 на строк до 02 жовтня 2015 року (а.с. 30, 31), наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» від 03 березня 2015 року № 1 про те, що ОСОБА_4 приступив до виконання своїх повноважень уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 32).

Відповідно до положень статтей 33, 35 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Як слідує з матеріалів справи, банком вимога про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та штрафних санкцій у строк протягом 30 календарних днів іпотекодавцю не надсилалась.

Однак, колегія суддів вважає, що невиконання банком вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не є підставою для відмови у позові, як помилково вважав суд першої інстанції, оскільки згідно роз'яснень, наданих у п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, - невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Згідно із ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Встановлено, що відповідачем ОСОБА_5, на виконання умов укладеного з банком 26 липня 2013 року кредитного договору № КФ-ВКЛ-2021623 було сплачено 494 456, 30 грн., що більше половини заборгованості за строковим кредитом і станом на 17 грудня 2015 року загальний розмір заборгованості з врахуванням несплачених позивачем відсотків і штрафних санкцій становить 205 890, 67 грн., що, на думку колегії суддів, є неспівмірним із вартістю предмету іпотеки, загальний розмір якої відповідно до умов договору становить 2 101 000 грн., тобто більше ніж в десять разів перевищує суму заборгованості по основному зобовязанню.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, які містяться в ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів приходить до висновку, що у заявленому позивачем ПАТ «Дельта Банк» позові слід відмовити з підстав неспівмірності заборгованості по основному зобовязанню вартості переданого в іпотеку на забезпечення його виконання майна, на яке позивач просив суд звернути стягнення, а допущені відповідачем порушення основного зобов'язання у вигляді кредитної заборгованості, що виникла станом на 07 серпня 2015 року, не завдадуть збитків іпотекодержателю і не змінять обсягу його прав, оскільки останній не позбавлений права стягнути вказану суму заборгованості шляхом предявлення відповідного позову до суду.

Крім того, застосування такого способу звернення стягнення як визнання за банком права власності на згадане нерухоме майно, ринкова вартість якого ще у липні 2013 року, тобто до початку значних інфляційних процесів, що відбулися в Україні у 2014-2015 роках, становила 2 10 1000 грн., а станом на 29 вересня 2015, згідно наданих стороною відповідача в ході розгляд справи в суді апеляційної інстанції висновків про ринкову вартість обктів оцінки становить 8 754 479 грн. буде несправедливим по відношенню до позичальника і спричинить дисбаланс між інтересами сторін, оскільки призведе до втрати іпотекодавцем майна, вартість якого у поточному році більше ніж у двадцять разів перевищує його грошові зобовязання перед позивачем. Законом не передбачене при застосуванні зазначеного способу звернення стягнення на іпотечне майно обовязку іпотекодержателя повернути іпотекодавцю різницю між вартістю отриманого у власність нерухомого майна і сумою кредитної заборгованості, що вже саме по собі виключає можливість в зазначеному випадку застосовування згаданого способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, оскаржуване в даній справі рішення відповідно до положень ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 12 жовтня 2015 року у даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді