Провадження № 22-ц/773/1908/15 Категорія: 20 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А.А.,

суддів - Антонюк К.І., Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошової суми та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2015 року,

встановила:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1

Не погодившись із вищевказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати.

В ході апеляційного розгляду даної справи позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали із зазначених у ній підстав.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, хоча були належним чином та своєчасно повідомлені у встановленому законом порядку про дату та місце його проведення у відповідності до ч.5 ст.76 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Звернувшись до суду з вищевказаним позовом, ОСОБА_1 зазначив, що 03 липня 2015 року він придбав у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 газоблоки марки «Д 500» в кількості 37,44 м.куб. вартістю 31636 грн. 80 коп. Після отримання даного товару виявилось, що блоки є неналежної якості (не відповідають вимогам ДСТУ Б.В.2.7 -137:2008) і їх неможливо використовувати за призначенням для будівництва будинку, що підтвердили відповідні лабораторні дослідження.

При цьому відповідач відмовився задовольнити вимогу позивача про розірвання договору та повернення коштів за товар неналежної якості, посилаючись на безпідставність заявлених претензій щодо якості товару.

За таких обставин позивач просив розірвати укладений між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 договір купівлі-продажу від 03 липня 2015 року, стягнути з відповідача в його користь 63273 грн. 60 коп. вартості оплаченого товару, 3600 грн. витрат на доставку товару, 600 грн. витрат на лабораторні дослідження, а також 5000 грн. моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не довів того, що придбані у відповідача газоблоки мають істотні недоліки і є товаром неналежної якості.

Зазначені висновки суду першої інстанції, з якими погоджується і колегія суддів, ґрунтуються на повно, всебічно, обєктивно встановлених обставинах справи та відповідних їм нормах матеріального права.

Так, згідно з ч.ч.1, 2 ст.673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, а у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

При цьому, згідно з ч.1 ст.675 ЦК України, товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.3 ст.698 ЦК України до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця - фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Право споживача на належну якість продукції гарантовано також і ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів».

Належною якістю товару, роботи або послуги вважається така властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем (п.13 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.708 ЦК України, у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Аналогічне положення міститься у п.1 абз.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.

Згідно з п.12 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:

а) він взагалі не може бути усунутий;

б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;

в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 шляхом банківських переказів сплатив ОСОБА_4 18 березня 2015 року 31631 грн., а 28 квітня 2015 року ще 31631 грн. 80 коп.

03 липня 2015 року ним було отримано від фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 газоблоки марки «Д 500» в кількості 37,44 м.куб. вартістю 31636 грн. 80 коп., що вбачається із накладної № 642 (а.с.3).

За результатами лабораторних досліджень, проведених на вимогу ОСОБА_1 будівельною лабораторією ТОВ «ЗБК» та Науково-дослідною будівельною лабораторією Луцького НТУ встановлено, що придбані відповідачем блоки відповідають класу В 0,35 (марки М5) ДСТУ Б В.2.7-45:2010 типу 13С і придатні для влаштування самонесучих стін, перегородок каркасних будівель (а.с.6, 7).

При цьому, всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України позивачем не наведено жодних належних та допустимих доказів того, що придбані ним блоки взагалі непридатні для використання чи не відповідають ДСТУ і тим самим є товаром неналежної якості чи таким, що має істотні недоліки.

Що стосується доводів позивача про поставку йому блоків нижчої міцності, аніж була обумовлена, то вони також повністю спростовуються наступним.

Зокрема, із пояснень самого позивача вбачається, що замовлення вищевказаних будівельних матеріалів здійснювалось ним за рекламними оголошеннями заводу виготовлювача даної продукції ТОВ «ІБР», розміщеними в мережі інтернет, по телефону за номерами, вказаними в оголошеннях.

При цьому, позивач стверджував, що по телефону він замовляв через особу, яка називала себе представником заводу, блоки марки «Д-500» не нижче класу міцності М25.

Разом з тим, жодного документального підтвердження факту замовлення саме такого різновиду блоків позивач та його представник суду не надали.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач, який фактично продав блоки позивачу, перебував у договірних господарських відносинах саме з цим заводом-виготовлювачем, чи діяв від імені та в інтересах останнього у даному конкретному випадку.

У справі наявний лише договір про надання послуг № 02/03/15 від 02 березня 2015 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за яким остання за дорученням відповідача зобовязувалась приймати на власний картковий рахунок та передавати відповідачу кошти, сплачені клієнтами за будівельні матеріали (а.с.30).

Встановлено також, що на вимогу ОСОБА_1 кошти в сумі 31634 грн. були повернуті ОСОБА_4 позивачу 17 липня 2015 року, що стверджується квитанцію про банківський переказ (а.с.36) і даний факт не заперечується самим відповідачем.

Таким чином, позивачем не доведено також і того, що він замовляв відповідачу блоки іншої марки, аніж ті, які були йому відвантажені, що, в свою чергу, виключає можливість повернення йому коштів, відшкодування інших витрат, а також моральної шкоди на підставі вищевказаних норм закону, на які він посилається у своїй позовній заяві.

За таких обставин справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну правову оцінку наданим сторонами доказам, обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, а відтак правомірно відмовив у задоволенні вищевказаного позову.

Натомість, доводи апеляційної скарги зводяться до довільного тлумачення дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і не спростовують правових та фактичних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

А тому, виходячи із визначених ст.303 ЦПК України меж розгляду справи апеляційним судом, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді