Справа № 755/7932/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Корнієнко О.С., Лесик Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Служба у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києві із позовом, в якому просить суд: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_3; встановити розмір аліментів, які стягуються з відповідача - ОСОБА_2 на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2013 року у справі № 757/2431/13-ц, на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2500,00 гривень, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 червня 2008 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_1. З 18 листопада 2012 року у неї з відповідачем склалась конфліктна ситуація, після чого вона переїхала проживати до своїх батьків разом з їхньою спільною донькою. 14 лютого 2013 року шлюб між нею та ОСОБА_2 був розірваний за рішенням Печерського районного суду м. Києва № 2-3890/12 (рішення набрало законної сили 24 лютого 2013 року). Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже шість років, вона немає до батька ніяких почуттів, більш того, донька не називає його батьком, а лише на ім'я, оскільки вона ще з 2012 року не бажала його бачити. Також в спілкуванні з нею ніколи про нього не питала та не цікавилась. З листопада 2012 року вони з донькою проживають з її батьками в їх квартирі. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею, дитиною і батьками склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитина знаходиться на обліку в районній поліклініці Печерського району м. Києва, за адресою: м. Київ,вул. Підвисоцького, 4. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров'я задовільний. Нагляд за станом здоров'я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює вона. Батько участі в цій сфері життя дитини не приймав. Крім того, ще в період шлюбу відповідач ухилявся від надання матеріальної допомоги на утримання сім'ї, а тому вона змушена була звернутись з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню доньку. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2013 року у справі № 757/2431/13-ц стягнуто з ОСОБА_2, на її користь, на утримання їхньої малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 28 січня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач сплачував аліменти в мінімальному розмірі з розрахунку прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років, а починаючи з січня 2014 року взагалі не сплачував, аліменти на утримання неповнолітньої доньки до вересня 2014 року, оскільки вважав, що в нього виникла переплата по сплаті аліментів, в результаті чого в нього виникла заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2014 року в сумі 2441,40 гривень. Відповідач був офіційно працевлаштований в Проектно-будівельному кооперативі «СПЛАВ» та отримував заробітну плату, має додатковий дохід від здачі в оренду квартир. Більш того, за рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 червня 2013 року у справі № 2-59/13 (1018/8198/12), яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 серпня 2013 року, поділено спільне майно подружжя в рівних частках: квартира під АДРЕСА_6, та ? частина квартири АДРЕСА_7. В подальшому квартиру під АДРЕСА_6, було відчужено за 80 000 тис. доларів США і половину вартості від продажу квартири відповідач фактично обернув у свою власність. Крім того, відповідач ухилявся від сплати додаткових витрат на утримання доньки, пов'язаних з розвитком здібностей, лікуванням, а тому вона змушена була звернутись з позовом до Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на неповнолітню дитину в сумі 5587,48 гривень. Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2014 року у справі № 755/13888/14-ц позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2, на її користь, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, додаткові витрати в сумі 343,94 гривень. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2014 року у справі № 755/13888/14-ц скасовано, постановлено нове, яким стягнуто з ОСОБА_2, на її користь, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, додаткові витрати в сумі 1318,94 гривень. Станом на 01 березня 2015 року у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів в сумі 4022,66 гривень.

В даний час вона самостійно оплачує всі витрати, пов'язані з забезпеченням їхньої неповнолітньої доньки, так, вона придбаває їй необхідний речі, сплачує за відвідання секції з дошкільної підготовки, секції з раннього вивчення іноземної (англійської) мови, придбаває необхідні ліки, за власні кошти відвозить доньку на лікування до лікарів, вона також самостійно забезпечує доньку всім необхідним для життя - від їжі до одягу та відпочинку. В той же час, їхня донька, яка проживає з нею, потребує фізичного, духовного, морального і соціального розвитку, що зумовлює понесення додаткових витрат. Крім цього, для забезпечення життя та фізичного розвитку їхня донька потребує повноцінного харчування, окрім того за протипоказаннями лікарів доньці необхідно дотримання дієтичного харчування.

05 лютого 2015 року вона направила відповідачу листа з проханням врегулювання питання щодо участі у додаткових витратах та вирішення питання щодо дошкільної підготовки. Лист відповідач отримав 07 лютого 2015 року, але до сьогодні відповідь так і не надав. Разом з тим, починаючи з наступного учбового року донька йде до школи в перший клас і заздалегідь необхідно визначитися з навчальним закладом, де ОСОБА_3 буде здобувати середню загальну освіту, про що поінформовано відповідача листом від 05 лютого 2015 року, який залишився без розгляду. В даний час дитина проходить дошкільну підготовку в Дитячому навчальному центрі «ТЕРЕМОК-UNION», що підтверджуються відповідними довідками. Також згідно цих довідок підтверджуються, що всі витрати за навчання сплачуються матір'ю та що батько, відповідач, навчальний заклад не відвідує.

Окрім того, згідно розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 19 березня 2013 року № 181, на підставі заяви самого ОСОБА_2 та висновку Служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, було визначено наступний порядок зустрічей батька з його малолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким чином: друга та четверта неділя кожного місяця з 12.00 до 14.00 год.; вівторок та четвер кожного тижня з 11.00 до 14.00 год. Місцем зустрічі визначено місце фактичного проживання батька за адресою: АДРЕСА_1. Однак після цього розпорядження ОСОБА_2 сам систематично пропускав свої зустрічі у визначені години та дні. Лише одного разу було зафіксовано факт зустрічі доньки ОСОБА_3 з батьком - ОСОБА_2, про що складено акт Печерського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 08 жовтня 2013 року, фахівцями із соціальної роботи Печерського РЦСССДМ ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_2, ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_3 Згідно цього акту сама донька ОСОБА_3 не бажала зустрічатись з батьком, ОСОБА_2 Після чого, відповідач звернувся до Печерського районного суду м. Києва (цивільна справа № 757/12809/13-ц) з позовом до неї., третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року у цивільній справі №757/12809/13-ц в задоволенні позову відмовлено повністю. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року визначено участь батька, ОСОБА_2 у вихованні малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у формі спілкування з донькою: друга та четверта неділя кожного місяця з 11.00 до 19.00 год.; кожну середу місяця з 14.00 до 19.00 год. Місцем зустрічі визначено місце фактичного проживання батька за адресою: АДРЕСА_1. Однак і після рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року ОСОБА_2 сам систематично пропускав свої зустрічі у визначені години та дні та не цікавився життям дитини. Крім того, відповідач періодично, посилаючись на рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року переслідував доньку, а саме підчікував її за місцем проживання та відвідання дитиною дошкільного навчального закладу, на вулицях тощо. Відповідач при цьому порушував рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року, так як підчікував дитину не у встановлені йому дні, години та не за місцем зустрічі, що визначене судом. Відповідачу відомо, що дитина залякана його поведінкою та боїться його і не бажає з ним зустрічатись, про що свідчить акт Печерського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 08 жовтня 2013 року. Та не зважаючи на це відповідач продовжує навмисно здійснювати вчинки, які травмують дитину, наносять їй неповоротні наслідки в психічному стані та нервовій системі, а саме: під час зустрічей з дитиною поводить себе агресивно, тягне дитину до себе проти її волі, штовхається, постійно намагається влаштувати бійку, нецензурно висловлюється, залякує дитину використовуючи свій зріст та вік. Дані факти підтверджуються її неодноразовими зверненнями до міліції та відповідями про проведену профілактичну роботу з відповідачем. Крім того, психоемоційний стан неповнолітньої дитини ОСОБА_3 та відношення до батька ОСОБА_2, а саме набутий страх перед зустрічами з батьком, неприємні спогади про їх зустрічі, підтверджується висновком психолога ОСОБА_7 Міського центру дитини при службі у справах дітей від 29 грудня 2014 року № 124 та довідками з медичних закладів. Окрім того, за злісне невиконання батьківських обов'язків по догляду за малолітньої дитиною відносно ОСОБА_2 07 лютого 2015 року Голосіївським РУ і УМВС України в м. Києві відкрито кримінальне провадження № 0001175. Таким чином, всі вищенаведені докази свідчать про те, що відповідач не виконує батьківського обов'язку щодо участі у вихованні, навчанні та матеріальному забезпеченні своєї доньки. Також, враховуючи, що на момент звернення до суду з даним позовом відповідач офіційно не працевлаштований, а тому вона просить стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 гривень.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що з 2012 року відповідач не приймає будь-якої участі у вихованні дитини, не цікавиться станом її здоров'я, не приймає жодної матеріальної участі, участі у додаткових витратах на дитину. Відповідач жодного разу не був у навчальних закладах, які відвідує їхня дитина, не возив її на гуртки, ніколи не спитав, що потрібно дитині на перше вересня. Останній раз відповідач приходив до дитини приблизно у вересні 2014 року. Їхня дитина перебуває у стресовому стані, відповідач наносить їй лише моральну шкоду, вона не бажає чути навіть його ім'я. На засіданні опікунської ради, відповідач погодився надати згоду на виїзд дитини за кордон, але потім відмовився, ще й сказав, щоб вона виписала дитину з його квартири. До її звернення до суду, вони мали відповідну домовленість щодо утримання дитини, яка полягала у тому, що вона купує все необхідне, пред'являє йому чеки та вони оплачують всі суми порівну. Вона придбала одяг, сплатила кошти за навчання, медичне обслуговування, проте відповідач відмовився від сплати коштів, у зв'язку з чим вона змушена була звернутися до суду із відповідним позовом. При цьому, зазначила, що відповідач навмисно влаштувався на роботу де офіційно отримує мінімальну заробітну плату, щоб сплачувати мінімальний розмір аліментів, а в подальшому пред'явити вимоги до дитини про стягнення з неї аліментів. 21 жовтня 2015 року у присутності державної виконавчої служби відбулася зустріч дитини з батьком, але дитина навіть не підійшла до відповідача. Відповідач використовує надані йому батьківські обов'язки не на користь дитини, не для душі. Він не вважає за необхідне возити дитину до лікарні, до зубного, відмовляється від аліментів, а хоче лише виписати дитину з квартири. За вісім років він жодного разу не відвідав із дитиною зоопарк, театр. Вона зверталася до відповідача письмово щодо утримання дитини, але він або не отримує листи, або ніяк не реагує на них. Дитина не вважає його батьком. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, при цьому, коли вона звертається до відділу державної виконавчої служби, він переказує грошові кошти, яких вона не отримує, з метою перерахування боргу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив суду, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Він обізнаний про життя та навчання дитини, 01 вересня він був присутнім на шкільній лінійці, але із-за великої кількості людей, не спілкувався з дитиною, щоб не було конфлікту. 31 грудня 2014 року він також приходив до місця проживання дитини, але бабуся влаштувала скандал. 30 вересня 2015 року він бачив дитину, але її бабуся не дала їм можливості навіть поговорити. Кошти на утримання дитини він регулярно перераховує позивачу, звичайно розмір аліментів не достатній, проте на даний час він не має можливості сплачувати більше. Так, дійсно він не возив дитину до лікарні, але сплатив вартість медичного обслуговування позивачу. Також, він сплачував ? вартість курсів англійської мови, які відвідувала дитина. Він надав кошти на придбані позивачем речі для дитини у розмірі 750 гривень. Щодо листів про участь в утриманні дитини, надісланих позивачем, зазначив, що отримував лише перший лист про купівлю взуття для дитини, але конкретизації в частині вартості цього взуття, даний лист не містив. Також, він не погоджується надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, оскільки позивач бажає отримати довіз на три роки на відвідування двадцяти країн, а він погоджується лише надати дозвіл на конкретний період та для відвідування окремої країни.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у запереченні проти позову (а.с.128-128а). Пояснив суду, що позивач сама не забезпечує гармонійний розвиток дитини та спілкування з батьком, при цьому маніпулюючи дитиною, налаштовуючи її проти батька, не даючи можливості спілкуватися батьку з дитиною.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила суду, що в червні 2015 року при спілкуванні з дитиною, остання себе проявила як гарно розвинена дитина, спілкування проходило вільно. При спілкуванні про батька, дитина поводила себе більш закрито, вона ображена на батька, називає його по імені, в пам'яті дитини збереглася ситуація зустрічі з батьком, коли батько забрав її погуляти та залишив в роздягальні спортивного комплексу, а сам пішов тренуватися. Зазначила, що відповідач звертався до органу опіки та піклування із заявою про чинення йому перешкод у спілкуванні з дитиною, за результатами розгляду якої було винесено розпорядження. Відповідач також звертався із усним зверненням щодо надання психологічної допомоги в налагодженні відносин з дитиною. При цьому, також зазначила, що кожна із сторін конфлікту має свої претензії один до одного. Також, повністю підтримала висновок від 19 червня 2015 року за №105/01-2007/в-12.

Прокурор прокуратури Дніпровського району м. Києва в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, з проханням розглядати справу без участі представника прокуратури району та винести рішення з урахуванням якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб (а.с.9).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2013 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.11-12).

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо) , що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги сторона позивача посилається на факт ухилення відповідача від виховання та утримання дитини, не бажання останнього приймати будь-яку участь в житті дитини, при цьому дитина не вважає відповідача батьком та не бажає з ним спілкуватися.

Так, під ухиленням від сплати аліментів розуміються дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь дитини (дітей) визначеної суми аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2013 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ? частини від заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 28 січня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-15).

В подальшому, 26 травня 2014 року позивач звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2014 року було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразово шляхом покриття фактично понесених витрат у розмірі 343 гривні 94 копійки (а.с.28-32).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 серпня 2014 року було скасовано, ухвалено нове рішення наступного змісту. Позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на малолітню дитину ОСОБА_3, одноразово шляхом покриття фактично понесених витрат у розмірі 1 318 гривень 94 копійки.

Постановою органу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 17 квітня 2013 року було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 757/2431/13-ц, виданого 08 квітня 2013 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі ? частини від заробітку (а.с.53).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, проведеного державною виконавчого службою у Дніпровському районі міста Києва, ОСОБА_2 в період часу з січня 2013 року по лютий 2015 року включно сплачував аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 нерегулярно, у зв'язку з чим заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 01 березня 2015 року складає 4 022,66 гривень (а.с.55).

При цьому, згідно наданих квитанцій відповідачем було перераховано грошові кошти на ім`я ОСОБА_1: 16 березня 2013 року - 356,45 гривень; 01 квітня 2013 року - 356,45 гривень; 30 квітня 2013 року - 356,45 гривень; 04 червня 2013 року - 356,45 гривень; 04 липня 2013 року - 297,06 гривень; 16 липня 2013 року - 55,00 гривень; 25 липня 2013 року - 350,00 гривень; 13 вересня 2013 року - 350,00 гривень; 21 жовтня 2013 року - 350,00 гривень; 13 листопада 2013 року - 350,00 гривень; 18 грудня 2013 року - 350,00 гривень; 10 вересня 2014 року - 1200,00 гривень; 18 вересня 2014 року - 1342 гривень; 19 вересня 2015 року - 500 гривень; 22 вересня 2014 року - 500 гривень; 22 вересня 2014 року - 92 гривні, 02 жовтня 2014 року - 1292,00 гривень; 10 листопада 2014 року -1292,00 гривень; 02 грудня 2014 року - 1292,00 гривень (а.с.137-142).

Також, як вбачається з доданих до матеріалів справи квитанцій, відповідачем 12 січня 2015 року було перераховано на рахунок ОСОБА_1 суму коштів в якості аліментів за січень 2015 року у розмірі 1292,00 гривень, 02 лютого 2015 року - 1292,00 гривень, 02 березня 2015 року - 1498,00 гривень в рахунок аліментів за березень 2015 року, 26 березня 2015 року - 500 гривень в рахунок доплати по аліментам, 30 березня 2015 року - 300 гривень в рахунок доплати по аліментам, 07 квітня 2015 року - 398 гривень в рахунок аліментів за квітень 2015 року, та 06 лютого 2015 року суму коштів у розмірі 256,50 гривень в рахунок додатковий витрат на дитину (а.с.137).

Відповідно до довідки № 438/2-2014 від 28 вересня 2015 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, станом на 01 вересня 2015 року заборгованість по аліментам згідно виконавчого листа № 757/2431/13-ц від 08 квітня 2013 року Печерського районного суду м. Києва відсутня (а.с.213).

Згідно довідки від 09 жовтня 2015 року № 438/2-2014, виданої головним державним виконавцем відділу ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Мироненко Н.М., станом на 01 жовтня 2015 року заборгованість по аліментам згідно виконавчого листа № 757/2431/13-ц від 08 квітня 2013 року Печерського райсуду м. Києва становить 4022,66 гривень.

Таким чином, вказані обставини свідчать про відсутність у діях чи бездіяльності відповідача злісного невиконання рішення суду про стягнення з останнього аліментів.

Крім того, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 26 листопада 2013 року, винесеною Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві за результатами розгляду заяви ОСОБА_1, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0018589 від 22 листопада 2013 року, було закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину, так як в діях ОСОБА_2 відсутня така кваліфікуюча ознака як злісність, оскільки з часу ухвалення рішення про сплату аліментів останній щомісячно сплачував аліменти у визначену розмірі та станом на 22 листопада 2013 року заборгованості по сплаті аліментів немає (а.с. 67-68).

Таким чином, з викладеного вбачається, що відповідач не ухиляється від утримання спільної з позивачем дитини - ОСОБА_3, що має своїм підтвердженням надані копії квитанцій про перерахування суми аліментів на рахунок позивача, що в свою чергу свідчить про відсутність факту ухилення відповідача від виконання рішення суду про стягнення з останнього аліментів на утримання дитини. Вказані факти не оспорюються позивачем, яка зазначила, що відповідач періодично сплачує суму заборгованості по аліментам.

Крім того, статтею 196 Сімейного кодексу України законодавцем передбачено право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. В той же час, в судовому засіданні встановлено, що позивач не зверталася до суду із відповідним позовом про стягнення з відповідача пені по аліментам.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьківських прав, серед яких, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

В той же час, заборгованість зі сплати аліментів - не є підставою для позбавлення батьківських прав та може розглядати як додатковий доказ при позбавленні батьківських прав.

Щодо посилань сторони позивача на факт ухилення відповідача від виховання малолітньої ОСОБА_3, неприйняття будь-якої участі в житті дитини, що в свою чергу викликає небажання дитини бачити батька, то суд зазначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації «Про визначення участі батька у вихованні малолітньої дочки» від 19 березня 2013 року № 181, було визначено участь гр. ОСОБА_2, у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким чином: - друга та четверта неділя кожного місяця з 12.00 год. до 14.00 год.; вівторок та четвер кожного тижня з 11.00 год. до 14.00 год. Місцем зустрічі визначено місце фактичного проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.42).

Судом встановлено, що червні 2013 року відповідачем до Печерського районного суду м. Києва було подано позов до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві держадміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, який рішенням суду від 17 жовтня 2013 року був залишений без задоволення (а.с.36).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 грудня 2013 року, рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у формі спілкування з донькою: другу та четверту неділю кожного місяця з 11:00 год. до 19:00 год., кожну середу місяця з 14:00 год. до 19:00 год., місцем зустрічі визначити місце фактичного проживання батька за адресою: АДРЕСА_2, без супроводу матері (а.с.37-41).

З метою сприяння у відвідуванні ОСОБА_2 доньки ОСОБА_3, комісією у складі фахівців із соціальної роботи Печерського РЦСССДМ, ОСОБА_9 та ОСОБА_5, 08 жовтня 2013 року об 11 годині 00 хвилин було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_3. Члени комісії та ОСОБА_2 піднялися на п'ятий поверх до дверей квартири 54, де проживає донька. ОСОБА_10 подзвонив до квартири. Двері відчинила ОСОБА_1 ОСОБА_2 намагався увійти до квартири, але ОСОБА_11 попросила його залишитися за дверима на сходовій клітині, дозволивши увійти в оселю членам комісії. Члени комісії пройшли в коридор квартири. Двері на сходову клітину лишились відкритими, ОСОБА_2 залишився стояти на сходовій клітині, маючи змогу спостерігати за діями членів комісії та ОСОБА_1 ОСОБА_11 сказала, що дитина не бажає бачитись з батьком. Почувши це ОСОБА_2 почав кликати до себе ОСОБА_5. Дитина не вийшла. Дівчинка намагалась щось сказати, але члени комісії не могли розібрати слів у зв'язку з тим, що дитина була знервована, напружена та занадто емоційна. На питання членів комісії чи хоче вона побачити батька дівчинка відповіла відмовою. ОСОБА_1 поінформувала членів комісії про те, що дитина була засмучена та налякана тим, що під час тренування батька, їй довелося бути самій. І можливо саме це є причиною її небажання зустрічатись з батьком. Вказані відомості підтверджуються актом від 08 жовтня 2013 року (а.с.44-45).

Відповідно до акту від 26 березня 2013 року, складеного комісією у складі фахівця із соціальної роботи Печерського РЦСССДМ ОСОБА_12 та фахівця із соціальної роботи Печерського РЦСССДМ ОСОБА_13, 26 березня 2013 року між відповідачем ОСОБА_2 та малолітньою ОСОБА_3 відбулася зустріч за адресою: АДРЕСА_4. В ході зустрічі донька на питання чи хоче вона піти з батьком на прогулянку відповідала згодою. При цьому, бабуся дитини заперечувала сказавши, що ОСОБА_3 хвора і нікуди не піде. В подальшому, ОСОБА_2 запитав чи донька відвідує курси англійської мови, і запропонував відвести на них дівчинку, на що бабуся відповіла, що ОСОБА_3 з ним нікуди не піде, і що вона разом з матір'ю дівчинки самі водитимуть її на курси. Потім, в процесі одягання дівчинки ОСОБА_2, бабуся почала знімати комбінезон, ОСОБА_10 їй заважав, комбінезон на дівчинці затріщав, на що члени комісії звернулися до ОСОБА_10 та ОСОБА_14, щоб вони припинили так поводитися, тому що це шкодить дитині. ОСОБА_15 покликала ОСОБА_3 до себе. Дівчинка підійшла до ОСОБА_10, обняла його за ногу і відповіла, що хоче піти з батьком. В подальшому, ОСОБА_2 вийшов разом з ОСОБА_3 та членами комісії з квартири (а.с.135-136).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 06 лютого 2015 року звернулася до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві із усною заявою про злісне невиконання батьком обов'язків по догляду за дитиною, згідно якої 15 грудня 2014 року за адресою: АДРЕСА_8, гр. ОСОБА_2 злісно не виконував батьківські обов'язки, що призвело до істотної шкоди здоров'ю (а.с.152).

Згідно письмових пояснень гр. ОСОБА_1, наданих в ході розгляду її заяви, остання пояснила, що 15 рудня 2014 року ОСОБА_2 вкотре підчікував дитину під забором дитячого центру «Teremok-Union». Останній почав залякувати дитину, поводити себе агресивно до дитини, тягнути до себе ОСОБА_3 за рукав куртки, коли дитина почала плакати та відмовлятися йти з ним, ОСОБА_2 почав дуже голосно кричати, та погрожувати дитині (а.с.153-155). Вказані факти також підтверджуються протоколами допитів свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 (а.с.156 -180).

Відповідно до висновку психолога про психоемоційним стан дитини ОСОБА_3 та особливості дитячо-батьківських відносин, складеного психологом, членом Асоціації психотерапевтів України ОСОБА_20, при проведенні дослідження встановлено, що досвід спілкування дитини з батьком недостатній, зі слів дівчинки «він проживає окремо і давно вже». При цьому у ОСОБА_3 різко змінюється поведінка, неохоче про це говорить, в розмові звучать неприємні спогади про батька. Визначений набутий страж перед зустрічами з батьком. Ситуація, яка склалася навколо дитини, несе в собі безворотньо-негативні наслідки для здоров'я та психіки дитини, перешкоджає нормальному психологічному та соціальному розвитку дитини (а.с.100-103).

Згідно висновку психоемоційного обстеження дитини від 29 грудня 2014 року, проведеного Міським центром дитини Служби у справах дітей Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), під час психологічного обстеження ОСОБА_3 встановлено, що у дівчинки діагностовано більша емоційна прихильність до матері: вони постійно проживають разом, ОСОБА_18 має з нею спільні інтереси та всі життєві питання вирішують разом. Батько останній час проживав окремо від них (зі слів дитини), досвід спілкування з батьком у ОСОБА_3 недостатній, відтворюються неприємні спогади про їх зустрічі. При цьому, за результатами даного обстеження, встановлено, враховуючи вікові особливості та поведінкові розлади дівчинки, що найголовнішою умовою є стабілізація емоційного стану малолітньої ОСОБА_3, створення умов для повноцінного розвитку ОСОБА_3, почуття захищеності, впевненості, спокою та психологічного комфорту, при вирішення питання подальшої долі дівчинки, важливо, в першу чергу, враховувати потреби та інтереси ОСОБА_3, при цьому знайти компромісні рішення, адже, взаєморозуміння між батьками є запорукою гармонійного розвитку дитини (а.с.56).

Згідно акту обстеження умов проживання від 12 червня 2015 року, складеного начальником відділу з питань захисту майнових та житлових прав дітей Гой Т.І., головним спеціалістом-юристом відділу з питань опіки, піклування та усиновлення Служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Кожушок-Литвиновою І.П., комісією встановлено, що гр. ОСОБА_1 проживає у трикімнатній перепланованій у двокімнатну квартирі з усіма комунальними зручностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5. Дівчинка займає окрему кімнату, яка облаштована з урахуванням всіх потреб дитини. В ній гарне дитяче ліжко, диванчик, крісло, комод, велика шафа-купе, дитяча парта, кондиціонер, на стіні квартира з зображенням коней, на підлозі м'який килим рожевого кольору, також є багато різних іграшок, книжок та дитячий речей. Вся кімната облаштована в одному стилі у світлих відтінках. Дівчинка дуже привітна та гарно розвинена, із задоволенням розповідає про свої захоплення та підготовку до школи, вільно спілкується, чітко формує та висловлює свої думки, обґрунтовує свою позицію. Під час бесіди почувалася вільно, окрім теми, яка стосується батька. Дитині неприємно про нього розповідати. ОСОБА_18 зазначила, що, дослівно, «папа драчун», вона його боїться, тому що він погано себе поводить, ображає її, її маму та бабусю, висловлюється агресивно, кричить, говорить погані слова. ОСОБА_18 також розповіла, що батько зазначав неодноразово, що забере її і поверне матері тільки коли вона віддасть гроші. Дівчинка повідомила, що не хоче з ним бачитися та залишатися, тому що боїться, що він її залишить саму, як колись у спортзалі, коли він пішов на тренування боксом, а вона змушена була сидіти сама в коридорі та чекати його. Дівчинка також розповіла, що вже давно його бачила, але він приходив до неї на заняття, проте вона до нього не захотіла йти і спілкуватися, оскільки їй неприємно від того, як він себе поводить (а.с.119-120).

Відповідно до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19 червня 2015 року № 105/01-2007/в-12, складеного Печерською районною в м. Києві державної адміністрації, гр. ОСОБА_1 подала позовну заяву до Дніпровського районного суду про позбавлення гр. ОСОБА_2 батьківських прав, мотивуючи це тим, що батько дитини не виконує свої обов'язки по вихованню та утриманню малолітньої доньки, зокрема, існує заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 березня 2015 року у розмірі 4022,66 гривень. Також він не несе витрат на навчання, лікування та оздоровлення доньки, не приймає особистої участі у житті та розвитку дитини. Гр. ОСОБА_2 заперечував вказану інформацію, зазначивши, що він сплачує аліменти на утримання доньки, заборгованість погашена в повному обсязі, а приймати особисту участь у вихованні доньки не має змоги, оскільки гр. ОСОБА_1 чинить йому у цьому перешкоди. Зокрема, батько зазначив, що у зв'язку з тим, що мати дитини чинила перешкоди у спілкуванні з донькою, він був змушений звернутися до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, а потім і до суду, із заявами про визначення способів його участі у вихованні та спілкуванні з донькою. Рішенням Апеляційного суду міста Києва було визначено графік спілкування гр. ОСОБА_2 з малолітньою донькою, але, з його слів, мати дитини його не виконувала, в результаті чого можливість спілкування батька з донькою була обмежена. За місцем проживання гр. ОСОБА_1 проведено обстеження житлово-побутових умов та з'ясовано, що для дитини створено всі належні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку. Зважаючи на складність відносин, які існують між батьками, гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 запропоновано звернутися до Міського Центру Дитини для проведення медіації з метою налагодження відносин в інтересах спільної малолітньої доньки. Враховуючи пропозиції комісії з питань захисту прав дитини від 16 червня 2015 року, керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України та діючи в інтересах малолітньої дитини, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, догляду та утриманню своєї дитини, на даний час немає підстав (а.с.117-118).

Судом встановлено, що 04 серпня 2015 року між гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 відбулась сімейна медіація щодо вирішення їх конфліктної ситуації мирним шляхом. За результатами медіації громадяни досягли певного рішення (через принцип конфіденційності детальна інформація не розголошується) та домовились про наступну зустріч у вересні 2015 року. Проте, під час телефонної розмови з гр. ОСОБА_1 стало відомо, що протягом серпня 2015 року рішення не було виконано, тому сенсу у проведенні наступної зустрічі вона не бачить. Гр. ОСОБА_2 виявляв бажання до проведення сімейної медіації, але без участі другої сторони проведення сімейної медіації не можливе.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Як роз'яснено в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, з викладеного вбачається що між сторонами склалися конфлікті відносини, що в свою чергу мають своє відображення на психоемоційному стані дитини. При цьому, судом не встановлено факту свідомого ухилення відповідача від виховання та прийняття участі у житті дитини, що підтверджуються відповідними зверненнями відповідача до Служби у справах дітей, суду про встановлення способу його участі у вихованні дитини, позивачем же не надано суду належних та допустимих доказів винної, злісної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання дитини. При цьому, в судовому засіданні судом встановлено, що відповідач любить свою дитину, бажає спілкуватися з нею. Натомість, з боку сторони позивача прослідковується негативне відношення до бажання відповідача брати участь у житті дитини, в присутності дитини виникають суперечки та непорозуміння, небажання надати відповідачу можливості спілкування з дитиною, що беззаперечним чином впливає на відношення дитини до батька та порушує інтереси дитини. Суд не заперечує можливого факту виникнення образи з боку малолітньої ОСОБА_3 на відповідача щодо ситуації, пов'язаної із перебування відповідача на тренуванні, в той же час, враховуючи психофізіологічний рівень розвитку дитини, психоемоційний стан останньої, бажання батька приймати активну участь у житті дитини, спілкуватися з останньою, при цьому враховуючи, що психоемоційний стан дитини може бути наслідком саме конфліктності інтересів батьків, у суду відсутні підстави вважати, що подальше спілкування відповідача з дитиною може призвести до виникнення порушення інтересів дитини. В той же час, суд акцентує увагу на необхідності звернути увагу відповідача на побудову взаємовідносин між батьком та дитиною на засадах психологічного комфорту малолітньої ОСОБА_3 з метою злагодження образи, що виникла на батька, побудови взаємовідносин на основі довіри, любові та розуміння.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність з боку позивача факту ухилення відповідача від утримання, виховання, спілкування з малолітньою ОСОБА_3, у зв'язку з чим, враховуючи пріоритетність у вирішенні даного спору інтересів дитини, необхідності для гармонійного розвитку дитини спілкування дитини як матір'ю, так і з батьком, позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про зміну розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_23 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2013 року та встановлення розміру аліментів у розмірі 2500,00 гривень, то дані вимоги також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2013 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ? частини від заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 28 січня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-15).

В судовому засіданні судом було встановлено, що відповідач від сплати аліментів за рішенням суду не ухиляється, перераховує відповідні кошти на утримання дитини.

Як вбачається з довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛАЗМА ПЛЮС УКРАЇНА», ОСОБА_2 з 01 квітня 2015 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПЛАЗМА ПЛЮС УКРАЇНА», на даний момент займає посаду - менеджер відділу збуту з посадовим окладом 1218,00 гривень (а.с.132).

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого, виданої Київською міською клінічною лікарнею № 18, ОСОБА_2 має захворювання крони сліпої кишки (а.с.146).

З огляду на викладене, враховуючи матеріальний стан відповідача, який отримує мінімальний розмір заробітної плати, враховуючи, що відповідач приймає участь в утриманні дитини, а також враховуючи, що позивачем заявлені вимоги про визнання аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому законодавцем визначена можливість стягнення аліментів у твердій грошові сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, судом не вбачається підстав для зміни розміру аліментів.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Служба у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, відшкодування судових витрат не представляється за можливе.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 150, 164, 192, 196 Сімейного кодексу України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 18 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 10, 58, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Служба у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: