У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, Сектора медичного забезпечення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_8, про визнання незаконними дій відповідача Сектора медичного забезпечення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - на рішення апеляційного суду Рівненської області від 25 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати незаконними дії відповідача Сектора медичного забезпечення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області (далі - СМЗ УМВС України в Рівненській області) щодо проведення раптової перевірки засідання Лікарсько-консультативної перевірки (далі - ЛКК) 23 грудня 2011 року лікарні (з поліклінікою) та видачі розпорядження від 23 грудня 2011 року № 73, визнати незаконними та скасувати накази Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області від 25 січня 2012 року № 80 та від 25 січня 2012 року № 15о/с, поновити на посаді, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2014 року поновлено строки звернення до суду як такі, що пропущені з поважних причин.

Визнано незаконними дії відповідача - СМЗ УМВС України в Рівненській області щодо проведення раптової перевірки засідання ЛКК 23 грудня 2011 року лікарні (з поліклінікою) при УМВС України в Рівненській області.

Визнано незаконними накази УМВС України в Рівненській області від 25 січня 2012 року № 80 «Про застосування дисциплінарного стягнення» та №15о/с і скасовано їх.

Поновлено ОСОБА_6 на посаді заступника начальника лікарні (з поліклінікою) з поліклінічного розділу роботи при УМВС України в Рівненській області з 26 січня 2012 року.

Стягнуто з відповідача УМВС України в Рівненській області на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 січня 2012 року по 01 серпня 2014 року включно у розмірі 104 657 грн 60 коп.

Стягнуто з відповідача УМВС України в Рівненській області моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з УМВС України в Рівненській області в дохід держави 1 290 грн 18 коп. судового збору.

Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника лікарні (з поліклінікою) з поліклінічного розділу роботи при УМВС України в Рівненській області та виплати заробітної плати за один місяць у розмірі 3 565 грн 98 коп.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 25 вересня 2014 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. У задоволенні клопотання УМВС України в Рівненській області про поворот виконання рішення суду відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 працювала на посаді заступника начальника лікарні (з поліклінікою) з 11 квітня 2000 року.

04 січня 2011 року затверджено посадову інструкцію заступника начальника лікарні (з поліклінікою) з поліклінічного розділу роботи при УМВС України в Рівненській області, з якою позивач ОСОБА_6 ознайомлена під підпис.

08 грудня 2011 року наказом УМВС України в Рівненській області № 1378 ОСОБА_6 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення у вигляді догани за допущене порушення трудової дисципліни.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 25 квітня 2012 року, ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні позову про визнання незаконним наказу від 08 грудня 2011 року № 1378 (а. с. 59-66).

Наказами начальника УМВС України в Рівненській області від 25 січня 2012 року № 80 та від 25 січня 2012 року № 15 о/с ОСОБА_6 звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України, з якими вона ознайомлена. Трудову книжку отримала 25 січня 2012 року (а. с. 12, 109, 110).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено з порушенням норм трудового законодавства, порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, за відсутності повноважень у керівника Сектору медичного забезпечення УМВС України в Рівненській області на здійснення перевірки роботи ЛКК, за недоведеністю правомірності дій щодо створення комісії по перевірці ЛКК та її проведення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_6 систематично не виконувала без поважних причин обов'язків, покладених на неї посадовою інструкцією, за що до неї було застосовано дисциплінарне стягнення згідно з наказом від 08 грудня 2011 року № 1378, і з дня його накладення і до видання наказу про звільнення не пройшов один рік, а ОСОБА_6 після його видання були допущені проступки, які були підставою для її звільнення. При цьому суд апеляційної інстанції послався на те, що відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивачем не заявлялися вимоги до лікувального закладу, який повинен проводити відповідні виплати. За відсутності порушення трудового законодавства та прав при звільненні позивача суд апеляційної інстанції вважав відсутні підставі для відшкодування моральної шкоди.

З такими висновками повністю погоджується колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Заходи дисциплінарного стягнення передбачені ст. 147 КЗпП України, до них належать догана та звільнення. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.(ст. 149 КЗпП України)

Суд апеляційної інстанції на підставі наявних у матеріалах справи доказів, встановивши, що позивач систематично не виконувала без поважних причин обов'язків покладених на неї посадовою інструкцією, за що до неї було застосовано дисциплінарне стягнення згідно з наказом від 08 грудня 2011 року № 1378, і з дня його накладення і до видання наказу про звільнення не пройшов один рік, а ОСОБА_6 після його видання були допущені проступки, які стали підставою для звільнення, відповідно до наведених норм матеріального права правильно вважав, що відсутні підстави для задоволення позову.

Оскільки позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вирішення вимог про скасування наказів та поновлення на роботі, враховуючи, що останні є безпідставними, то висновки суду апеляційної інстанції в цій частині є правильними.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає змісту ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 25 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник