СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/368/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

30.07.2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 562 335,25 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.09.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі АКПІ Банк), кредитний портфель якого придбав позивач, та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №1777, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 313 605,00 грн. З метою забезпечення умов виконання кредитного договору, між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки №1779, відповідно до якого остання поручається за виконання боржником умов кредитного договору власними коштами. Відповідачі належним чином не виконують взяті на себе зобов'язання за кредитним зобов'язанням, у зв'язку з чим станом на 27.06.2014 року утворилась прострочена заборгованість за кредитом - 278 757,00 грн., відсотках - 216 642,79 грн., пені - 66 935,46 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 46, 67).

Представник відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на припинення дії договору поруки в силу ч. 4 ст. 559.

Представник третьої особи до суду не з'явився, подав заперечення на позов.

Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 25.09.2007 року між АКПІ Банк та ОСОБА_2 (Позичальник) укладено кредитний договір №1777 (а. с. 5 - 8), відповідно до п. 2.1 якого банк надає позичальнику кредит в сумі 313 605,00 грн. За користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 15 % річних (п. 2.2 договору). Кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 24.09.2013 року (п. 2.3 договору). Банк зобов'язується видати кредит 25.09.2007 року у готівковій формі на умовах, передбачених цим договором (п. 5.1.1 договору).

В забезпечення виконання умов кредитного договору, 25.09.2007 року між АКПІ (Кредитор) та ОСОБА_1 (Поручитель) укладено договір поруки №1779 (а. с. 14). В силу п. 2.1 якого поручитель поручається перед кредитором позичальника за виконання у повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором. Поручитель у випадку невиконання та/або прострочення виконання позичальником зобов'язань за кредитом договором зобов'язується виконати зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що й позичальник (п. 2.2 договору). Збільшення обсягу відповідальності Поручителя за цим договором відбувається виключно за взаємною згодою сторін цього договору (п. 5.2 договору).

27.06.2008 року сторони уклали договір про внесення змін №1042/1 до кредитного договору №1777 від 25.09.2007 року (а. с. 11). В силу п. 1 якого сторони домовились, що сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань позичальника, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту складає 608 918,68 грн., в т.ч. реальна процентна ставка становить 27,56 % річних, а абсолютне подорожчання кредиту - 295 313,68 грн.

Згідно 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 передбачено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У постанові Верховного Суду України (справа 6-73цс12 від 18.06.2012) висловлена правова позиція, яка є обов'язковою для всіх судів України згідно ст. 360-7 ЦПК України, згідно якої до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Судом встановлено, що у зв'язку з укладенням 27.06.2008 року договору про внесення змін №1042/1 до кредитного договору №1777 від 25.09.2007 року відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя за кредитним договором, проте на порушення п. 5.2 договору поруки, така зміна умови основного договору не погоджувалася з поручителем, а тому на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, наведеної вище правової позиції Верховного Суду України (справа 6-73цс12 від 18.06.2012) та роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 (п. 22), суд приходить до висновку про припинення договору поруки.

Суд звертає увагу також на наступні обставини справи.

Кредитним договором №1777 від 25.09.2007 року встановлено кінцевий термін повернення кредиту і процентів - це 24.09.2013 року (п. 2.3 кредитного договору), договором поруки №1779 від 25.09.2007 року не встановлено строку його дії (строку припинення поруки) і зазначено, що він діє до повного погашення зобов'язання за кредитним договором (п. 5.3 договору поруки).

За таких обставин до даних правовідносин необхідно застосувати положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У постанові Верховного Суду України (справа 6-33цс12 від 23.05.2012) висловлена правова позиція, відповідно до якої умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (постанова Верховного Суду України у справі 6-75цс14 від 26.11.2014).

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 17.09.2014 року в справі N 6-6цс14, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Отже, враховуючи положення частини четвертої статті 559 ЦК України та наведені правові позиції Верховного Суду України, у випадку не встановлення у договорі строку припинення поруки, вона припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, тобто кредитор має право на пред'явлення до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів протягом шести місяців з моменту настання строку погашення зобов'язання, в протилежному випадку кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припиняється матеріальне право.

Встановлено, що договором поруки №1779 не встановлено строку його дії (строку припинення поруки), а строком погашення зобов'язання за кредитним договором №1777 є 24.09.2013 року і з цієї дати відраховується шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя. Проте, вимогу до поручителя було направлено лише 10.07.2014 року (а. с. 45-46), а до суду подано позов 30.07.2014 року (через 10 місяців), тобто з пропуском строків, встановлених ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому, в силу наведеної норми і правових позицій Верховного Суду України, порука припинилася, а у кредитор не має права на задоволення позову, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (право на стягнення коштів).

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Керуючись ст. 251, ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 158, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23.02.2015 року.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ