У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого: судді Максимчук З.М.,

суддів: Василевича В.С., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області Таргонія Олександра Вячеславовича в інтересах держави в особі комунального закладу «Володимирецька центральна районна лікарня» на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 червня 2015 року в справі за позовом прокурора Володимирецького району Войтюка Олександра Ігоровича в інтересах комунального закладу «Володимирецька центральна районна лікарня» до ОСОБА_1 про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Рівненської області Таргоній О. В. в інтересах держави в особі комунального закладу «Володимирецька центральна районна лікарня» зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Вказує, що відсутність вироку не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину, як вказав у своєму рішенні суд першої інстанції, а є лише підставою для перевірки судом вини відповідача у завданні шкоди позивачеві на загальних підставах.

Доводить, що під час розгляду позову прокурора, судом не було досліджено матеріали кримінального провадження № 0000535 від 22.06.2014, які містять докази вини відповідача. В ході досудового слідства ОСОБА_1 визнав свою вину у нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_2, а висновком експерта підтверджено механізм та час їх нанесення.

Також зазначає, що твердження суду першої інстанції про недоведеність вини відповідача у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень спростовуються матеріалами кримінального провадження, а, отже, є безпідставними.

Стверджує, що судом залишено поза увагою те, що кримінальне провадження відносно

___________________________________________________________________________

Справа № 556/377/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_3

Провадження № 22-ц/787/1589/2015 Суддя-доповідач - ОСОБА_4

ОСОБА_1 закрито з нереабілітуючих підстав, на що підозрюваний погодився та постанову про закриття не оскаржував.

Покликається, що необгрунтованою є позиція суду щодо відсутності причинно-наслідкового зв»язку між діями ОСОБА_1 та тілесними ушкодженнями ОСОБА_2, враховуючи наявність акту № 21 від 23.06.2014 року про нещасний випадок невиробничого характеру, з якого вбачається, що ОСОБА_2 отримав зазначені ушкодження під час падіння.

Додатково вказує, що ОСОБА_1 жодним чином не спростував завдання ним тілесних ушкоджень потерпілому, внаслідок чого він змушений був лікуватись у медичному закладі.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов у повному обсязі.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з особи на користь закладу охорони здоров»я можна стягнути витрати на лікування потерпілого від злочину лише тоді, коли особу визнано винною за рішенням суду. З матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_2 відмовився від підтримання обвинувачення, а тому вина відповідача у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень, у зв»язку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Володимирецька центральна районна лікарня» у період з 24.06.2014 по 21.07.2014 року є не доведеною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що 22.06.2014 року, близько 17 години 30 хвилин в с.Воронки Володимирецького району, а саме на туристичній базі відпочинку «Вулик», ОСОБА_1 в ході конфлікту, умисно наніс один удар скляною пляшкою по голові жителю ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, з якими 24.06.2014 року звернувся за медичною допомогою. У подальшому ОСОБА_2 був госпіталізований та проходив лікування у травматологічному та неврологічному відділеннях КЗ «Володимирецька ЦРЛ», у період з 24.06.2014 по 21.07.2014 року.

Згідно висновку судово-медичної експертизи за № 180 від 24.06.2014, отримані ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді тяжкої непроникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, ефалічного вираженого церебростенічного синдромів, забійної рани лобної ділянки зліва, згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров»я України № 6 від 17.01.1995 року, відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили довготривалий розлад здоров»я.

13.01.2014 року потерпілим ОСОБА_2, подано письмову заяву, в якій останній просить припинити розгляд раніше поданої ним заяви за фактом заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_1, а також відмовився бути потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою старшого прокурора прокуратури Володимирецького району ОСОБА_6 кримінальне провадження № 0000535 від 22.06.2014 за фактом нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, на підставі ч.1 п.7 ст.284 КПК України, а саме у зв»язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення закрито.

Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов»язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров»я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Отже, застосування вказаної норми можливо лише за наявності таких підстав, як доведеність вчинення відповідальною особою злочину, яким завдано потерпілому ушкодження здоров'я, проведення лікування потерпілого в закладах охорони здоров'я, та відсутність виключень, передбачених даною нормою.

Відповідно до обгрунтованого розрахунку, наданому КЗ «Володимирецька ЦРЛ» всього витрати на лікування у неврологічному та травматологічному відділенні КЗ «Володимирецька ЦРЛ» ОСОБА_7 з 24.06.2014 по 21.07.2014 року становлять 2833 грн 74 коп. (а.с.4).

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Пунктом 3 Постанови ВСУ N 11 від 07 липня 1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Відповідно до п.2 "Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 №545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Згідно з п.3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства.

Обґрунтовуючи позов, прокурор посилався на наявність підстав, передбачених ст. 1206 ЦК України для стягнення з ОСОБА_1 витрат КЗ «Володимирецька центральна районна лікарня» на лікування ОСОБА_2

За положеннями ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Між тим, постановою старшого прокурора прокуратури Володимирецького району ОСОБА_6 кримінальне провадження № 0000535 від 22.06.2014 за фактом нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, на підставі ч.1 п.7 ст.284 КПК України, а саме у зв»язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення закрито.

При цьому треба зазначити, що, застосовуючи п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, органи досудового розслідування і суд не мають права вирішувати питання про те, вчинила особа протиправне діяння чи ні. При їх застосуванні слід констатувати неможливість подальшого кримінального провадження. Закон також не вимагає, щоб особа, стосовно якої приймається таке рішення, визнавала себе винуватою у вчиненні протиправного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, закриття кримінальної справи за правилами п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України не може свідчити про доведеність скоєння обвинуваченою особою злочину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що прокурором не доведено вчинення відповідачем злочину, а тому відсутні підстави покладення на ОСОБА_1 обов'язку по відшкодуванню витрат КЗ «Володимирецька центральна районна лікарня» на лікування ОСОБА_2 за правилами ст. 1206 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, рішення суду ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення позовних вимог, відповідає нормам матеріального і процесуального права, а отже, є законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не ґрунтуються на законі і не спростовують висновків суду

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги законності і обгрунтованості оскарженого рішення не спростовують, тому апеляційну скаргу належить відхилити, оскаржене рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області Таргонія Олександра Вячеславовича в інтересах держави в особі комунального закладу «Володимирецька центральна районна лікарня» відхилити.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: В.С. Василевич

ОСОБА_8