Провадження № 2/331/1447/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2015 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

за участю секретаря Рухловій М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті», до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору, договору застави, скасування запису про обтяження, -

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування зазначила, що в серпні 2013 року вона звернулася до ТОВ «Порше мобіліті» з метою купівлі автомобілю в кредит. Працівниками ТОВ «Порше мобіліті» їй було запропоновано надати кредитні кошти в національній валюті на купівлю автомобіля на строк в 60 місяців (5 років) із сплатою 9.90% річних, на що вона надала згоду.

Перед укладенням кредитного договору позивачці було надано інформацію про загальну вартість кредиту в національній валюті у вигляді «Комерційної пропозиції», при цьому її ніяким чином не було попереджено про можливі валютні ризики, які можуть вплинути на розмір кредиту. Вона розуміла, що укладає кредитний договір у гривні з відповідною відсотковою ставкою, яка і буде справедливою та єдиною платою по кредиту, представники відповідача їй неодноразово перед підписанням договору підтверджували, що щомісячний платіж по кредиту з урахуванням страховки не буде перебільшувати 5000 грн. на місяць, що для неї було прийнятним.

В графіку погашення кредиту, її увагу представники кредитора зосередили на інформації про «Вартість послуг, пов'язаних з одержанням та укладанням Кредитного договору та орієнтована вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом», та зазначили, що згідно вказаної інформації, яку підписати сторони, сума основного кредиту становить 185 185,00 грн., сума процентів за користування кредитом (на рік) - 10 069,18 грн., сума сукупна вартість кредиту на рік - 25 078,61 грн., а також зазначено еквіваленти вказаних сум в доларах США за курсом 8,1400 грн. за дол. США, який, як їй пояснили, закріплено на першому аркуші договору, та який змінюватися не буде.

Оскільки у позивачки немає фінансової освіти та вона була обізнана про те. що валютні кредити для споживачів в державі заборонені, на момент укладення кредитного договору, вона повністю довіряла інформації, яку їй надали представники відповідача. Отримуючи кредит в сумі 185 185,00 грн. та додатковий кредит в розмірі 69 841.20 грн. під 9.90% річних, ОСОБА_1А, що її щомісячний платіж буде становити близько 5000 грн. на місяць, а тому вказаний кредит вона зможе обслуговувати протягом п'яти років.

Можливості того, що реальна вартість кредиту може змінюватись з часом, вона не могла передбачити, представники відповідача її також про це не попередили.

22.08.2013 р. між ТОВ «Порше мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50010166, за умовами якого позивачка (позичальник), отримала кредит в розмірі 185185,00 грн., суми додаткового кредиту в розмірі 69 841.20 грн. із застосуванням процентної ставки в розмірі 9.90% річних, на строк 60 місяців. Грошові кошти в національній валюті були направлені на рахунок торгуючої організації для купівлі автомобіля позичальником , кошти за додатковим кредитом на користь страхової компанії.

30.08.2013 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено та нотаріально посвідчено договір застави автотранспортного засобу № 50010166.

Згідно з п. 1.1, 1.3 договору застави, заставодавець, з метою забезпечення виконання договору №50010166 від 22.08.2013 р., укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 передає в заставу автомобіль Volkswagen Touran 2013 р.в,. Предмет застави є власністю Заставодавця на підставі Договору купівлі-продажу № 1/Ф/22082013 від 22 серпня 2013 року, укладеного Заставодавцем з TOB Фортуна-ЛТД. га Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САТ № 186610, виданого ВРЕР Мар»їнського. ОСОБА_3 р-нів та м. Вугледар, 30.08.2013 року. Заставодавець повідомляє про відсутність жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів, на підставі яких Заставодавець отримав право власності предмет застави.

Кредитний договір між сторонами складається з кредитного договору, графіку платежів до нього, загальних умов кредитування, які разом складають умови кредитного договору.

В кредитному договорі, (останній абзац основних умов договору) усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у дол. США визначеному вище, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування. Курс для обчислення, зазначений вище, становить 8,14 грн./дол. США.

Згідно п. 1.1. Загальних умов кредитування, компанія зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі визначеній у кредитному договорі в українських гривнях.

Згідно п. 1.3.1 умов, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей.

Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка га обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше, ніж на 2%. різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Після укладення кредитного договору позивачка ОСОБА_1 сумлінно виконувала його умови, вважаючи що протягом п'яти років щомісячний платіж буде залишатись незмінним.

Починаючи з січня 2014 р. на її адресу почали надходити рахунки ТОВ «Порше Мобіліті» - згідно з яких розмір щомісячного платежу по кредиту збільшувався в зв'язку із збільшенням курсу долара.

Якщо розмір щомісячного погашення за кредитом на момент його укладення складав близько 5000 гри., то станом на час подачі позову до суду платіж вже складає 10000.00- 15000,00 гри. на місяць, в залежності від реального курсу долара, що ОСОБА_1 , як споживач не могла передбачити при укладанні договору, та ні в якому разі не уклала би такий договір, якщо б її попередили про можливість зміни платежу за споживчим договором

Позивачка наполягає на тому, що умови кредитного договору, а саме: графік погашення кредиту, та умови. які передбачають збільшення розміру щомісячних платежів в залежності від росту курсу долара США є незаконними та несправедливими, такими, що суперечать Цивільному кодексу України, Законам України «Про захист справ споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», нормам цивільного законодавства України.

Так, Рішенням Конституційного суду України від 10.11.2011 р. №15 зазначається, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.»

Статтею 8 ОСОБА_4 України зазначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Відповідно до принципу верховенства права, через призму ст. З ОСОБА_4 України, людина га її права визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За визначенням Конституційного Суду України у постановлених ним рішеннях, верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності, тощо. Одним з проявів верховенства права є те. що право не обмежується законодавством як однією з його форм, включаючи інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традиції, звичаї, які легітимовані суспільством та відповідають ідеології справедливості .

Положеннями ст. 42. 92 ОСОБА_4 України громадянам України гарантовано, що держава захищає права споживачів, здійснюючи контроль за якістю та безпечністю усіх видів послуг та встановлюючи законами України засади створення та функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Резолюцією Генеральної асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності га виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів . серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах.

Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Європейського союзу у 1973 році за № 543. передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення кредитного договору об'єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору.

Згідно частини 2 статті 1054 ЦК України, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, а саме Закону України «Про захист прав споживачів».

На думку позивачки, оскільки кредитором за кредитним договором виступає фінансова установа, на спірні правовідносини також розповсюджуються норми Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до ст. 1-3 Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§ 1. Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позичальник зобов'язаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит.

Згідно ст.ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Статтею 192 ЦК України визначено поняття грошей, та зазначається, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Використання іноземної валюти допускається виключно у випадках, встановлених законом. Еквівалент в іноземній валюті не с грошима, згідно ст. 533 ЦК України.

З метою мінімізації фінансових ризиків споживачів за споживчими кредитами, з 16.10.2011 р. частиною 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було заборонено надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України.

Частиною 4 ст. 11 Закону України. «Про захист прав споживачів», п. 3.3 Постанови Національного банку України "Про затвердження Правил надання банками України інформації .споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" №168 від 10.05.2007 р. з зазначається, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням. обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

Споживач повинен розуміти при укладенні кредитного договору, що і на момент укладення договору і через декілька років його обслуговування, сукупна вартість кредиту та розмір платежів в грошовому та процентному залишаться незмінними, й відповідно - споживач буде можливість обслуговувати вказаний кредит. Умови кредитного договору, які передбачають зміни в розмірах платежів (крім відсоткової ставки) є несправедливими, та такими, що прямо суперечать принципу повідомлення споживача з сукупною вартістю кредиту.

В порушення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Національного банку України "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" №168 від 10.05.2007 р. графік погашення кредиту не містить зрозумілої та передбаченої законом інформації щодо погашення кредиту та інформації щодо сукупної вартості кредиту:

Графік погашення кредиту викладено в доларах США, що суперечить ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 524. 1049, 1054 ЦК України, згідно якого вартість кредиту повинна бути зазначено виключно в грошовому виразі.

Інформація про сукупну вартість кредиту зазначена як в гривнях так і в доларах США, що не дозволяє споживачу однозначно тлумачити вартість кредиту для нього.

Крім того. вартість кредиту в доларах США зазначається за курсом на момент укладення договору -8.14 грн. за дол. США. але на час подання позову до суду відповідач для розрахунку платежів використовує реальний курс долара, що збільшує вартість кредиту в декілька разів.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що в споживчому кредитному договорі в обов'язковому порядку зазначається інформація про сукупну вартість кредиту в грошовому та процентному вираженні. В оспорюваному графіку платежів вказана інформація називається орієнтованою сукупною вартістю кредиту, що є порушенням вищезазначеної норми закону, та, на думку позивача, фактично дає кредитору право не звертати увагу на інформацію, яку він надавав позичальнику при укладанні договору.

Зазначення загальної суми кредиту в лише в доларах СШУ суперечить ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Національного банку України "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" №168 від 10.05.2007 p., оскільки відповідно до вказаних правил, кредитний договір має містити графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу в грошовому виразі. Як встановлено договором, кредитні кошти позичальник отримав в гривні, а тому і порядок погашення боргу повинен розраховуватись в гривні, та за згодою сторін - також із зазначенням відповідних еквівалентів.

Згідно п. 3.3 Правил №168. банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним. вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором.

Згідно п. 1.3 загальних умов кредитування, валютою платежу є гривня, оскільки кредитор не є банком. Таким чином, в графіку платежів не зазначено сукупної вартості кредиту у валюті платежу, а саме у гривні, що є незаконним.

Положення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо необхідності надати інформацію споживачу про загальну вартість кредиту, означає, що споживач при укладенні кредитного договору, повинен повністю усвідомлювати, на яких умовах він отримує кредитні кошти, та який загальний розмір кредиту за весь час його обслуговування він на себе бере.

ОСОБА_1А , як позичальнику по кредитному договору, було роз'яснено, що вона отримує суму кредиту в розмірі 185185.00 грн.. суми додаткового кредиту 69 841.20. щорічно сплачує проценти за користування кредитами в розмірі 10 069,18 грн.. тобто сукупна вартість кредиту для неї, на п'ять років, становила би не більше 305 371.00 грн.. щомісячний платіж не більше 5000 грн.

Таким чином, графік погашення кредиту, в якому не зазначено порядок погашення кредиту в тій грошовій формі, в якій кошти були отримані, є недійсним.

3. Щодо несправедливих умов договору, а саме п. 1.3.1 Загальних умов кредитування:

Згідно положень ч. ч. 1. 2. 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору с несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком с істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено видачу валютних кредитів в доларах США. При цьому вказана заборона була введена з метою усунення споживачів від валютних ризиків, які споживачі не могли передбачити при укладенні договорів.

Вказаною статтею також було заборонено кредитору змінювати розмір платежів по кредиту.

Умови кредитного договору прямо порушують принципи добросовісності та справедливості: в порушення принципу добросовісності кредитор включив до кредитного договору умови, які прямо суперечать Закон) України «Про захист прав споживачів», не зазначив в договорі реальної сукупної вартості кредиту в грошовому виразі, що позбавило позичальника на свідомий вибір продукції.

в порушення принципу справедливості кредитор згідно п. 1.3.1 договору застосовує зміну валютного курсу долару США від загального платежу (тіло + відсотки) як корегування лише відсотків по кредиту. Таким чином в разі збільшення курсу долару США в два рази, загальний розмір платежів збільшується в два рази, при цьому тіло кредиту залишається незмінним, а розмір відсотків збільшується в чотири-п'ять разів. В разі девальвації гривні, корегуванню підлягають лише відсотки, які не можуть мати від'ємне значення. Тіло кредиту в будь якому випадку залишається незмінним, та обраховується за курсом на момент отримання кредиту, навіть якщо долар США буде коштувати 1 копійку. Це свідчить про несправедливість умов, якими коливання валюти в бік зменшення не впливає на платіж по тілу кредиту та гарантує кредитору отримання бажаного розміру виплат в будь-якому випадку.

Згідно п. 1.3.1 умов, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей.

Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінної о курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій,.що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше, ніж на 2%. різниця, шо виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Зокрема, згідно п. З ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими умовами договору є умови, згідно яких передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Частиною другою ст. 18 Закону зазначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком с істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено видачу валютних кредитів в доларах США.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» заборонено змінювати розмір платежів за кредитом. Відповідно до частини 2 статті 6 Закону забороняється фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом.

Фактично, використовуючи для розрахунку заборгованості по споживчому кредиту, графік погашення кредиту в доларах США. та формулу, зазначену в п. 1.3.1 кредитного договору, кредитор ставить позивачку, як споживача, в дискримінаційні умови, оскільки крім доходу у вигляді відсотків, кредитор отримує доход у вигляді додаткових платежів в залежності від коригування курсу долара СІІІА.

14.05.2014 р. позивачем було замовлено у відповідача ОСОБА_5 звіряння взаємних розрахунків за кредитним договором, станом на 14.05.2014 р. загальна заборгованість за кредитним договором становила 154 938,86 грн. 08.04.2015 р. було складено ще один акт звіряння, згідно якого заборгованість за кредитним договором вже становить 400 099,59 і рн., це враховуючи той факт, що позичальником на протязі вказаного року виконувалися умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до ОСОБА_4 України (статті 1, 8 ОСОБА_4 України).

Відповідно до положень ст.ст.638,1054 ЦК України, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", графік погашення кредиту обов'язково укладається при укладені споживачем кредитного договору, а тому наявність графіка погашення кредиту за договором є істотною умовою цього договору.

В звязку з чим, позивачка ОСОБА_1 вважає, що в разі визнання графіку погашення кредиту недійсним та пункту 1.3.1 договору, як істотної умови кредитного договору, весь договір слід визнати недійсним.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено використання нечесної підприємницької практики.

Згідно частини 6 вказаної статті, правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Нечесною та агресивною є підприємницька практика, яка включає: будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману; якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б; яка вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

В умовах кредитного договору вказується, що кредитні кошти надаються в гривні. Також на арк. 1 кредитного договору зазначається, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище (тобто пі курсом 8,14 грн. за 1 дол США.), тобто позичальник підписуючи умови договору довірився поясненням представників відповідача про те. що курс долару США зафіксовано на момент підписання договору, а тому щомісячні платежі змінюватися не будуть.

В той же момент, при виконанні кредитного договору, кредитор користується п. 1.3.1 Договору, який передбачає незаконне збільшення щомісячних платежів по кредиту. Крім гою. що вказаний пункт договору є незаконним, він є таким, що вводить споживача в оману щодо реальної ціни кредитного договору, та свідчить по використання 'ГОВ «Порше мобіліті» нечесної підприємницької практики як на момент укладення договору, так і на стадії його виконання. Порядок коригування суми відсотків в залежності від курсу валют не впливає на платіж по тілу кредиту, що є несправедливим.

Згідно зі ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У відповідності до ч. 1 ст. 574 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», застава виникає зокрема, на підставі договору.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частини 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може бути суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

На переконання позивача ОСОБА_1, визнання недійсним кредитного договору укладеним між ТОВ «Порше мобіліті» та нею є підставою для визнання недійсним договору застави від 12.04.2013 р. як акцесорного (похідного) зобов'язання.

Оскільки при укладенні договору застави, у відповідності до ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ДП «Інформюст» було накладено обтяження на автомобіль, який належить позивачці на праві власності, що підтверджується відповідним договором застави, вона маю право заявити вимоги про вилучення вищезазначеного запису про обтяження.

Згідно п. 4. Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису. Адміністратором реєстру являється - державне підприємство, що належить до сфери управління Мін'юсту, що відповідає за технічне, технологічне та програмне забезпечення Реєстру, збереження га захист даних, що містяться у Реєстрі;

Згідно п. 25 Порядку, Реєстратор вносить до Реєстру відомості про припинення обтяження в день надходження заяви чи рішення уповноваженого органу.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачка ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним кредитний договір №50010166 від 22.08.2013 р.. укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»; визнати недійсним договір застави №50010166 від 30.08.2013 р., укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті». посвідчений державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за №901; зобов'язати державне підприємство Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України скасувати запис про обтяження в реєстрі обтяжень рухомого майна, внесений на підставі договору застави №50010166 від 30.08.2013 р., на автомобіль Volkswagen Touran.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Порше мобіліті» надав суду письмові заперечення, в яких позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Посилався на те, що позивачка ОСОБА_1 за власною ініціативою звернулась до ТОВ «Порше мобіліті» за отриманням коштів на придбання автомобілю. З кредитним договором та договором застави позивачка погодилась та особисто їх підписала, будь яких заперечень з приводу умов кредитування від неї не надходило. Тривалий час ОСОБА_1 належним чином виконувала умови договору, сплачуючи періодичні платежі. Правова позиція позивачки є лише її субєктивним трактуванням норм чинного законодавства, оскільки нею не доведено, що існують законні підстави для визнання укладених договорів недійсними.

Представник відповідача - Державного підприємства «Інформаційний центр» міністерства юстиції України надав суду письмові заперечення в яких позов не визнав, посилаючись на те, що між ДП «Інформаційний центр » та ОСОБА_1 відсутній спір з приводу правовідносини вказаних у позовів, а зобовязання частині безпосереднього виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо обтяження майна заставою, не можуть бути покладені на державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, в тому числі і через відсутність у останнього відповідних повноважень.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Судом встановлено, що 22.08.2013 р. між ТОВ «Порше мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50010166, за умовами якого позивачка (позичальник), отримала кредит в розмірі 185185,00 грн., суми додаткового кредиту в розмірі 69 841.20 грн. із застосуванням процентної ставки в розмірі 9.90% річних, на строк 60 місяців..

30.08.2013 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено та нотаріально посвідчено договір застави автотранспортного засобу № 50010166 (а.с.10-26).

Відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у сумі визначеній в Договорі, в українських гривнях.

Згідно п. 1.3. Загальних умов кредитування сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту позивачем відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання Відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у договорі.

У відповідності до п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, позивач сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених відповідачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначено у кредитному договорі.

Відповідно до умов кредитного договору, «усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування»,

Відповідач виконав свої зобовязання, передбачені кредитним договором та надав ОСОБА_1 кредит в сумі, обумовленої договором, що не заперечувалось представником позивача.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Крім того, згідно з частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналізуючи вищенаведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті.

Крім цього, відповідно до вищезазначених умов кредитного договору, сума кредиту, у розмірі, погодженому сторонами, була надана позивачеві саме в українських гривнях. При цьому, в кредитному договорі, так і у всіх додатках до нього розмір платежів встановлюється не в іноземній валюті, а в еквіваленті доларів США.

У графіку погашення, також, зазначено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у дол. США, відповідно до ст. 1.3. загальних умов кредитування. Тобто, твердження позивача ОСОБА_1 про те, що розмір щомісячного платежу, що підлягає сплаті у погашення суми кредиту у графіку погашення кредиту виражений в іноземній валюті - доларах США не відповідає дійсності.

Відповідно до п. 9.5. Загальних умов кредитування, позивач підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив позивача із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про прав споживачів», а також, що позивач ознайомився з правилами надання фінансових (кредитів), затверджених відповідачем.

Як слід з укладеного договору, валютні ризики, що можуть виникнути внаслідок виконання сторонами умов кредитного договору рівномірно розподіляються між сторонами по договору, адже коливання курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти можливе як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс них прав та обов'язків на шкоду споживача.

Як встановлено судом, сторони, встановивши за взаємною згодою, грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, однаково повинні були передбачати валютні ризики, а тому відсутні підстави вважати умови спірного договору несправедливими, а дії відповідача такими що мають ознаки нечесної підприємницької практики.

Не знайшли підтвердження в судовому засіданні посилання позивача на те, що ТОВ «Порше мобіліті» у кредитному договорі не визначило детальний розпис сукупної вартості кредиту, оскільки графік погашення кредиту до Кредитного договору містить детальний розпис сукупної вартості кредиту за весь період дії кредитного договору відповідно до вимог 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі агента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а ж усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір вдається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороно

Судом встановлено, що волевиявлення ОСОБА_1 щодо укладання кредитного договору було вільним, що підтверджується матеріалами справи, вивченими та оголошеними в судовому засіданні. Позивачка за власної ініціативи звернулась до ТОВ «Порше мобіліті» з проханням щодо надання кредиту.

Згідно зі ст. 215 ЦК України,підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст129 ОСОБА_4 України є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 cт. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст.59 ЦПК передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо визнання недійсним умов кредитного договору щодо положень стосовно усіх платежів, що сплачуються у гривнях за розрахунком відповідно до обмінного курсу до долара США, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, а тому в позові слід відмовити.

Не підлягають, також задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання недійсним договору застави №50010166 від 30.08.2013 р. та зобов'язання державного підприємства Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України скасувати запис про обтяження в реєстрі обтяжень рухомого майна, оскільки ці вимоги є похідними від первісної про визнання недійсним договору кредитування.

Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 має немайновий характер, а ТОВ «Порше мобіліті» не предявив зустрічного позову, суд не вбачає підстав на відшкодування судових витрат відповідачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10,11, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у звязку з необґрунтованістю в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті», до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору, договору застави, скасування запису про обтяження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя М.В. Антоненко

.