Справа № 156/850/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/1923/15 Категорія: 23 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі Концевич Я.О.,

з участю прокурора Лебедюк-Гудкової Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом прокурора Іваничівського району в інтересах Милятинської сільської ради Іваничівського району до ОСОБА_3 про внесення змін до договору оренди землі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Іваничівського районного суду від 09 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року прокурор Іваничівського району звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 01 серпня 2011 року між Милятинською сільською радою в особі голови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земель водного фонду для ведення рибного господарства та культурно-оздоровчих цілей на площу 14 га в межах населеного пункту села Грушів цієї ради, строком на 25 років, відповідно до умов якого, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 281600 грн., а орендна плата 8448 грн. в рік, що становить три проценти від нормативної грошової оцінки.

Також посилався на те, що з 01 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс (далі ПК) України, в якому зазначено, що плата за землю справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, та річна сума платежу не може бути меншою 3-х відсотків нормативної грошової оцінки.

Оскільки нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки з урахуванням індексу інфляції станом на 15 липня 2015 року за 14 га земель водного фонду становить 1918686,58 грн., тому сума орендної плати за використання вищевказаних земель не має бути меншою ніж 3% від її нормативної грошової оцінки, тобто 57560,60 грн. в рік.

Милятинською сільською радою на адресу відповідача неодноразово надсилались повідомлення щодо укладення додаткової угоди до вказаного договору оренди, однак ОСОБА_3 будь-яких дій з цього приводу не вжив.

Враховуючи викладене просив внести вищенаведені зміни до договору оренди земельної ділянки та стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Іваничівського районного суду від 09 листопада 2015 року позов задоволено.

Ухвалено внести зміни у п. 5 договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2011 року та викласти його у такій редакції: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1918686, 58 грн.».

Внести зміни у п. 9 договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2011 року та викласти його у такій редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі, що становить 57560,60 грн. в рік».

Внести зміни у п. 11 договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2011 року та викласти його у такій редакції: «Орендна плата вноситься щомісячно рівними частинами по 4796,72 грн. до 25 числа на відповідний рахунок Милятинської сільської ради».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що є всі правові підстави для зміни договору оренди земельної ділянки, а тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на законі.

Судом першої інстанції на підставі досліджених доказів встановлено, що 01 серпня 2011 року між Милятинською сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі щодо оренди земель водного фонду для ведення рибного господарства та культурно-оздоровчих цілей на площу 14 га в межах населеного пункту села Грушів Милятинської сільської ради. Договір укладено на 25 років та зареєстровано в управлінні Держкомзему у Іваничівському районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.09.2011 за №00138 (а.с. 7-9).

Згідно з п. 5 вказаного договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 281600,0 грн.

Відповідно до п. 9 цього договору орендна плата справляється виключно у грошовій формі в розмірі 8448,0 грн. в рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки вказаних земельних ділянок.

Згідно з п. 11 орендна плата вноситься щомісячно рівними частинами в розмірі 704,0 грн. до 25 числа на рахунок Милятинської сільської ради.

Пунктом 13 договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (а.с. 7 звор.).

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним, Податковим та Цивільними кодексом (далі ЦК) України, іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ПК України плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо зазначено про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ст. 6 ЦК України).

Згідно зі ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Оскільки у відповідності до ст. 9 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності належить до загальнодержавних податків, порядок її нарахування та сплати регламентований положеннями цього Кодексу.

При цьому судом також встановлено, що рішенням Милятинської сільської ради від 24 жовтня 2012 року № 19/7 затверджено технічну документації з нормативної грошової оцінки земель с. Грушів (а.с. 52).

Відповідно до цього рішення, землевпоряднику цієї ж ради доручено внести зміни в договори оренди землі та встановити орендну плату у відповідності з прийнятою нормативно-грошовою оцінкою.

З матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2014 року та 03 березня 2015 року на адресу відповідача були надіслані листи-пропозиції щодо укладення додаткової угоди до договору оренди, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 13).

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 ЦК України).

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна умов договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором, законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ст. 15 Закону України «Про оцінку земель»(далі - Закону) нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У звязку з веденням в дію Податкового кодексу України з 01 січня 2011 року, Закон України «Про плату за землю» втратив чинність, а питання сплати податку на землю та оплати орендної плати за користування земельною ділянкою регулюється виключно цим Кодексом.

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Суд першої інстанції, встановивши що договір оренди землі, укладений між сторонами, передбачає можливість зміни розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду її розміру та розміру орендної плати, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Крім того, нормативно грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна норм грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Такий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 03 грудня 2013 року у справі № 6-34цс13.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач указує про неврахування судом першої інстанції положень ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оцінку землі», яка передбачає, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою. Такі доводи спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Зокрема, згідно з п. 3 Висновку державної експертизи землевпорядної документації розробником землевпорядної документації є Державне підприємство «Волинський науково-дослідний інститут землеустрою», якому видано ліцензію на проведення робіт із землеустрою АД № 034041 від 12.04.2012 року. Згідно з п.2 цього Висновку, видом землевпорядної документації, яку розробила указана юридична особа, є технічна документація з нормативної грошової оцінки земель села Грушів Милятинської сільської ради Іваничівського району, де і знаходиться орендована відповідачем земельна ділянка (а.с. 49). Отже, нормативна грошова оцінка землі проведена юридичною особою, яка має відповідну ліцензію, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 18 Закону. В порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч. І ст. 60 ЦПК України відповідач не подав доказів, які указують на відсутність такої ліцензії.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що висновок експертизи складений раніше, ніж виготовлена нормативно-грошова оцінка землі є безпідставними з огляду на таке.

15 травня 2012 року начальником управління агропромислового розвитку Іваничівської райдержадміністрації було затверджено завдання на розробку технічної документації з нормативної оцінки земель (а.с. 50).

Рішенням Милятинської сільської ради Іваничівського району № 15/3 від 19.06.2012 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації з нормативно-грошової оцінки земель с. Милятин, Грушів Милятинської сільської ради Іваничівського району (а.с. 51).

З п. 4 Висновку вбачається, що він складений щодо технічної документації, виготовленої у вересні 2012 року та зареєстрованої 04.09.2012 року за № 1112 (а.с. 49).

Затверджений Висновок заступником начальника управління 24 вересня 2012 року (а.с. 49).

Отже, системний аналіз відомостей, що містяться у Висновку, указує на те, що при зазначенні року його складання допущено технічну описку про складання у 2010 році, так як усі дії зазначені у ньому, проведені в 2012 році, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

На виконання вимог ст. 21 Закону проведено державну експертизу технічної документації з нормативної грошової оцінки землі (а.с. 49).

У відповідності до ст. 23 Закону Милятинською сільською радою Іваничівського району прийнято рішення № 19/7 від 24.10.2012 року "Про затвердження технічної документації з нормативно-грошової оцінки земель", тому в апеляційній скарзі безпідставно зазначено, що при вирішенні спору суд не врахував вимог ст.ст.21, 23 цього Закону.

Доводи відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_2 про недотримання положень ст. 36 Закону "Про державну експертизу землевпорядної документації" ґрунтуються на субєктивному тлумаченні цієї норми. Зокрема, відповідно до положень указаної статті, позитивний висновок державної експертизи дійсний протягом строку дії об'єкта державної експертизи, але не більше трьох років від дня його видачі.

Якщо у строк, встановлений частиною першою цієї статті, не розпочато реалізацію заходів, передбачених об'єктом державної експертизи, то він підлягає повторній державній експертизі.

Обєктом експертизи є Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель, про що вказано у п. 9 Висновку на а.с.49.

Як зазначено вище, Висновок виданий 24.09.2012 року, після його видачі розпочато реалізацію заходів, передбачених обєктом експертизи. Крім того, прийняте рішення від 24.10.2012 року Милятинською сільською радою про його затвердження (а.с. 52), запропоновано ОСОБА_3 укласти додатковий договір оренди, а у звязку з відмовою відповідача укласти такий договір, у межах трьохрічного строку з часу виготовлення Висновку, тобто, в період його чинності, предявлено позов до суду.

Доводи відповідача та його представника про необхідність призначення повторної експертизи у звязку з погіршенням стану орендованої земельної ділянки не ґрунтуються на положеннях ст. 36 Закону "Про державну експертизу землевпорядної документації", якою визначено підстави для призначення повторної експертизи. Виходячи з положень ч. 2 ст. 23 Закону України "Про оренду землі", погіршення стану орендованої земельної ділянки є підставою для зменшення орендної плати, а не для перегляду її грошової оцінки.

При розгляді справи судом виконані вимоги ст.ст. 57, 58, 60, 179, 213 ЦПК України, повно та всебічно зясовані обставини справи.

Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_3 доводи були предметом дослідження та аналізу суду першої інстанції і їм дана належна оцінка. Вказані доводи не спростовують правильних висновків суду по суті спору і не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іваничівського районного суду від 09 листопада 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: