Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2015 Справа №607/8534/13-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Процько Я.В.,

за участі:

секретарів: Костиник О.П. та Зубко О.Я.,

адвокатів ОСОБА_1 і ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про солідарне стягнення 473'700 грн., незаконно отриманих у неї (набутих без достатньої правової підстави).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 лютого 2013 року вона уклала із ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_4, договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4 Сторони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулось повне його виконання зі сторони позивачки, а саме, вона сплатила повну вартість квартири в розмірі 473'700 грн., передавши дану суму коштів продавцю у приміщенні нотаріальної контори, про що свідчать пункти 4, 5 договору купівлі-продажу. Однак, відповідачка ОСОБА_5 відмовилась вчиняти останній підпис для реєстрації договору купівлі-продажу в державному реєстрі речових прав, мотивуючи це тим, що кошти особисто їй продавцем не передавались. Таким чином, на думку позивачки, відповідачка незаконно ухилилась від остаточного нотаріального оформлення та посвідчення договору купівлі-продажу квартири та внесення відомостей про позивача, як нового її власника, в державний реєстр речових прав. Отже, у зв'язку із тим, що ОСОБА_4 і надалі залишається власником квартири, кошти, які вона отримала від позивачки є такими, що набуті без достатньої правової підстави і повинні бути їй повернуті.

В процесі розгляду справи, а саме 26 січня 2015 року, позивачка подала до суду заяву про збільшення позовних вимог в якій просила також стягнути солідарно з відповідачів завдані з їх вини інфляційними процесами за період з 19 лютого 2013 року по 20 січня 2015 року збитки, в розмірі 119'703,99 грн. і три проценти річних в сумі 27'253,97 грн. Вказане мотивує тим, що ОСОБА_5 з моменту підписання договору і до даного часу, придбаної квартири їй не передає і коштів не повертає, чим заподіяла зазначених збитків.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги із урахування їх збільшення, з підстав, наведених у позовній заяві, крім тих в яких вона зазначає кому саме передала грошові кошти при розрахунку за квартиру. У судовому засіданні ОСОБА_3 щодо цього вказала, що 30'000 дол. США наявних у неї, вона передала ОСОБА_7 (з яким вона була знайома до цього), а той у свою чергу, додавши частину коштів які у неї не вистачало, передав їх ОСОБА_4

Відповідачка ОСОБА_5, котра є представником ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1, у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову і вказали на те, що зазначений договір купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2013 року є не укладений, оскільки продавець не отримував кошти від покупця. Безпосередньо з позивачкою, ОСОБА_5 вперше зустрілася у нотаріуса в день підписання договору. В якості представника покупця квартири з ОСОБА_5 неодноразово зустрічався і погоджував усі умови купівлі-продажу чоловік на ім'я ОСОБА_8. Цьому ж ОСОБА_8, як вона зрозуміла, позивачкою були передані кошти за квартиру. Із цими грошима, за винятком 5'000 дол. США, покладених на рахунок ОСОБА_5, ОСОБА_8 зник у невідомому напрямку. За заявами позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які вказали, що їхніми коштами в сумі 130'000 дол. США заволодів шахрай на ім'я ОСОБА_8, Тернопільським міським відділом УМВСУ в Тернопільській області зареєстровано кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. В рамках цього кримінального провадження особу ОСОБА_8 встановлено. Це ОСОБА_8, який оголошений в розшук. Отримані від ОСОБА_8 кошти в сумі 5'000 дол. США ОСОБА_5 добровільно видала слідчому Тернопільського МВ УМВСУ в Тернопільській області. Таким чином, на переконання відповідачки та її представника, відсутні правові підстави для стягнення з них коштів.

У судовому засіданні приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_6 суду пояснила, що дійсно 19 лютого 2013 року в приміщенні її нотаріальної контори повинно було відбутись укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_4, і ОСОБА_3 Перед цим до неї декілька разів приходила ОСОБА_5 із представником агенції нерухомості ОСОБА_1 і цікавились процедурою відчуження квартири. Окрім цього, вони також відвідували її і ще з одним чоловіком - ОСОБА_8 та у неї, тобто нотаріуса, склалось враження, що саме він буде покупцем. Ця думка її покинула під час внесення у проект договору найменування сторін. Отож, в процесі вчинення нотаріальних дій по посвідченню вказаного договору купівлі-продажу нею був підготовлений проект договору, сторони погодили усі його істотні умови і підписали. Проте здійснюючи запис в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, виникли обставити, за яких при проведенні розрахунку між сторонами виник спір і вона зупинила усі подальші нотаріальні дії, вказаного запису не вчинила та викликала працівників міліції.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, суд прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Згідно вимог ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

19 лютого 2013 року в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_6 відбулось підписання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між продавцем ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_4 по довіреності від 08 лютого 2013 року посвідченій віце-консулом Генерального консульства України в Неаполі, ОСОБА_9, та покупцем ОСОБА_3

В силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки визнаний сторонами, той факт, що укладення цього правочину не було завершено, позаяк сторони не підписались в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій.

19 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернулась до слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області з заявою, в якій просила відшукати та притягнути до відповідальності невстановлену особу, яка 19 лютого 2013 року перебуваючи в приміщенні нотаріальної контори по АДРЕСА_2 заволоділа її коштами в сумі 30'000 дол. США чим спричинив їй шкоду на дану суму.

20 вересня 2013 року ОСОБА_3 подала слідчому уточнення до цієї заяви і вказала, що її вона зробила зі слів ОСОБА_10 та ОСОБА_5, які отримали у неї відповідно 72'200 дол. США та 59'000 дол. США у нотаріальній конторі по АДРЕСА_2 за продані їй квартири.

Згідно фотокопії листа слідчого СВ Тернопільського МВ УМВСУ в Тернопільській області № 24/10 від 28 липня 2013 року, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000687 від 20 лютого 2013 року за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про те, що невідома особа шляхом обману заволоділа їхніми грошовими коштами. В ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що вищевказане кримінальне правопорушення вчинив ОСОБА_8, якому 20 лютого у встановленому законом порядку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 статті 190 КК України - шахрайство - заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах.

Згідно фотокопії протоколу добровільної видачі від 19 червня 2013 року, слідчий СВ Тернопільського МВ УМВСУ в Тернопільській області Бачинська Г.П. у приміщенні службового кабінету зафіксувала те, що ОСОБА_5 добровільно надала їй грошові кошти в сумі 5'000 дол. США, які були нею отримані від ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що чоловік на ім'я ОСОБА_8 звернувся до нього із проханням допомогти розшукати квартиру яка продається. На що він повідомив ОСОБА_8, що про таке помешкання йому відомо і воно розташовано по АДРЕСА_1. Також він зателефонував власниці цього приміщення - ОСОБА_5 і познайомив її з ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_10 повідомив, що 19 лютого 2013 року він так само як і ОСОБА_5 продавав квартиру. Оформлення обох договорі купівлі-продажу відбувалось в однин день, а посвідчував їх один нотаріус - ОСОБА_6 Покупцем його квартири спочатку видався ОСОБА_8, але потім стало зрозуміло, що це, як і у випадку ОСОБА_5, є ОСОБА_3 Також він бачив, як ОСОБА_5 і ОСОБА_3 підписали договір купівлі-продажу квартири. При розрахунку були присутні ОСОБА_8, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 В подальшому ОСОБА_8 повідомив, що кошти за купівлю квартири ОСОБА_5 він внесе на її рахунок в банку. Це було ним частково виконано, а саме: гроші в сумі 5'000 дол. США таки були внесені на рахунок ОСОБА_5 Більше коштів у ОСОБА_8 не виявилось та за рештою грошей вони поїхали в смт. В.Березовиця де останній і зник. Окрім цього ОСОБА_10 стверджує, що жодних грошових коштів безпосередньо ОСОБА_5 ніхто не передавав.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що в лютому 2013 року чоловік на ім'я ОСОБА_8 запропонував купити йому дві квартири, на що він погодився. Покупку він, тобто свідок, вирішив оформити на ОСОБА_3 10 лютого 2013 року ним та ОСОБА_8 був проведено огляд таких житлових приміщень. Оформлення договорів купівлі-продажу повинна була здійснювати приватний нотаріус ОСОБА_6 Остання склала проекти договорів котрі були підписані сторонами. В подальшому був проведений розрахунок, а саме 59'000 дол. США він передав ОСОБА_5

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Частиною 3 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що тексти договорів, заповітів, довіреностей та ряду інших документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів.

Згідно ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно. Нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і який має печатку такого реєстратора. Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва здійснює пошук у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, у разі виявлення під час вчинення нотаріальних дій порушення законодавства негайно повідомляє про це відповідні правоохоронні органи для вжиття необхідних заходів. У разі виявлення нотаріусом або посадовою особою, які вчиняють нотаріальні дії, що ними допущено помилку при вчиненні нотаріальної дії або вчинена нотаріальна дія не відповідає законодавству, нотаріус або посадова особа, які вчиняють нотаріальні дії, зобов'язані повідомити про це сторони (осіб), стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про нотаріат», про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Кожний нотаріус веде окремий реєстр. Запис у реєстрі робиться чітко, розбірливо, із заповненням усіх граф, передбачених за встановленою формою. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

Згідно глави 11 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, кожній нотаріальній дії присвоюється окремий реєстровий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту внесення про це запису до реєстру для реєстрації нотаріальних дій. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії.

Згідно ч. 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на те, що сторонами договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 не було здійснено підпису у журналі реєстру для реєстрації нотаріальних дій така нотаріальна дія по посвідченню цього правочину не є вчиненою, а вказаний договір, в силу вимог ч. 3 статті 640 ЦК України, є неукладеним.

Твердження позивачки та її представника, про те, що частину коштів в сумі 30'000 дол. США вона передала ОСОБА_7, а той у свою чергу віддав їх ОСОБА_5 спростовуються наступними доказами:

· заявою ОСОБА_3 слідчому СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області Єлкову О.О. від 19 лютого 2013 року в якій вона вказала, що її грошовими коштами в сумі 30'000 дол. США заволоділа невстановлена особа у нотаріальній конторі по АДРЕСА_2;

· протоколом допиту потерпілої ОСОБА_3 від 20 лютого 2013 року з якого вбачається, що вона, будучи повідомленою про кримінальну відповідальність за завідома неправдиве показання пояснила, що «… нотаріус відчинив нам кімнату для передачі грошей в яку зайшов ОСОБА_8, а я передала гроші ОСОБА_7, який всю суму передав ОСОБА_8, який взяв їх та почав рахувати, а через деякий період часу я зайшла до нього. Після закінчення підрахунку ОСОБА_8 сказав, що все добре, всі гроші в сумі 130'000 дол. США є на місці, та повідомив, що йде з усіма грошима в банк для того щоб покласти гроші в повній сумі людям, у яких я придбала квартири…»;

· показами свідка ОСОБА_10 котрий зазначив, що жодних коштів за купівлю квартири АДРЕСА_1 безпосередньо ОСОБА_5 ніхто не передавав.

·

Стосовно показів свідка ОСОБА_7 в яких він зазначає, що гроші він передав саме ОСОБА_5, то тут суд вважає за необхідне зазначити таке.

19 лютого 2013 року ОСОБА_7 звернувся до слідчого СВ ТВМ УМВС України в Тернопільській області з проханням розшукати та притягнути до відповідальності невстановлену особу, яка 19 лютого 2013 року перебуваючи в приміщенні нотаріальної контори по АДРЕСА_2 заволоділа його грошовими коштами в сумі 100'000 дол. США, чим спричинила йому шкоду на вказану суму.

Як вбачається з протоколу допит потерпілого ОСОБА_7 від 19 лютого 2013 року, він, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідома неправдивих показів, пояснив, що «… запропонувала провести фінансовий розрахунок за квартири, що і було зроблено у спеціально відведеній кімнаті при відкритих дверях де ОСОБА_8 було передано сума 127'000 дол. США. За даним процесом спостерігали продавці з «Дружби» та власниця кв. з вул. Вільхова. Порахувавши гроші ОСОБА_8 забрав продавців пішов ставити гроші в «Приват Банк»…».

20 вересня 2013 року ОСОБА_7 подав слідчому СВ ТМВС України в Тернопільській області уточнення (від 20 вересня 2013 року) і вказав, що заяву від 19 лютого 2013 року він написав зі слів ОСОБА_10 та ОСОБА_5, які отримали у ОСОБА_3 відповідно 72'000 дол. США та 59'000 дол. США у вказаній нотаріальній конторі за продані їй квартири.

Після вказаних уточнень ОСОБА_7 не надавав додаткових пояснень слідчому СВ ТМВС України в Тернопільській області, протоколів допиту, при яких його б повідомляли про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів, не складалось.

Отож, співставивши пояснення свідка ОСОБА_7, котрі він виклав у заяві від 19 лютого 2013 року, протоколі його допиту як потерпілого від 19 лютого 2013 року, уточненнях (від 20 вересня 2013 року) до заяви від 19 лютого 2013 року та його покази дані ним у судовому засіданні суд приходить до переконання, що вони суперечливі між собою, не можуть буди джерелом достовірної інформації, а тому такі покази слід відкинути.

З аналогічних підстав суд відкидає як доказ того, що грошові кошти позивачки отримані саме ОСОБА_5, уточнення (від 20 вересня 2013 року) ОСОБА_3 до заяви від 19 лютого 2013 року в якій вона зазначає, що цю заяву вона зробила зі слів ОСОБА_10 та ОСОБА_5, які отримали у неї відповідно 72'200 та 59'000 дол. США.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином позивачкою не доведено факту передачі 473'700 грн. саме ОСОБА_5, тому немає підстав стверджувати, що остання володіла цими коштами, а це в свою чергу унеможливлює стягнення цих грошей як з неї, так і з ОСОБА_4

У зв'язку з тим, що судом не встановлено факту заподіяння позивачці шкоди, немає підстав для застосування до відповідачів штрафних санкцій та стягнення інфляційних та трьох відсотків річних.

Також слід зазначити, що кошти в розмірі 5'000 доларів США, які були перераховані ОСОБА_8 на рахунок ОСОБА_5, передані нею ж слідчому, який здійснює кримінальне провадження і будуть повернуті законному власнику в порядку встановленому КПК України.

Відповідно до ч. 3 статті 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Згідно статті 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Зважаючи на те, що суд визнав позовні вимоги не обґрунтованими і в задоволенні позову відмовив, суд вважає, що заходи забезпечення позову застосовані ухвалою суду від 15 травня 2013 року слід скасувати.

Згідно статті 88 ЦПК України, так як у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі не стягуються.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60 - 62, 88, 154, 209, 210, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 182, 210, 640, 657, 655 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про стягнення коштів.

Скасувати заходи забезпечення позову, а саме: арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1, згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2013 року.

На винесене рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом 10 діб.

Головуючий суддяЯ. В. Процько