Провадження №22-ц/784/714/15 Суддя першої інстанції Сухаревич В.М.
Категорія 5 Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Кудрі В.М.,

за участю: позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3, їх представника ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_8.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2015 року за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю,

В С Т А Н О В И Л А :

31 жовтня 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 подали в суд позов до ОСОБА_8. про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позивачі зазначили, що їм належить 1/10 частка у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Миколаєві, а відповідачці належить 6/100 часток у праві власності на ту ж нерухомість.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 серпня 2013 року позивачів було зобов'язано не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні сараєм літ. Ю та іншими спорудами. Рішення суду вони виконали. Проте в серпні 2014 року відповідачка самовільно встановила огорожу в дворі будинку, якою загородила вхід до сараю літ. Ю. Ця огорожа не дає позивачам можливості потрапляти до приміщення цього сараю, провадити необхідні обстеження та профілактику належного їм газового обладнання.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд усунути перешкоди в користуванні спірною власністю шляхом покладення на відповідачку обов'язку знести самовільно встановлену огорожу вказаного сараю.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2015 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 знести самовільно встановлену огорожу сараю літ. Ю на території домоволодіння сторін.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права просила вказане рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши надані сторонами докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. А суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів (ст. 212 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Положеннями статей 356, 358 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, яке здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Зокрема, ч. 2 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року ,,Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що при задоволенні позову про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати його усунути наслідки порушення права позивача.

Отже, вказані правові норми надають право власникові звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

З матеріалів справи вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Миколаєві належить на праві спільної часткової власності 16 власникам, в тому числі: ОСОБА_6, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - 1/10 часток (на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23 червня 1983 року та рішення Миколаївського міськвиконкому від 24 травня 2002 року ,,Про зміну ідеальних часток у домоволодіннях та видачу свідоцтв про право власності), а ОСОБА_8 - 6/100 часток (на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 25 лютого 2005 року).

З указаного договору дарування та технічного паспорту видно, що до складу названого домоволодіння входять: сім кам'яних житлових будинків, які означені літ. А, жиловою площею 68,8 кв. м, літ. В, жилою площею 19,0 кв. м, літ. Е, жилою площею 15,9 кв. м, літ. Ж, жилою площею 46,3 кв. м, літ. И, жилою площею 50,2 кв. м, літ. Л, жилою площею 19,9 кв. м, літ. Ы, жилою площею 25,8 кв. м, а також сараї кам'яні. - Б, Г, К, М, Ю, Ф, Н, Р, сараї цегляні - Ш, Ч, літня кухня цегляна - Я, літня кухня кам'яна - С, сараї дерев'яні - Б2, Д, гараж кам'яний - Т, гараж цегляний - П, вбиральня - О, навіс б/обш. - Э, огорожа № 2-5, 8, 11, споруди I, II, III.

Реальний поділ указаного домоволодіння між його співвласниками не проводився, а тому між ними тривають спори щодо користування підсобними приміщеннями, зокрема, сараєм, означеним літ. Ю., в якому обладнані газові прилади (лічильник і плита), які належать позивачам.

Так, рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 13 серпня 2013 року скасовано рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_8. до ОСОБА_6, ОСОБА_9 і ОСОБА_3 про усунення перешкод (далі - справа № 2/487/944/13) і ухвалено нове рішення, яким зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_8. у користуванні сараєм літ. Ю.

Вказане судове рішення, яким право власності когось із сторін на спірний сарай не визнавалось, позивачі виконали, але тепер вже ОСОБА_5 чинить позивачам перешкоди в користуванні цим сараєм. Вона самочинно та без погодження з іншими співвласниками встановила огорожу в дворі будинку, якою загородила вхід до вказаного сараю. Ця огорожа не дає позивачам можливості потрапляти до цього приміщення і провадити необхідні обстеження та профілактику встановленого там газового обладнання.

Посилання відповідачки на те, що спірний сарай належить лише їй, належними та допустимими доказами не підтверджені.

Так, з нотаріально посвідченого договору дарування від 25 лютого 2005 року, за яким відповідачка набула право власності на 6/100 часток указаного домоволодіння, слідує, що її частка реально не виділена, а тому в договорі зазначені всі побудови цього домоволодіння, в тому числі й спірний сарай (літ. Ю).

Посилання відповідачки на довідку ММБТІ № 6391 від 17 серпня 2012 року, за якою їй належать: частина житлового будинку літ. И-1, сіни літ. и, сіни літ. и1 , сарай літ. Ю, 3/4 сараю літ. К, 1/4 сараю літ. Р, 3/4 вбиральні літ. О, 1/14 воріт №2, 1/14 частини замощення I, III, ? забору №3, безпідставні. Дослідженням цієї довідки, як під час розгляду справи № 2/487/944/13, так і під час розгляду даної, справи установлено, що така довідка видавалась, виходячи із можливого реального поділу домоволодіння, яке ще не проведено.

До того ж, сама по собі вказана довідка ММБТІ не є тією підставою для набуття права власності на нерухомість, які зазначені в Главі 24 ЦК України.

В судовому засіданні місцевого суду відповідачка визнала, що огорожу сараю літ. Ю вона встановила без узгодження з співвласниками та компетентними органами, а ключі від хвіртки в огорожі знаходяться лише у неї. Це підтвердила і свідок ОСОБА_10

Правильно встановивши факт незаконного встановлення відповідачкою огорожі, яка позбавила позивачів можливості користуватись спірним сараєм, що перебуває у спільній частковій власності сторін та інших співвласників зазначеного домоволодіння, суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про знесення вказаної огорожі.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з указаними вище нормами матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів, не спростовують указаних висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2015 року ? залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: