Справа № 209/4378/15-ц
Провадження № 2/209/1852/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 грудня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Замкової Я.В.,

за участю секретаря Шепель О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО", про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати недійсним договір фінансового лізингу № 000837 від 09.09.2015 року укладений між ТОВ "ВАШ АВТО" та ОСОБА_1; стягнути з ТОВ "ВАШ АВТО" на користь ОСОБА_1 сплачений адміністративний платіж у сумі 49180 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що 09.09.2015 року між нею та ТОВ "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО" було підписано договір № 000837 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб - автомобіль "Hyandai Santa Fe", вартістю 491800 грн. На виконання умов договору 09.09.2015 р. нею було сплачено на користь відповідача 49180 грн. адміністративного платежу, але призначення такого платіжу не було їй роз'яснено представником позивача як і не було повідомлено, що адміністративний платіж не підлягає поверненню. Вказує, що при укладенні договору сторонами не було погоджено графік сплати платежів як Додаток № 3, вартість предмета лізингу погоджено лише на момент укладення договору, що на її думку є істотним порушенням принципу справедливості та добросовісності, що поставило її у невигідні фінансові умови. Вважає, що відповідач при укладенні договору ввів її в оману шляхом застосування нечесної підприємницької діяльності та несправедливими умовами договору, чим порушив її права та інтереси, укладений договір суперечить діючому законодавству та є недійсним.

Позивач в судовому засіданні надала пояснення аналогічні зазначених в позовній заяві, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на задоволенні позову, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст. 74 ЦПК України та ч. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що 09.09.2015 року між позивачем та ТОВ "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО" було укладено договір № 000837 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб - автомобіль "Hyandai Santa Fe", вартістю 491800 грн., зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком №2 до договору. Всі сторінки договору були особисто підписані сторонами, що підтверджується їх підписами. (а.с. 10-18).

За умовами укладеного сторонами договору № 000837 фінансового лізингу, вбачається:

Відповідно п. 1.3 вказаного договору, лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно пункту 1.6 договору, предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення прав власності на лізингоодержувача згідно з умовами даного договору. А усі ризики по предмету лізингу переходять від лізингодавця лізингоодержувачу в момент передачі предмета лізингу по акту приймання-передачі.

Пунктами 1.7, 9.2 Договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст. 9 даного Договору. Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж продовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку № 1 до договору.

У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу сторони зобов'язані підписати Додаток №3 до даного договору (графік сплати лізингових платежів або План відшкодування або Додаток № 3 до даного Договору). (п. 10.3 Договору)

Набуття у власність (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати Лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених даним Договором, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо предмета лізингу. (п. 11.3 Договору).

Як зазначено в п.п. 12.1, 12.2 даного Договору лізингоодержувач який сплатив Адміністративний платіж, частково або повністю сплатив Авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення... Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. В інших випадках не передбачених даним Договором Лізингоодержувач має право розірвати даний Договір виключно з підстав, які чітко передбачені чинним законодавством України на момент такого розірвання.

Згідно п. 17.4 договору, підписанням даного договору та додатків до нього лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО", що стосуються змісту даного договору та додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати і ризики у зв'язку із укладенням та виконанням даного договору.

Відповідно до п. 17.5 договору клієнт своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов'язки за договором, підтверджує здатність набувати прав та обов'язків за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе.

Також, позивач своїм підписом засвідчив, що послуга з фінансового лізингу, що надається за цим договором, обрана ним самостійно, свідомо, без нав'язування з боку відповідача або його представників. (п. 17.6 Договору).

09.09.2015 року в день укладення основного договору між сторонами також було укладено та підписано додатки до вищевказаного договору: додаток №1, додаток №2, які підписані сторонами - лізингодавцем та лізингоодержувачем, і які є невід'ємними частинами договору (а.с. 16-17).

09.09.2015 р. позивач сплатив ТОВ "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО" - 49180 грн., із зазначенням призначення платежу - "Адміністративний платіж, згідно договору фінансового лізингу № 000837".

Як свідчить виданий позивачу ОСОБА_2 лист ТОВ "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО" від 09.09.2015 року (а.с. 18), відповідач зобов'язався поставити транспортний засіб марки "Hyandai Santa Fe" кросовер в комплектації 2,2 D AT Impress вартістю 491800 грн. 2013 року випуску протягом 7 робочих днів ОСОБА_1 - після виконання умов договору фінансового лізингу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач ввів її в оману щодо сплати адміністративного платежу, оскільки представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу, який виявився адміністративним платежем. Однак такі твердження позивача є необґрунтованими, оскільки згідно платіжного доручення ТОВ "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО" наданого позивачу для сплати суми коштів у розмірі 49180,00 грн. чітко визначено призначення платежу як "адміністративний платіж згідно договору Фінансового Лізінгу №000837", визначення якого чітко прописано у вказаному договорі з яким позивач була ознайомлена та на якому стоїть її підпис.

Згідно із ч. 1,2 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Розглядаючи спір по суті, суд вважає, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог стосовно введення її в оману, оскільки договір фінансового лізингу № 000837 від 09.09.2015 року укладено відповідно до ст. 806 ЦК України, ст. ст. 1, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", позивача було повно, доступно та достовірно проінформовано щодо всіх умов договору, що підтверджується її особистими підписами на кожній сторінці договору.

Будь-яких належних доказів на підтвердження того, що позивача на час підписання договору було введено в оману та договір їй було нав'язано матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України "Про фінансовий лізинг" (ч. 2 ст. 806 ЦК України та ч. 1 ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг").

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - у можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого у лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно з ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 697 ЦК України, договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Згідно із ч. 12 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини.

Отже, згідно положень вищезазначеного закону, перелік можливих, обумовлених сторонами, лізингових платежів не є вичерпним.

Одним із фундаментальних принципів приватно-правових відносин є принцип свободи договору, який закріплено у пункті 3 статті 3 ЦК України.

Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього ж кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених законодавством вимог.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які є несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Позивач зазначила на обгрунтування своїх вимог, що укладений договір суперечить вимогам Закону України "Про захист прав споживачів", та його умови є несправедливими; порушують принцип добросовісності, рівності прав та обов'язків сторін договору. В той же час, заявляючи вимогу про визнання недійсним спірного договору, на підставі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", позивачем не було зазначено передбачених законом обставин, які б давали підстави вважати, що умови договору є несправедливими з наявністю одночасно ознак того, що умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін або завдають шкоди споживачеві, оскільки сам договір містить 17 самостійних статей, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача, а Закон України "Про захист прав споживачів" повинен застосовуватися у системному зв'язку із спірними правовідносинами, що регулюються Законом України "Про фінансовий лізинг", який є спеціальним.

Отже, судом не встановлено обставин, які б вказували на порушення відповідачем принципу добросовісності під час укладення договору фінансового лізингу, та докази на підтвердження цих обставин в матеріалах справи відсутні.

З цих підстав, суд вважає, що позивачем не доведено, та судом не встановлено підстав для визнання укладеного договору фінансового лізингу несправедливим. Тому, позовні вимоги позивача про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення суми завданих збитків, ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України, є неприпустимим.

Згідно пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, суд не погоджується з висновками позивача про відутність в укладеному договорі відпускної ціни транспортного засоб у продавця, відсутність технічних та індивідуальних характеристик автомобіля, рік його випуску, найменування продавця, та інших умов з продажу товару, оскільки такі умови не є істотними для договорів фінансового лізингу та не вимагаються законодавством. Лізингодавець вправі обирати на свій власний розсуд продавця обраного товару. У визначеннях термінів договору № 000837 зазначено, що продавець означає юридичну чи фізичну особу суб'єкта підприємницької діяльності, найменування, адресу та реквізити якої зазначено в акті приймання-передачі предмета лізингу, який є предметом даного договору. Крім того, лізингодавець на момент укладення договору не може передбачити в якого саме продавця буде придбаний товар, оскільки саме від лізингоодержувача залежить коли саме товар буде придбано, тобто після сплати обумовлених договором платежів.

Таким чином з'ясувавши у повній мірі всі обставини повідомлені позивачем, вивчивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи принцип свободи договору, відсутність оману при укладені договору, не доведеність несправедливих чи недобросовісних умов договору, відповідність умов договору вимогам закону, суд приходить до висновку про неможливість визнання позовних вимог позивача обґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст.1, 3, 6, 10, 11, 57-60, 88, 209-214,224-226 ЦПК України, ст.ст. 806-808 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 11, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст. 10, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО", про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська.

Суддя Я.В. Замкова