Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України» (далі - ДП «Державний академічний естрадно-симфонічний оркестр України») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона працювала у відповідача на посаді концертмейстера групи альтів на умовах строкових трудових договорів згідно наказів № 78-к від 22 вересня 2011 року, № 6-к від 30 січня 2012 року, № 1-к від 01 січня 2013 року, № 1-к від 03 січня 2014 року, про що в трудовій книжці також зроблені відповідні записи. Проте, наказом № 72-к від 01 грудня 2014 року позивачку було звільнено з роботи згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору. Своє звільнення позивачка вважала незаконним, протиправним та необґрунтованим, оскільки відповідачем не було враховано, що при переукладанні трудового договору один чи декілька разів він вважається таким, що укладений на невизначений термін, а тому вона не може бути звільнена на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Також ОСОБА_4 зазначала, що незаконними діями відповідача їй була спричинена моральна шкода, яка полягала в тому, що були втрачені нормальні життєві зв'язки, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що між сторонами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України було укладено трудовий договір на визначений строк, встановлений за їхнім погодженням, який міг бути продовжений лише якщо трудові відносини тривали й жодна із сторін не вимагала їх припинення, дійшов вірного висновку, що позивачка була звільнена у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України з дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак