Справа № 2/489/1366/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 серпня 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, про зняття арешту,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про зняття арешту.

Позивач вказує на те, що 28 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 38000,00 дол. США.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 між Банком та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу «MERCEDES-BENS» модель AKNROS 1840, 1998 року випуску, р/н НОМЕР_1, та напівпричіпа марки TITAN SREM, 1998 року випуску, що належать йому на праві власності.

28 січня 2010 року та 15 лютого 2011 року Ленінським відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції були накладені арешти на майно боржника ОСОБА_1.

Посилаючись на те, що державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями, просив суд зняти арешт з автомобіля «MERCEDES-BENS» модель AKNROS 1840, 1998 року випуску, р/н НОМЕР_1, та напівпричіпа марки TITAN SREM, 1998 року випуску, накладений 28 січня 2010 року та 15 лютого 2011 року, а також заборонити органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» права розпорядження заставним майном.

В судове засідання сторони не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника. Позовні вимоги позивач підтримав, просив позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

В силу ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя, не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно Закону України «Про заставу» (далі - Закон) застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ч.3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Крім того, Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року (далі - Закон №1255-IV) встановлено, що обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором (ст. 3).

Згідно ст. 14 Закону №1255-IV пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи, що 28 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 38000,00 дол. США.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 між Банком та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу «MERCEDES-BENS» модель AKNROS 1840, 1998 року випуску, р/н НОМЕР_1, та напівпричіпа марки TITAN SREM, 1998 року випуску, що належать йому на праві власності.

Згідно копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, виданого 30 листопада 2011 року, є запис про поточну реєстрацію з приватним видом обтяження, з типом обтяження застава рухомого майна, зареєстрованого 8 січня 2008 року за № 6364812 на підставі договору застави від 28 грудня 2007 року, обтяжував ПАТ КБ «ПриватБанк», предмет застави автомобіль «MERCEDES-BENS» модель AKNROS 1840, р/н НОМЕР_1, напівпричіп марки TITAN SREM, р/н НОМЕР_2.

Крім того, згідно даного витягу з Державного реєстру обтяжень є запис про поточну реєстрацію з публічним видом обтяженням, з типом обтяження арешт рухомого майна, зареєстрованого 28 січня 2010 року на підставі постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 січня 2010 року, винесеної державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2, якою накладено арешт на транспортні засоби боржника ОСОБА_1, в тому числі на автомобіль «MERCEDES-BENS» модель AKNROS 1840, р/н НОМЕР_1, напівпричіп марки TITAN SREM, р/н НОМЕР_2.

Зазначений арешт накладено при примусовому виконанні вимоги Ф-933 від 5 листопада 2009 року, виданої управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва заборгованості в розмірі 1657,62 грн..

Відповідно даних витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, виданого 30 листопада 2011 року, 17 лютого 2011 року зареєстровано арешт рухомого майна боржника ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 лютого 2011 року, винесеної старшим державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_3.

Інших даних про стан виконавчих проваджень позивач суду не надав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач є обтяжувачем спірного автомобіля та напівпричіпу з найвищим пріоритетом.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, інтереси та права юридичних осіб у спосіб визначений законом.

Перелік способів захисту права, передбачений ст. 16 ЦК України не є вичерпним, а тому суд може захистити право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

Кожна особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права самостійно обирає способи його захисту, а суд відповідно до приписів ст. 11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

В той же час, суд не вправі без згоди позивача, змінити спосіб захисту порушеного права та вирішити спір на інших підставах, ніж зазначено у позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Отже, виходячи зі змісту статей 11 та 33 ЦПК України суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно, без клопотання позивача замінювати первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні при розгляді даної цивільної справи 20 липня 2015 року представнику позивача судом було розяснено право на залучення в якості співвідповідачів, крім боржника у справі, інших учасників процесу осіб, в інтересах яких були накладені арешти державним виконавцем.

Так, представнику було розяснено право надати до суду оскаржувані Банком постанови та відповідно до визначених в них осіб, в інтересах яких накладено арешт, залучити їх до участі у розгляді даної справи. В звязку з чим у справі було оголошено перерву до 13 серпня 2015 року.

Проте, позивач не уточнив коло осіб, які мають відповідати за даним позовом, копії оскаржуваних постанов про накладення арешту до суду не надав. В судове засідання 13 серпня 2015 року представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведена наявність підстав для звільнення майна боржника з-під арешту, а тому приходить до висновку, що позов Банку задоволенню не підлягає, що не позбавляє позивача за умови визначення певного складу осіб, змісту позовних вимог та їх обґрунтування звернутися з новим позовом до суду.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, про зняття арешту відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська