Справа № 414/832/15-ц
Провадження № 22ц/782/397/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів Соловей Р.С., Коротенко Є.В.,

при секретарі Козубській А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 17 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,-

в с т а н о в и л а:

В травні 2015 року позивач звернулася до ОСОБА_2 з дійсним позовом, в обгрунтування якого послалася на те, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2012 року. Шлюб розірвано рішенням суду від 13 травня 2015 року. Від шлюбу дітей не мають. У серпні 2012 року позивач захворіла на «розсіяний склероз». З 21 липня 2014 року позивачу призначено 1 групу інвалідності «Д». З моменту встановлення позивачу групи інвалідності сімейні стосунки припинені, відповідач проживає у батьків, матеріальної допомоги не надає, хоча є працездатною людиною і таку допомогу надавати може, у звязку з чим просила стягнути аліменти на її утримання у розмірі ? частини всіх видів заробітку.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 17 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач не згодна з рішенням суду першої інстанції, вважає його таким, що не відповідає вимогам закону та обставинам справи, просить скасувати і задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, зявившихся сторін, а саме представника апелянта, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 75. 76 СК України та виходив з того, що відповідач не може надавати матеріальної допомоги, а тому дійшов висновку про необґрунтованість вимог.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1,2 чи 3 групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у звязку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у звязку з протиправною поведінкою другого подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.

За змістом ч.ч.1,2ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Таким чином, з аналізу зазначених вище статей вбачається, що необхідними умовами для виникнення права на отримання аліментів одним із подружжя є: непрацездатність, потреба в матеріальній допомозі, а також можливість надання такої допомоги іншим подружжям.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено документально, що сторони перебували у шлюбі з 21.07.2012 року. Позивач у 2012 році захворіла на «розсіяний склероз», а з 21.07.2014 року їй надано 1 група інвалідності та вона потребує постійного стороннього догляду та отримує державну соціальну допомогу у розмірі 949грн. Відповідач працював на посаді тренера ДЮСШ, має захворювання опорно-рухової системи, його заробіток складав 4698грн.17 коп. за 6 місяців, що в середньому 783 грн. на місяць. Згідно наказу від 20 травня 2015 року відповідач звільнений у звязку з закінченням строку трудового договору.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

У відповідності до ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Я вбачається з матеріалів справи, дійсно позивач є інвалідом 1 групи, непрацездатною людиною та потребує матеріальної допомоги, що є підставою для стягнення аліментів.

Відповідач, як вбачається з матеріалів справи отримував мінімальний заробіток, який є нижчим за прожитковий мінімум для працездатної особи, на даний час звільнений, не працює, має захворювання опорно-рухової системи, додаткових доходів відповідача не встановлено.

Враховуючи наведені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки підстав вважати, що відповідач на даний час має можливість, в розумінні ч.4 ст. 75 СК України, надавати таку допомогу, не має.

Отже, виходячи зі змісту апеляційної скарги та наведених у ній доводів, є підстави вважати, що ці доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, вони направлені на переоцінку доказів, які є у справі, містять у собі субєктивне тлумачення обставин справи та вимог закону.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями сторін.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді: