Справа № 351/416/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1862/2015
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В. М. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Драганчук У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Незалежна Сервісна компанія» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості за порушення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою ПАТ «Незалежна Сервісна компанія» на рішення Снятинського районного суду від 19 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2013 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Незалежна Сервісна компанія» про захист прав споживачів за порушення страхового відшкодування. Свої вимоги обґрунтував тим, що 08.02.2008 року між ним та ВАТ Страхова компанія «Правекс страхування», правонаступником якої є ПАТ «Незалежна сервісна компанія» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу.

Під час експлуатації автомобіля, 08.12.2008 року сталася ДТП, внаслідок якої застрахований автомобіль було пошкоджено. У встановлені договором строки позивач звернувся до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, однак йому було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.03.2014 року, було частково задоволено його позов, та зобов'язано відповідача ПАТ «Незалежна Сервісна компанія» виплатити йому 88 200 грн. страхового відшкодування. Оскільки таке, відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування транспортного засобу, було виплачено відповідачем з порушенням строків передбачених договором, то ОСОБА_2 виходячи з вимог ст.625 ЦК України просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за прострочення виконання зобов'язання.

Рішенням Снятинського районного суду від 19 червня 2015 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Незалежна Сервісна компанія» про захист прав споживачів за порушення страхового відшкодування задоволено. Стягнуто з ПАТ «Незалежна Сервісна компанія» на користь ОСОБА_2 45 334 грн. 80 коп. інфляційних втрат, 15941грн. 42 коп. - три відсотки річних від простроченої суми, 35522 грн. 79 коп. пені, а разом 96799 грн. 01 коп. Стягнуто з ПАТ «Незалежна Сервісна компанія» на користь ОСОБА_2 3000 грн. витрат на юридичну допомогу та 967 грн. 99 коп. судового збору в дохід держави.

На дане рішення представник ПАТ «Незалежна Сервісна Компанія» Гирич О.В. подав апеляційну скаргу в якій посилається на неповне з'ясування судом всіх обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що обов'язок відповідача виплатити страхове відшкодування виник з 09.01.2009 року. Так, у відповідності до ст. ст. 253, 261 ЦК перебіг строку позовної давності щодо стягнення з відповідача встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, почався від дня, коли позивач ОСОБА_2 довідався або міг довідатись про порушення свого права, а саме з 24.01.2009 року (часу повідомлення страховиком позивача про відмову у визнанні події, що сталася, страховим випадком ), і відповідно до ст.254 ЦК України такий строк закінчився 24.01.2012 року.

Також апелянт зазначає, що на виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.03.2014 року, ПАТ «Незалежна Сервісна Компанія» платіжним дорученням №251 від 18.06.2014 року перерахувала кошти у сумі 88 200 грн. в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_2 по виплаті страхового відшкодування.

Таким чином зобов'язання за договором страхування було припинено виконанням, проведеним належним чином 18.06.2014 року, а не 10.10.2014 року, про що зазначав позивач. За таких обставин на думку апелянта, ОСОБА_2 16.03.2015 року звернувся в Снятинський районний суд з позовом про стягнення інфляційних, 3% річних та пені по зобов'язанню, яке вже припинено у встановленому законом порядку і поза строком позовної давності.

З цих підстав рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати, та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

В судове засідання сторони, будучи належно повідомленими про розгляд справи, не з'явилися; надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу виплати страхового відшкодування, у зв'язку із спричиненням ДТП, що мала місце 08.12.2008 року в с. Троїця Снятинського району Івано-Франківської області.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 вказував, на те, що за договором добровільного страхування транспортного засобу відповідач зобов'язаний був протягом тридцяти робочих днів з дня подачі заяви виплатити страхове відшкодування. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, то виходячи з вимог ст. 625 ЦК України з відповідача підлягає стягненню сума інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми та пеню.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції, виходив з того, що обов'язок відповідача виплатити страхове відшкодування виник з 09.01.2009 року. Оскільки виплату коштів було здійснено 10.10.2014 року, то суд вважав підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача суми інфляції, 3% річних, та пені з розрахунку що наданий самим позивачем.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду, колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області не може.

Так, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами з приводу страхового відшкодування існував спір, оскільки відповідач (ПАТ «Незалежна сервісна компанія» ) не визнавав подію страховим випадком.

Обставини та підстави виплати страхового відшкодування встановлені рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.03.2014 року, яким було частково задоволено позов ОСОБА_2 та вирішено стягнути з ПАТ «Незалежна сервісна компанія» на його користь 88200 грн. страхового відшкодування. Отже обов'язок здійснити страхову виплату у визначеній судом сумі виник у відповідача з 27.03.2014 року.

Фактично страхова виплата здійснена 18 червня 2014 року, про що свідчить копія платіжного доручення № 251 ( а.с. 37). Посилання позивача на дату , що зазначена у постанові про закінчення виконавчого провадження - 10.10.2014 року в даному випадку є недоречним, оскільки зазначеним документом констатується лише факт виконання рішення (без вказівки на дату виконання).

Таким чином прострочення у виплаті страхового відшкодування мало місце з 27.03.2014 року по 18.06.2014 року і склало 84 дні.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З таких обставин 3%річних за прострочення виконання зобов'язань з 27.03. по 18.06.2014 року, складає 608 грн. 94 коп., а сума пені ( згідно ставок НБУ за відповідний період) складає 1790 грн. 58 коп.

Що стосується суми інфляції за 2014 рік за кожен день прострочення виконання зобов'язання, то така за березень 2014 року становить 102,2% і складає 284, 52 грн.( за 5 днів) ; період квітень-травень -107,2%, що складає 6350, 4 грн.; червень -101 %, що дорівнює 529,12 грн. ( за 18 днів),, а всього разом 7164 грн. 12 коп.

Таким чином, за прострочення виконання зобов'язань по виплаті страхового відшкодування до стягнення підлягала загальна сума 9 563 грн. 64 коп.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає до зміни в частині стягнення сум.

На підставі викладеного та ст. 625 ЦК України керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Незалежна Сервісна компанія» задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду від 19 червня 2015 року в частині стягнення заборгованості за порушення строків виплати стразового відшкодування змінити.

Стягнути з ПАТ «Незалежна Сервісна компанія» на користь ОСОБА_2 9 563 ( дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят три ) гривні 64 коп., з яких 7164 грн. 12 коп. - сума інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання, 608 грн. 94 коп. - 3% річних від простроченої суми та 1790 грн. 58 коп. пені.

В решті рішення Снятинського районного суду від 19 червня 2015 року залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський