Справа № 161/8118/15-ц
Провадження № 4-с/161/63/15
У Х В А Л А

27 серпня 2015 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гриня О.М.

при секретарі Пилипюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міського управління юстиції ОСОБА_2,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії заступника начальника відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міського управління юстиції ОСОБА_2

Свою скаргу мотивує тим, що 04 вересня 2014 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження № 44579444. Стягувачем відповідно до даної постанови є ПАТ «ОСОБА_3 Аваль». Згідно постанови арешт накладено на все майно боржника.

У скарзі також покликається на те, що згідно Закону України Про виконавче провадження державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження. Однак, державний виконавець наклавши арешт на усе його майно, не мав та не має на меті реалізовувати його, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчих документів. При цьому, як випливає з положення ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладання арешту майна зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого і не було здійснено державним виконавцем.

Також державний виконавець відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції, наклавши арешт на усе майно, попередньо не надав скаржнику можливості визначити, на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, що свідчить про вчинення державним виконавцем дій, які порушують вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, державний виконавець наклав арешт на усе майно, що значно перевищує заборгованість за суму боргу, що є неправомірним, оскільки порушує вимоги ч.2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що арешт може бути накладено лише в межах суми стягнення. Також державний виконавець не повідомив його про наявність у нього боргу на час накладання арешту на майно.

Крім того, 03.03.2015 року, виконавчий документ повернуто стягувачу у звязку з розбіжностями в ПІБ боржника у виконавчому листі та відповідях адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області, але накладений арешт не скасовано.

За таких обставин вважає арешт майна безпідставним.

Також скаржник зазначає, що до 15 травня 2015 року йому не було відомо про існування постанови про накладення арешту на його майно, оскільки дана постанова виносилася без його участі, і жодних повідомлень поштою щодо винесення постанови він не отримував. У звязку з цим просить поновити строк на звернення до суду для подання скарги на дії державного виконавця.

Враховуючи вищенаведене, просить суд дану постанову державного виконавця про арешт майна боржника скасувати.

В судове засідання представник скаржника не зявився, подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутності, скаргу просив задовольнити.

Заступник начальника ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Подала заперечення на скаргу, в якій просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1, оскільки арешт на майно боржника накладений правомірно, порушення порядку накладення арешту на майно не виявлено.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 04 вересня 2014 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 було винесено постанову серії ВП № 44579444 про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження № 44579444. Стягувачем відповідно до даної постанови є ПАТ «ОСОБА_3 Аваль». Згідно постанови арешт накладено на все майно боржника.

Дана постанова винесена на підставі виконавчого листа № 161/9306/13-ц виданого 25.11.2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» в особі 131 887 доларів США 73 центи, що по курсу НБУ станом на 04.05.2011 року становить 1050525,34 грн., що виникла по кредитному договору № 014/1101/74/30968 від 11 вересня 2006 року.

03.03.2015 року, виконавчий документ повернуто стягувачу у звязку з розбіжностями в ПІБ боржника у виконавчому листі та відповідях адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.1 ст. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав та свобод. Оскільки по існування даної постанови ВДВС боржник ОСОБА_1 дізнався лише у вересні 2014 року, так як вона виносилася без його участі, і він ніяких поштових повідомлень щодо винесеної постанови не отримував, то подавши скаргу до суду 30.09.2014 року, він не пропустив строку на оскарження цієї постанови.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Згідно із ч.3 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.25 цього Закону за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частинами 1-3 ст.57 зазначеного Закону передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами передбаченими ч.2 цієї статті може бути накладено арешт у розмірі суми стягнення на все майно боржника. Копії постанови державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до зазначених положень Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець з метою реального забезпечення виконання рішення суду за заявою стягувача має право винести постанову про накладення арешту на все майно боржника у розмірі суми стягнення та оголосити заборону на його відчуження, яку надсилає на виконання органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборон на його відчуження.

Отже, у звязку з заявою стягувача щодо накладення арешту на майно боржника ОСОБА_6 державним виконавцем правомірно винесено постанову 04.09.2014 року про накладення арешту на майно боржника та заборону на його відчуження в межах суми боргу у виконавчому провадженні по стягненню 131 887 доларів США 73 центи, що по курсу НБУ станом на 04.05.2011 року становить 1050525,34 грн. в користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль».

Державним виконавцем у межах виконавчого провадження винесення постанови від 04.09.2014 року були вчинені дії по забезпеченню реального виконання рішення суду, які передбачені законом.

Отже, скарга ОСОБА_1 щодо визнання постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 04.09.2014 року неправомірною у зв'язку з чим ця постанова підлягає скасуванню задоволенню не підлягає, оскільки державний виконавець діяв в межах закону та наданих йому повноважень.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.383, 386-388 ЦПК України, на підставі ст.369 ЦПК України, ст.ст.6, 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міського управління юстиції ОСОБА_2 - відмовити

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги . У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.