Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.02.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 від імені якого по договору діє представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Мукачівського міськвиконкому про визнання недійсним договору найму житла, визнання особи втратившою право на житло, виселення із квартири та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд із вищенаведеним позовом та як на підставу своїх вимог посилався на наступне. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.03.2009 року визнано ОСОБА_1 членом сімї наймача ОСОБА_4, зобовязано виконком Мукачівської міськради укласти з ОСОБА_1 договір найму жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 та зобовязано Мукачівський МВ УМВС України в Закарпатській області зареєструвати ОСОБА_1 в даній квартирі. На виконання рішення суду 26.03.2013 року з ОСОБА_1 як квартиронаймачем було укладено Договір найму житла в будинках державного комунального житлового фонду та зареєстровано місце проживання. Але рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 04.07.2014 року скасовано рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25.03.2009 року та відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. У звязку із цим ОСОБА_1 втратив право на укладення з ним договору найму житла та проживання в квартирі, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог. Враховуючи дані обставини й просив задоволити позов.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним Договір найму житла в будинках державного комунального житлового фонду, а в решті вимог, відмовлено.

Заперечуючи рішення суду, ОСОБА_1 від імені якого по договору діє представник ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу в якій просять апеляційну інстанцію скасувати рішення суду в частині задоволеної вимоги та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні такої. При цьому посилається на те, що рішення суду ухвалено в порушення вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

У свою чергу, ОСОБА_3 не погоджуючись із рішенням суду також подав апеляційну скаргу. При цьому просить скасувати рішення суду в частині відхилених вимог та задовольнити такі. Вважає, що суд безпідставно не визнав відповідача таким, що втратив право на користування квартирою і не виселив у звязку із цим та не зняв з реєстрації.

В апеляційній інстанції апелянт ОСОБА_1, підтримав доводи власної апеляційної скарги, яку просив задовольнити з наведених у ній підстав, а скаргу ОСОБА_3 просив відхилити.

Представник ОСОБА_3 в особі ОСОБА_5 просив задовольнити вимоги власної скарги, оскільки відповідач втратив, право на квартиру, а скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Представник виконавчого комітету Мукачівської міськради в особі ОСОБА_6 не заперечив щодо задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 втратив право на квартиру, а тому підлягає виселенню.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу ОСОБА_3 такою, що підлягає частковому задоволенню, а ОСОБА_1 від імені якого по договору діє представник ОСОБА_2 такою, що не підлягає задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як зазначено в ч. 1 ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання в безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Проте, квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 отримав не в загальному порядку встановленим ЖК України, а на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25.03.2009 року, яким визнано ОСОБА_1 членом сімї наймача ОСОБА_4, зобовязано виконком Мукачівської міськради укласти з ОСОБА_1 договір найму жилого приміщення та зобовязано Мукачівський МВ УМВС України в Закарпатській області зареєструвати ОСОБА_1 в даній квартирі.

Виконуючи дане рішення суду виконком Мукачівської міськради прийняв рішення № 260 від 23.10.2012 року про укладення з ОСОБА_1 договору найму житла в будинках державного комунального житлового фонду. Та 26.03.2013 року між ТзОВ І.Т.В. Сервіс та ОСОБА_1 було укладено Договір найму житла в будинках державного комунального житлового фонду, згідно якого надано наймачу й членам його сімї в безстрокове користування квартиру АДРЕСА_1.

Як передбачено ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет міської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

А виходячи зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Як пояснив колегії суддів представник виконавчого комітету Мукачівської міськради в особі ОСОБА_6, ордер ОСОБА_1 для вселення не видавався.

Виходячи з вимог ч.ч. 1 і 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Та ч.ч. 1 і 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 04.07.2014 року скасовано рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25.03.2009 року та відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

У звязку зі скасуванням рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 втратив, право на отримання житла, оскільки таке отримав був не в загальному порядку, а в звязку з вимогами судового рішення.

Під час прийняття виконком Мукачівської міськради рішення за № 260 від 23.10.2012 року про укладення з ОСОБА_1 договору найму житла в будинках державного комунального житлового фонду, виконком діяв не із власного волевиявлення, а на виконання вимог рішення суду від 25.03.2009 року. Зазначене вказує на те, що волевиявлення міськвиконкому не було вільним і не відповідало вимогам останнього.

ОСОБА_3 обставина є підставою для визнання Договору найму житла в будинках державного комунального житлового фонду, укладеного 26.03.2013 року між ТзОВ І.Т.В. Сервіс та ОСОБА_1, щодо надання наймачу й членам його сімї в безстрокове користування квартиру АДРЕСА_1, недійсним із підстав передбачених ч.ч. 1 і 3 ст. 215 ЦК України.

Крім цього, даний Договір найму житла, слід визнати недійсним також із підстав невідповідності такого вимогам ч. 2 ст. 61 ЖК України.

Оскільки після скасування рішення суду в ОСОБА_1 відсутні законні підстави для зайняття спірної квартири, а тому на момент розгляду даного спору він є таким, що самоправно займає дане жиле приміщення. А тому, згідно вимог ч. 3 ст. 116 ЖК України, ОСОБА_1 підлягає виселенню без надання йому іншого жилого приміщення.

За цих обставин, вимога позивача про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив, право на житло є безпідставною, оскільки не має правового значення за вищенаведених мотивів.

Не підлягає задоволенню й вимога позивача про зняття ОСОБА_1 із реєстрації місця свого проживання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної про позбавлення права користування житловим приміщенням та/або про виселення.

Із цього слідує, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відділами у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сили.

За цих обставин, дана позовна вимога позивача є передчасною, а крім цього, орган реєстрації не залучено в якості сторони процесу, а тому неможливо покласти на нього виконання такого обовязку в спірних правовідносинах.

За наведених обставин, ухвалене судом першої інстанції судове рішення не можна визнати законним у цілому, а тому підлягає скасуванню в частині відхиленої вимоги про виселення із квартири на підставі пункту 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення суду.

Оскільки, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не є підставними в цілому, а тому, така підлягає частковому задоволенню. Тоді як доводи скарги ОСОБА_1 від імені якого по договору діє представник ОСОБА_2 не знайшли свого доведення, а тому, така підлягає відхиленню.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_3, задоволити частково, а ОСОБА_1 від імені якого по договору діє представник ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08 жовтня 2014 року, скасувати в частині відхиленої вимоги про виселення із квартири та ухвалити нове рішення.

Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового приміщення, яким є квартира АДРЕСА_2.

У решті вимог, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : _____________________

_____________________