АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 22-ц/796/14/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Кізюн Л.І.
Доповідач Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Желепа О.В.

при секретарі Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1,загальною площею 43,9 кв.м. після смерті померлої ОСОБА_5, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_5 та після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1.

Позивач, як син померлої, звернувся до П'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних доказів про те, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 є його матір'ю, відповідно до даних актового запису та свідоцтва про народження, де записано, що його мати - ОСОБА_5.

Згідно з даними висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз від 17 липня 2013 року імена ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_5 у документах, наданих для експертизи, є ідентичними, однак, у визначеному законодавством порядку юридичний факт не встановлювалася.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 24 липня 2013 року, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована на ім'я ОСОБА_5 (а.с.16).

Згідно з даними довідки ВСП «Батиївський» (форма 3) від 26 березня 2012 року у квартирі АДРЕСА_5 була зареєстрована ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, знята з реєстрації 14 лютого 2012 року у зв'язку зі смертю (а.с.17).

ОСОБА_5, згідно із даними свідоцтва про смерть, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.150).

Зазначена обставина підтверджується даними актового запису про смерть, з якого видно, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.9-10).

Після смерті ОСОБА_5 П'ятою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №137/2012 до майна померлої. (а.с.71 -102).

01 березня 2012 року до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_4, зазначивши, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.71, зворот).

21 травня 2012 року з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_3, зазначивши, що її племінниця ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .( а.с.72, зворот).

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13 березня 2013 року заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_3, Кагарлицьке районне управління юстиції у Київській області, відділ реєстрації актів цивільного стану Ніжинського районного управління юстиції в Чернігівській області про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт родинних відносин матері та сина - між ОСОБА_5 (мати), що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 (син).

Встановлено, що ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_1 Зобов'язано відділ реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 та видати нове свідоцтво про народження, де у графі «мати» вказати «ОСОБА_5». (а.с.25-28,т.2).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 червня 2013 року ОСОБА_6 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_5, строком три місяці з моменту ухвалення рішення. (а.с.12-13).

18 липня 2013 року до П'ятої Київської державної нотаріальної контори звернувся з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_6, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_5. (а.с.91).

Представник відповідача ОСОБА_3 подала до суду заяву про визнання позову, в якій просить позов задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_4 просив в позові відмовити, посилаючись на те, що в разі задоволення позову ОСОБА_1 будуть порушені права ОСОБА_4, оскільки вона подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, як спадкоємець четвертої черги та на даний час оскаржує рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 березня 2013 року яким встановлено, що ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_1 та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 червня 2014 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 березня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року клопотання представника ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року у даній справі задоволено, зупинено провадження у справі до вирішення справи за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 червня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_1, зацікавлені особи ОСОБА_3, Кагарлицьке районне управління юстиції, відділ реєстрації актів цивільного стану Ніжинського районного управління юстиції в Чернігівській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2015 року провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року відновлено.

17 грудня 2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ розглянуто справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлені особи ОСОБА_3, Кагарлицьке районне управління юстиції, відділ реєстрації актів цивільного стану Ніжинського районного управління юстиції в Чернігівській області про встановлення факту, що має юридичне значення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 червня 2014 року.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, як вбачається з матеріалів справи, в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції ОСОБА_4 зазначала, що оскаржуваним рішенням першої інстанції порушено її права, оскільки вона подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 як спадкоємець четвертої черги. Прийняття рішення суду першої інстанції порушує її право на спадщину та призвело до виникнення спору між нею та ОСОБА_1

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року встановлено, що в матеріалах справи відсутні судові рішення або інші докази, які підтверджують право ОСОБА_4 на спадкування після смерті ОСОБА_5

Касаційну скрагу ОСОБА_4 відхилено. (а.с.60-61,т.2).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Покійною ОСОБА_5 заповіту складено не було.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Виходячи з вищенаведеного, ОСОБА_1 як син померлої ОСОБА_5, що підтверджується рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13 березня 2013 року, актовим записом та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_5.

Інших спадкоємців першої черги після смерті померлої ОСОБА_5 немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання прововстановлючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, яка встановлює, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п.3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватися копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводиться нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, як визначено ч. 3 ст. 1296 ЦК України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оцінюючи в сукупності докази надані у даній справі позивачем, колегія суддів вважає позовні вимоги, заявлені позивачем, доведеними.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року - скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 03 жовтня 1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис про смерть № 2193 від 03.02.2012 року) право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальна площа якої - 43,9 кв.м., житлова площа - 28,4 кв.м., що належала їй на праві власності згідно Свідоцтва про право власності на Ѕ частки житла, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва від 24 листопада 1999 року (Розпорядження № 23395) та Свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частки житла, виданого Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою від 20 липня 2006 року № 8-2022.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: