Справа № 461/1941/15 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/5200/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Мусіної Т.Г.

суддів Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря Фейір К.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Львівського відділення № 5 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

16 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, уточненим у березні 2015 року, до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Львівського відділення № 5 про стягнення коштів, в якому просив:

- стягнути з відповідача на його користь за договором від 02.12.2014р. суму вкладу в розмірі 11 494 євро,

- стягнути з відповідача на його користь 1218 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем було укладено договори банківського вкладу № 4600 та № 4596 на суму вкладу 4061,93 євро та 5000 євро відповідно під 7,5 % річних терміном до 03.10.2014р., відповідач зобовязався нарахувати в продовж дії договорів відсотки. Після закінчення дії цих договорів між позивачем та відповідачем укладено новий обєднаний договір № 004-13997-021214 від 02.12.2014р. на суму вкладу 9161 євро строком до 01.01.2015р. під 7,25 % річних. Після закінчення дії договору позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення вкладу, однак відповідач свої зобовязання не виконав. Крім цього вказував на те, що між ним та відповідачем 19.01.2015р. був укладений ще один депозитний договір № 006-13737-190115 на суму 2137,19 євро строком до 19.04.2015р. Посилаючись на вказане позивач просив задовольнити його позов.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2015 року позов задоволено частково:

-стягнуто з Акціонерного товариства «Дельта банк» в особі Львівського відділення № 5 в користь ОСОБА_2 11 469 євро 97 євроцентів;

-стягнуто з Акціонерного товариства «Дельта банк» в особі Львівського відділення № 5 в користь держави 3399 грн. 41 коп. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року заяву представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2015 року залишено без задоволення.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2015 року в загальному порядку оскаржив відповідач Публічне акціонерне товариства «Дельта Банк».

В апеляційній скарзі зазначає, що депозитні кошти позивача в сумі 9161 євро 02.03.2015р. були повернуті банком на поточний рахунок позивача № 2819, а депозитні кошти в сумі 2 137,19 євро згідно договору від 19.01.2015р. повинні бути повернуті позивачу у разі закінчення строку дії договору банківського вкладу або в разі дострокового припинення дії договору, доказів припинення дії вказаного договору позивачем не надано. Також вказує, що позивач включений до списку виплат, що здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та 15.06.2015р. отримав кошти в сумі 200 000 грн. по зобовязанням АТ «Дельта Банк». Крім цього апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було безпідставно стягнуто з відповідача судовий збір в дохід держави, оскільки у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню: заочне рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно до ч.1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд поставляє ухвалу.

Матеріалами справи підтверджується, що правові підстави для ухвалення заочного рішення у даній справі були відсутні.

Позов ОСОБА_2 предявлено до юридичної особи АТ «Дельта Банк», який знаходиться за адресою: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-б, проте в матеріалах спарви відсутні докази про виклик відповідача у судові засідання 12.03.2015р. та 06.04.2015р. у спосіб, передбачений статтями 74-76 ЦПК України.

В порушення вимог ч.1 ст. 225 ЦПК України суд не постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що підтверджується змістом журналу судового засідання від 06.04.2015р. (а.с. 31).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що банк не повернув позивачу суму вкладу останнього, тому відповідно до ч.1 ст. 1049 та ч.1 ст. 625 ЦК України зобовязаний повернути позивачу позовну суму.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір №004-13997-021214 банківського вкладу "Лояльний" у євро (а.с.10). Відповідно до умов даного договору, депозитні кошти в сумі 9161,00 євро під 7,25% річних терміном по 01.01.2015 року, були розміщені банком на відкритому на імя ОСОБА_2 депозитному рахунку №3299 та були перераховані на поточний рахунок позивача №2819.

Для нарахування відсотків по депозиту, які нараховуються Вкладнику щомісячно, відповідно до умов договору, ОСОБА_2 Банком відкрито рахунок №3299.

Кошти, відповідно до п. 1.8 Договору банківського вкладу зараховуються на вкладний рахунок з власного поточного рахунку або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу банку в день укладання договору банківського вкладу.

Згідно пунктів 1.9. та 1.10. договору банківського вкладу нараховані відсотки виплачується вкладнику одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку залучення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», шляхом зарахування на власний поточний рахунок, відкритий на імя вкладника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів №2819.

Відповідно до п. 1.11. договору банківського вкладу «якщо вкладник не витребовує суму вкладу шляхом надання письмової заяви до закінчення операційного дня відповідного відділення Банку останнього дня строку, встановленого п. 1.3 договору дія цього Договору вважається продовженою за згодою Вкладника на той самий строк на тих же самих умовах (окрім розміру Процентної ставки). У разі якщо Вкладник не витребовує суму вкладу в день закінчення строку, автоматично встановленого при продовженні дії цього договору, дія цього договору кожен наступний раз вважається продовженою за згодою вкладника на той же самий строк на тих же самих умовах (окрім розміру Процентної ставки), проте загальний строк на який може бути продовжено строк залучення вкладу за цим договором не може складати більше двох періодів продовження строку дії цього договору.»

Пункт 1.14 Договору «У разі якщо вкладник в останній день другого періоду

продовження строку дії цього Договору не витребовує суму Вкладу то така сума Вкладу наприкінці цього періоду перераховується на поточний рахунок № 2819».

Кошти в сумі 9161,00 євро 02.03.2015 року Банком були повернуті на поточний рахунок №2819 (згідно виписки).

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий) вклад.

Колегією суддів установлено, що по закінченню дії договору банківського вкладу «Лояльний» грошові кошти були повернуті позивачу на поточний рахунок, відкритий на його імя.

Отже, у подальшому між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка (ст. ст. 1066-1076 ЦК України).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року № 6-36цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів і не погодитись з нею у колегії суддів немає підстав.

Таким чином суд першої інстанції, вирішуючи спір, неправильно керувався статтями 1049 та ч.1 ст. 625 ЦК України, які не регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

Отже, з моменту перерахування банком коштів з депозитного рахунку на зарахування цих коштів на власний поточний рахунок позивача ОСОБА_2 набувачем та власником даних коштів є ОСОБА_2, а не АТ «Дельта Банк», проте одержати їх він не зміг у звязку із запровадженням тимчасової адміністрації.

19 січня 2015 року між АТ «Дельта Банк» та вкладником ОСОБА_2

Миколайовичем був укладений Договір №006-13737-190115 банківського вкладу "Найкращий від Миколая" у євро , згідно якого ОСОБА_2 передав Банку грошові кошти в сумі 2 137,19 євро під 4,5% річних на строк до 19.04.2015 року включно, які були розміщені банком на відкритому на імя ОСОБА_2 депозитному рахунку №0087 та повинні бути перераховані на поточний рахунок позивача №2819 у разі закінчення строку залучення Вкладу або дострокового припиненя дії договору. Жодних доказів припинення дії даного договору позивач не надав.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Закон України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Також у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 9 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю).

Проте суд першої інстанції не врахував, що банківський вклад не підпадає під визначення: «операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності»; «операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей».

Крім того, на підставі постанови правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2 березня 2015 року прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким у період з 3 березня 2015 року до 2 червня 2015 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк», а в подальшому продовжено до 2 вересня 2015 року.

Отже, починаючи з 3 березня 2015 року банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 36 зазначеного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Колегією суддів встановлено, що позивач ОСОБА_2 включений до списку виплат, що здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та 15.06.2015р. отримав кошти в сумі 200 000 грн. по зобовязанням АТ «Дельта Банк», що підтверджується копією витягу з реєстру вкладників ФГВФО (а.с. 97).

Колегією суддів встановлено, що 08 жовтня 2015 року в газеті «Голос України Фондом гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам «Дельта Банк» та зазначена адреса для прийняття кредиторських вимог.

Встановлено, що ОСОБА_2 у встановлений законом місячний строк звернувся з письмовою кредиторською вимогою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з ліквідації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 про виплату решти суми, така одержана 12.10.2015р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправленні та включення до відповідного реєстру. Таким чином на час розгляду справи апеляційним судом права ОСОБА_2 захищені у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оскільки укладені між позивачем та відповідачем договори банківського вкладу не передбачають відшкодування моральної шкоди у разі несвоєчасного повернення вкладу, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Оскільки суд першої інстанції усіх обставин справи не врахував та допустив порушення норм матеріального і процесуального права, рішення суду залишатись в силі не може, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Львівського відділення № 5 про стягнення з Акціонерного товариства «Дельта банк» в особі Львівського відділення № 5 в користь ОСОБА_2 11 469 євро 97 євроцентів за договором банківського вкладу та стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Львівського відділення № 5 в користь держави 3399 грн. 41 коп. судового збору відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

ОСОБА_6