Справа№ 328/3048/15-ц
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Гавілей М.М.

при секретарі: Корольковій К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Токмацького районного суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням всіх уточнень свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. 17.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ZPT0GA, за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 47960,00 грн. на строк до 17.09.2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановленими договором. ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 02.09.2015 року виникла заборгованість у розмірі 282550,06 грн., від якої віднімається сума заборгованості станом на 27.08.2013 року в розмірі 186415,98 грн., яка була стягнута за рішенням суду з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить 105249,13 грн., а також штрафи відповідно до договору: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 5262,46 грн. штраф (процентна складова). Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 110761,59 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала письмові заперечення проти позову, згідно яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими, просив відмовити позивачу в їх задоволені. В обґрунтування заперечень зазначив, що рішенням Токмацького районного суду від 10.12.2013 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача вже стягнуто грошові кошти в розмірі 186415,98 грн., стягнута за рішенням суду заборгованість ОСОБА_1 не погашена в повному обсязі, за виконавчим листом з пенсії відповідача в примусовому порядку утримується 20%. Достроковим стягнення з відповідача заборгованості припинено дію кредитного договору. Не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості. З лютого 2009 року банк змінив розмір процентної ставки в сторону збільшення в односторонньому порядку з 20,04% на 24,96% річних, не повідомивши ОСОБА_1 та не підписав з нею жодної додаткової угоди. А згідно ст. 1056-1 ЦК України банкам заборонено змінювати умови кредитного договору в односторонньому порядку. Фактично ОСОБА_1 отримала кредит на споживчі цілі в сумі 40000,00 грн. на підставі прибутково-видаткового касового ордеру, а зазначені відповідачем інші суми їй не передавалися, а залишилися фактично в банківській установі. В період з 17.09.2008 року по 23.10.2008 року ОСОБА_1 отримала травму ока, внаслідок чого їй була встановлена інвалідність 3 групи, про що вона повідомила як про страховий випадок працівників Токмацького відділення ПАТ КБ «Приватбанк» в листопаді місяці 2008 року, а також зазначала в своїх поясненнях під час судового розгляду справи №2-1038/2009 р. Про настання страхового випадку письмово ні банк, ні страхову компанію відповідач не повідомляла, будь-яке рішення щодо виплати чи відмови у сплаті страхового відшкодування не приймалося. Також представник відповідача просив суд застосувати строки спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Крім того, посилаючись на положення ч. 3 ст. 551, ст. 661 ЦК України просив зменшити розмір неустойки. У відповідача склалося складне матеріальне положення, яка ніде не працює, не займається підприємницькою діяльністю, є інвалідом третьої групи, страждає на захворювання очей та потребує періодичного лікування.

Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

17.09.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір №ZPT0GA, відповідно до умов п.8.1 якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 47960,00 грн. на строк з 17.09.2008 року по 17.09.2020 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,4% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу. Погашення заборгованості за договором здійснюється щомісячно, в період з «17» до «22» числа місяця, щомісячно платежем у сумі 924,44 грн. згідно графіку погашення заборгованості.

Відповідно до п. 8.1.1. договору позичальник зобов'язується повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані у п. 8.1. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз. 1 п. 8.1. договору.

Відповідно до п. 8.2 договору для виконання договору банк відкриває позичальникові рахунок 9711 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Позичальник доручає, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти: винагороду за надання фінансового інструменту банку у розмірі 1200,00 грн., на оплату страхових платежів у розмірі 520 грн. на поточний рахунок Страхової компанії «ІНГОССТРАХ».

Відповідно до п. 8.3. договору, забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним Договором виступає іпотека квартири загальною площею 66,30 кв.м, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Володарського, 855/3.

Згідно з п.2.1.3 договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договору страхування, укладеного відповідного п.2.2.7 даного договору і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Банк за наявності вільних коштів здійснює перерахування кредитних коштів у випадку не предявлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дати їхньої сплати, передбачених договором страхування. Перерахування коштів на сплату чергових страхових платежів здійснюється в національній валюті України.

Відповідно до п. 5.1. договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4. договору за кожний день просрочки.

Відповідно до п. 8.4. договору при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день просрочки, але не менше 1 гривні.

При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.(п. 5.3. договору)

У звязку з порушенням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

10.12.2013 року Токмацьким районним судом Запорізької області у справі № 328/3828/13-ц, №2/328/862/13, було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості по кредитному договору станом на 27.08.2013 року в сумі 186415,98 грн., з яких 43711,75 грн. заборгованість за кредитом, 47271,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 9034,14 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 77284,02 грн. пеня, 250 грн. штраф (фіксована частина), 8865,05 грн. штраф (процентна складова). Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19.03.2014 року рішення Токмацького районного суду від 10.12.2013 року змінено, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 43711,75 грн. заборгованість за кредитом, 47271,02 грн. заборгованість по процентам, 9034,14 грн. заборгованість по комісійній винагороді, 3305,42 грн. неустойку, в іншій частині позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2014 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 19.03.2014 року в частині зменшення заборгованості з пені та відмови у стягненні штрафу скасовано, залишено в цій частині в силі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 10.12.2013 року.

На виконання вказаного рішення суду 04.09.2014 року був виданий виконавчий лист № 328/3828/13-ц, по якому державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції у Запорізькій області 21.11.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження і на теперішній час триває процедура виконання судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором

Згідно листа ВДВС Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області №12715/03 від 11.09.2015 року борг стягується з пенсії боржниці ОСОБА_1 Станом на 12.09.2015 року залишок заборгованості складає 184988,62 грн., а залишок виконавчого збору складає 18490,56 грн.

Таким чином, відповідач після ухвалення судом рішення у справі № 328/3828/13-ц, №2/328/862/13 продовжує користуватися кредитними коштами. Вказане судове рішення невиконано.

Доводи представника відповідача про те, що банк неправомірно нарахував проценти за користування кредитом, комісію та неустойку за період після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості, не можуть братись до уваги.

Даний договір діє до повного виконання сторонами зобовязань за цим Договором. (п. 6.1. договору)

Припинення дії даного договору здійснюється відповідно до діючого законодавства України. (п. 6.3. договору)

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою зазначеної вище статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Підстави припинення зобовязання передбачені приписами ст.ст.599, 601, 604, 609 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст.559 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Окрім того, відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-1206цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, вказане судове рішення не виконано відповідачем в повному обсязі.

Тому з огляду на викладене, ОСОБА_1 взяті на себе за кредитним договором зобовязання належним чином не виконала.Таким чином, договірні відносини між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 не припинилися.

Таким чином, наявність судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором за відсутності повного реального виконання боржником свого зобовязання не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання нею грошового зобовязання.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 02.09.2015 року заборгованість по кредиту становить - 517,24 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 18326,71 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 3672,41 грн., пеня 82732,77 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) 5262,46 грн.

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти лише в сумі 40000,00 грн., а не 47960,00 грн., як це зазначено у позовній заяві, суд вважає необґрунтованими, оскільки спростовуються умовами кредитного договору, зокрема п. 8.1.

Заборгованість по кредиту в сумі 517,24 грн., яка не була стягнута за рішенням Токмацького районного суду від 10.12.2013 року, є коштами, які були перераховані банком в рахунок страхових платежів за договорами страхування майна та особистого страхування відповідно до п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами, випискою з рахунку.

Посилання представника відповідача на необґрунтованість розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, є безпідставними, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості він складений позивачем відповідно до умов договору. Наведений у розрахунку розмір заборгованості представником відповідача не спростований.

Стосовно тверджень представника відповідача про незаконне збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ).

25.12.2008 року у звязку із змінами на світовому фінансовому ринку і для збереження доходності банк прийняв рішення про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 20,04% на 24,96% річних.

Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

10.01.2009 року набрав чинності Закон України від 12.12.2008 року № 661-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (далі - Закон). Цей закон не скасовує і не помякшує цивільної відповідальності особи, відтак не має зворотної дії в часі.

Зазначеним Законом ЦК України доповнено статтею 1056-1 «Проценти за кредитним договором», відповідно до ч. 2 та ч. 3 якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

За змістом ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як роз'яснено в п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення відсоткової ставки згідно із статею 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року №661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

При підвищенні процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Про зміну розміру відсоткової ставки з 01.02.2009 року банк направив ОСОБА_1 відповідний лист від 31.12.2008 року за №20.1.3.2/6-33418 згідно поштового реєстру №122 ір.

З матеріалів справи вбачається, що прийняте банком рішення про підвищення відсоткової ставки за кредитом до 24,96 % на рік відповідачем не оскаржувалось, як і не ставилось питання про зміну або припинення умов договору,а представником відповідача тільки зазначалось, що боржник не повідомлялась належним чином про такі дії банку, що є порушенням її прав.

Пунктом 2.3.1. кредитного договору визначено, що банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Отже, сторонами договору обумовлено процедуру підвищення процентної ставки, яка полягає лише в повідомленні позичальника в її зміні, а неотримання ОСОБА_1 відповідного повідомлення від банку не впливає на набрання чинності зміненої відсоткової ставки. Також, із пояснень сторін, розрахунку заборгованості та виписки з рахунку вбачається, що відповідач частково погашала кредит і по зміненій процентній ставці, тобто погодилася на її зміну.

Оскільки рішення про підвищення процентної ставки за кредитним договором було прийнято банком відповідно до умов договору та до набрання чинності законом від 12.12.2008 року, яким встановлено заборону збільшення банком розміру процентів в односторонньому порядку, та про це повідомив відповідача в передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» строк, тому порушень закону зі сторони банку немає та доводи представника відповідача про те, що умова договору про зміну розміру відсоткової ставку в односторонньому порядку є нікчемною у звязку з набуттям чинності законом, яким доповнено ЦК України ст. 1056-1, є безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.05.2012 року у справі № 6-38цс12.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача посилаєтьсяся на те, що, незважаючи на звернення до позивача, ним не вчинено жодних дій, передбачених договором особистого страхування № № ZPT0LК від 17.09.2008 року, укладеним між Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» і ОСОБА_1, вигодонабувачем у цьому договорі є ПАТ КБ « Приватбанк», з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором, для здійснення страхової виплати у звязку із отриманням нею інвалідності та спрямування її на погашення заборгованості. Проте, ці заперечення не заслуговують на увагу з таких підстав.

Страхові платежі проводились банком щорічно впродовж 2008-2015 років, про що свідчать надані третьою особою копії меморіальних ордерів.

Страховими випадками за пунктом 7.1. цього договору визнаються: смерть застрахованої особи, яка настала внаслідок нещасного випадку; стійка втрата працездатності (встановлення інвалідності) внаслідок нещасного випадку; смерть застрахованої особи, яка наступила внаслідок захворювання.

Як пояснював представник відповідача в судовому засіданні, страховий випадок травма очей внаслідок нещасного випадку, настав у в період з 17.09.2008 року по 23.10.2008 року, про що відповідач повідомила в усній формі працівників Токмацького відділення ПАТ КБ « Приватбанк» в листопаді місяці 2008 року, до страховика вона не зверталася.

Із виписки з акта огляду МСЕК до довідки серії АВ №0279775 від 25.04.2014 року вбачається, що третя група інвалідності ОСОБА_1 встановлена в результаті загального захворювання, повязаного із хворобою очей, діагноз - часткова атрофія зорового нерва обох очей. Доказів отримання відповідачем травми очей внаслідок нещасного випадку суду не надано.

Відповідно до п. 3.1, п. 3.2 умов страхування, які є невідємною частиною вказаного договору особистого страхування, у разі настання події, яка підпадає під ознаки страхового випадку, страхувальник або застрахована особа, а у випадку смерті застрахованої особи вигодо- набувач, повинні у строк не пізніше одного року з дня настання події повідомити страховика про її настання. Для отримання страхової виплати страхувальник, застрахована особа або вигодонабувач чи спадкоємець застрахованої особи повинні звернутися до страховика в особі страхового агента з письмовою заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку. Перелік документів визначено у п. 3.3 умов страхування.

Відповідно до п. 4.1.4. умов страхування підставою для відмови страхового агента у здійсненні страхової виплати є несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин у строки, передбачені цим договором.

Згідно листа Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» №01/10-15(01) від 01.10.2015 року, з моменту укладення договорів страхування №ZPT0LK від 17.09.2008 року, №ZPT0GA від 17.09.2008 року з ОСОБА_1 по теперішній час на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» не надходило жодних повідомлень про настання страхового випадку та жодних заяв про виплату страхового відшкодування. За цими договорами виплати страхового відшкодування не здійснювались ні на користь страхувальника, ні на користь вигодонабувача, а також не приймалось жодних рішень з цього приводу

Виходячи з наведеного, доводи представника відповідача про погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок страхового відшкодування на підставі договору особистого страхування є необґрунтованими.

Суд відхиляє доводи представника відповідача з приводу порушення позивачем строків спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки з наступних підстав.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 5.4 кредитного договору передбачено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязань, передбаченої п.п. 5.1, 5.2, 5.3 здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобовязання повинне бути виконане позичальником.

Згідно п. 5.5. договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Вказане свідчить про те, що сторони, укладаючи зазначений договір, досягли згоди про те, що позовна давність, встановлена законом, збільшена за домовленістю сторін до пяти років.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи попереднє рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено 10.12.2013 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності - у жовтні місяці 2013 року, чим було перервано строк позовної давності та відповідно до ст. 257 ЦПК України цей строк продовжується на 5 років.

Тому, суд приходить до висновку, що позивачем не було порушено строків спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

За змістом ч. 3 статті 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року істотними обставинами в розумінні частини третьої ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

У Постанові Верховного Суду України від 03.09. 2014 року у справі №6-100 цс14 наведена правова позиція про те, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи положення п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, згідно яких загальними засадами цивільного законодавства та, водночас засадами, на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України за клопотанням представника відповідача, беручи до уваги, що розмір заявленої до стягнення пені є непропорційно великим порівняно із сумою боргу, ступінь виконання відповідачем зобов'язання, стан здоровя відповідача, яка хворіє на захворювання очей, є інвалідом третьої групи, у звязку з чим потребує періодичного лікування, не працює, інших доходів, окрім пенсії за інвалідністю немає, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені до суми 25000,00 грн.

Таким чином, за даних обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог. З відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № ZPT0GA від 17.09.2008 року станом на 02.09.2015 року в розмірі 53028,82 грн., яка складається з: 517,24 грн. заборгованість за кредитом, 18326,71 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3672,41 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 25000,00 грн. - заборгованість по пені, 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 5262,46 грн. штраф (процентна складова).

Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 530,29 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.259, 526, 527, 530, 551, 599, 611, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,61,88,212-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № ZPT0GA від 17.09.2008 року в розмірі 53028,82 грн., яка складається з: 517,24 грн. заборгованість за кредитом, 18326,71 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3672,41 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 25000,00 грн. - заборгованість по пені, 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 5262,46 грн. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 530,29 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:/підпис/

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО

Суддя