Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/2674/14-ц Головуючий у 1-й інст. Хавронюк О. Л.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Худякова А.М., Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилалось на те, що 20.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (назву перейменовано в ПАТ «Альфа-Банк») і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №490079149, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 25737,61 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №490079149, 20.06.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №490079149-П, відповідно до якого остання як поручитель поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору щодо своєчасного і повного повернення коштів, вимога позивача до відповідача щодо дострокового повернення кредиту залишена без задоволення. Враховуючи вищенаведене, просило стягнути з відповідача 2 269 515 грн. 68 коп. заборгованості .

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк».

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений ч.4 ст559 ЦК України строк для звернення до суду до поручителя, що є підставою для припинення поруки.

Проте з тким висновоком суду погодитися не можна.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зістаттею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», назву організаційно-правової форми перейменовано в ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №490079149, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 25 737,61 доларів США зі сплатою 17,25 процентів річних за користування кредитними коштами, кінцевим терміном повернення якого є 20.06.2015 року. Платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком №1 до договору та його невід'ємною частиною в порядку та на умовах, визначених цим договором.

У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки №490079149-П, відповідно до якого остання поручалася перед позивачем за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 взятих за кредитним договором зобов'язань 25.04.2014 року ПАТ «Альфа- Банк» направив ОСОБА_3, ОСОБА_2 повідомлення про дострокове повне погашення заборгованості.

Позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором були пред'явлені ПАТ « Альфа- Банк» 27 травня 2014 року.

Пунктами 6.1, 10 кредитного договору від 20 червня 2008 року року № 490079149 передбачено, що банк має право дострокового виконання зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником або поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором або договором поруки. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Згідно з пунктом 2.1 договору поруки від 20.06.2008 року № 490079149-П передбачено, що поручитель приймає на себе зобов'язання у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково повернути банку кредит, сплати процентів за користування ним і виконувати інші обов'язки, що виникають із основного договору.

Відповідно до 5.3. договору поруки № 490079149-П від 20.06.2008 року цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Із договору поруки № 490079149-П від 20.06.2008 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 взятих за кредитним договором зобов'язань банк використав передбачене ч.1 ст.1050 ЦК України та п.п. 6.1,10 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 25.04.2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 повідомлення про дострокове повне погашення заборгованості.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012 року, 29 січня 2014, 17 вересня 2014 року та 21 січня 2015 року.

За таких обставин у ПАТ «Альфа-Банк» виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_2 про виконання порушеного зобов'язання боржника ОСОБА_3 щодо сплати заборгованості по кредитному договору № 490079149 від 20.06.2008 року, починаючи з 26 травня 2014 року, протягом наступних шести місяців.

Позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором були пред'явлені ПАТ « Альфа- Банк» 27 травня 2014 року. Тобто, в межах строку встановленого ч.4 ст.559 ЦК України. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що порука поручителя ОСОБА_2 припинилася є помилковим.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не виконав зобов'язання по поверненню кредиту в повному обсязі, у зв'язку з чим банк нарахував пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань в сумі 1 780 804 грн. 17 коп. в межах строку визначеного п.1 ч. 2 ст.258 ЦК України.

Відповідно до положень ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, наприклад, дострокове погашення кредиту та відсотків, тяжкий матеріальний стан боржника.

Крім того, колегія суддів враховує наявність правових позицій, зазначених у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03.09.2014 року (справа №6-100), щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, що дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Виходячи з чинного законодавства та встановлених обставин справи колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені до 300 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, належної оцінки їм не дав та ухвалив помилкове рішення через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а відтак рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наведених підстав.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України колегія суддів стягує з відповідачки на користь ПАТ "Альфа-Банк" 3 654 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" задовольнити частково.

Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором №490079149 від 20 червня 2008 року в сумі 788 711 грн. 51 коп., яка складається з 282 600 грн. 92 коп. заборгованості за кредитом, 206 110 грн. 59 коп. заборгованості по відсотках, 300 000 грн. пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" 3 654 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді