Справа № 535/964/15-ц
Провадження № 2/535/428/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року смт. Котельва

КОТЕЛЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого: - ОСОБА_1, з секретарем судового засідання Білик Наталії Олександрівни, за участю: позивача: ОСОБА_2, відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_5, представника третьої особи: ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Котельва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділ державної виконавчої служби ОСОБА_8 районного управління юстиції, про поділ спільного сумісного майна подружжя, виключення майна з акту опису та звільнення його з-під арешту, в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд:

- визнати за нею, як за співвласником майна у спільній сумісній власності подружжя, право власності на 1/2 частину житлового будинку літ «А-2», загальною площею 131,8 кв.м., в тому числі житловою площею 37,4 кв.м., огорожі № 1,2, що розташовані за адресою: вул. Коцюбинського, 6, смт. Котельва, Котелевського району, Полтавської області.

- визнати за нею, право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1047 га., що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: вул. Коцюбинського, 6, смт. Котельва, Котелевського району, Полтавської області.

- виключити з акту опису й арешту майна від 02.11.2015 року, складеного старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби ОСОБА_8 районного управління юстиції ОСОБА_6 1/2 частину житлового будинку літ. «А-2», загальною площею 131,8 кв.м. , що розташований за адресою: вул. Коцюбинського, 6, смт. Котельва, Котелевського району, Полтавської області.

- звільнити з-під арешту 1/2 частину житлового будинку літ. «А-2», загальною площею 131,8 кв.м., що розташований за адресою: вул. Коцюбинського, 6, смт. Котельва, Котелевського району, Полтавської області, що був накладений старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби ОСОБА_8 районного управління юстиції ОСОБА_6 відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.11.2015 року по ВП № 48905406.

На обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що вона з 22 липня 1989 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та від шлюбу вони мають 3- х дітей, у тому числі малолітню доньку - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1

Вказала, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі вона разом із чоловіком побудувала житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Коцюбинського, 6, смт. Котельва, Полтавська область.

30 травня 1990 року рішенням виконавчого комітету ОСОБА_8 районної ради народних депутатів за № 144 «Про дозвіл будівництва індивідуальних житлових будинків та господарських приміщень» ОСОБА_3 було дозволено проведення будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель по вул. Коцюбинського, про що свідчить архівний витяг за № М/04-03.1/145 від 04.11.2015 року.

31 березня 1997 року рішенням виконкому ОСОБА_8 селищної ради за № 82 було затверджено акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та прийнято до експлуатації одноповерховий житловий будинок, який розташований в селищі Котельва по вул. Коцюбинського, 2-а, про що свідчить архівний витяг за № М/04-03.1/143 від 04.11.2015 року.

02 грудня 1998 року рішенням четвертої сесії ОСОБА_8 селищної ради XXIII скликання «Про впорядкування адресного господарства» змінено адресу домоволодіння з вул. Коцюбинського, 2а на вул. Коцюбинського, 6, про що свідчить довідка № 4317, надана виконавчим комітетом ОСОБА_8 селищної ради 02.11.2015 року.

28 вересня 2005 року рішенням виконкому ОСОБА_8 селищної ради № 277 було дозволено переобладнати житлову кімнату 1-7 площею 10,3 кв. м. в кухню.

04 листопада 2005 року рішенням виконавчого комітету ОСОБА_8 селищної ради № 321 «Про оформлення права власності на житловий будинок» ОСОБА_3 вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в селищі Котельва по вул. Коцюбинського, б, про що свідчить архівний витяг за № М/04-03.1/143 від 04.11.2015 року.

16 листопада 2005 року виконавчим комітетом ОСОБА_8 селищної ради на ім'я ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Коцюбинського, 6, смт. Котельва, Полтавська область.

Зазначила, що побудований ними житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1047 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та належить ОСОБА_3 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 908306 від 09.12.2005 року.

Разом з цим, із 02 жовтня 2015 року на виконанні у ВДВС ОСОБА_8 РУЮ перебуває ВП № 48905406 з примусового виконання в/л № 535/935/14-ц, виданого Котелевським районним судом Полтавської області 12.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 заборгованості за договором позики у сумі 66 462 доларів США, що в гривневому еквіваленті на час розгляду справи в суді становить 860 682,90 грн.

02.11.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС ОСОБА_8 РУЮ ОСОБА_6 було описано та накладено арешт на житловий будинок площею 131,8 кв. м.; що розташований на земельній ділянці площею 0,1047 га за адресою: вул. Коцюбинського, 6 в смт. Котельва Котелевського району Полтавської області, про що свідчить акт опису та арешту майна від 02.11.2015 року.

03.11.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС ОСОБА_8 РУЮ ОСОБА_6 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на вищевказаний житловий будинок, що належить їй з ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності та заборонено здійснювати його відчуження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовільнити з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому пояснила, що факт будівництва у період шлюбу за спільні кошти з ОСОБА_3 ніким із сторін по справі не оспорюється, а також зазначає, що вона має право на частину земельної ділянки.

Вважає, що на підставі статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» , належна їй частина майна повинна бути звільнена з під арешту.

Відповідач ОСОБА_3 визнав позовні вимоги повністю, просив суд їх задовільнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не зявився надавши письмову заяву, в якій зазначив, що просить справу розглядати без його участі та він позовні вимоги визнає та щодо рішення покладається на розсуд суду (а.с. 56).

Узагальнена позиція відповідача ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5 зводиться до того, що вони позовні вимоги визнають частково, а саме: не визнають вимогу у частині щодо визнання 1/2 права власності на земельну ділянку. При цьому пояснили, що земля не є тим майном, яке набуте у шлюбі, а виділ земельної ділянки у даній справі можливий коли мова б йшла про поділ будинку між подружжям та виділу конкретної частини будинку, щодо прийняття рішення по даній позовній вимоги покладалися на розсуд суду.

Представник третьої особи ОСОБА_10 проти позовних вимог не заперечувала щодо прийняття рішення покладалась на розсуд суду.

Суд, встановивши обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження встановлених обставин, приходить до т а к о г о.

Статтею 28 КпШС України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 цього Кодексу передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 70 названого Кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом, частина 1 статі 71 того ж Кодексу.

Частиною 2 статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2, перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 22 липня 1989 року та по теперішній час, від шлюбу мають трьох дітей, у тому числі малолітню доньку - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10-18).

Протоколом №5 засідання виконавчого комітету ОСОБА_8 районної Ради народних депутатів (смт Котельва Котелевського району Полтавської області) від 30 травня 1990 року рішенням №144 «Про дозвіл будівництва індивідуальних житлових будинків та господарських приміщень» - дозволено будівництво індивідуальних житлових будинків та господарських приміщень ОСОБА_3 вул. Коцюбинського, 6 (а.с. 23).

Протоколом №12 засідання виконавчого комітету ОСОБА_8 селищної ради (смт. Котельва Котелевського району Полтавської області) від 04 листопада 2005 року рішення №321 «Про оформлення права приватної власності на житловий будинок», оформлено право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в селище Котельва по вул. Коцюбинського, 6 (а.с. 25).

16 листопада 2005 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво на право власності на нерухоме майно, а саме: будинок, 2А, 131,8 кв. м., огорожа, №1, 2 Полтавська обл., ОСОБА_8 р., cмт Котельва, вул. Коцюбинського, буд. 6 (а.с. 28).

Тобто, за час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було придбано будинок.

Отже, аналіз досліджених доказів дає можливість зробити висновок, що даний будинок набутий в період шлюбу та є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а тому може бути предметом поділу між ними.

У звязку з наведеним суд вважає, що ОСОБА_2 має право власності на ? частину вище вказаного житлового будинку.

Щодо позовної вимоги визнання за позивачем ? земельної ділянки, то суд зазначає таке.

Спірний житловий будинок, який є спільним сумісним майном подружжя, розташований за адресою: вул. Коцюбинського, 6, cмт Котельва, Котелевського району Полтавської області та належить ОСОБА_3.

Так, вказана земельна ділянка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №908306 від 09.12.2005 року передана ОСОБА_3 безкоштовно у приватну власність у порядку приватизації на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_8 селищної ради «Про приватизацію земельних ділянок громадян ОСОБА_8 селищної ради» №86 від 31.03.1997 року, в подальшому відповідно до рішення виконавчого комітету ОСОБА_8 селищної ради «Про внесення змін у розмірі земельної ділянки, що передаються у власність громадян» № 289 від 28.09.2005 року було уточнено площу земельної ділянки, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з 0.10 га на 0,1047 га (а.с. 30, 31, 96).

Статтею 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

2. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

3. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

4. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

5. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.

6. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

Статтею 377 ЦК передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

2. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

3. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

4. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно розяснень, які містяться у п 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Відтак, суд вважає, що оскільки за ОСОБА_2 визнається право власності на ? частину будинку, а тому її позовні вимоги щодо визнання за нею право власності на 1/2 частини земельної ділянки на якій перебуває даний житловий будинок є обґрунтованими, при цьому враховуючи, що частина земельної ділянки їй буде необхідна і в тому числі, для обслуговування частини її будинку.

З приводу зняття арешту із спірного майна, суд зазначає таке.

Установлено, що 02.11.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС ОСОБА_8 РУЮ ОСОБА_6 було описано та накладено арешт на житловий будинок площею 131, 8 кв. м, що розташований на земельній ділянці площею 0, 1047 га за адресою: вул. Коцюбинського, 6 cмт. Котельва, Котелевського району, Полтавської області.

03.11.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС ОСОБА_8 РУЮ ОСОБА_6 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на вищевказаний житловий будинок.

09.11.2015 року відповідними постановами старшого державного виконавця ВДВС ОСОБА_8 РУЮ ОСОБА_6 було приєднано виконавчі провадження до зведеного виконавчого провадження, як ОСОБА_7 так і ОСОБА_4 до зведеного номера №49214602.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Пунктами 4 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» визначено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. При розгляді справ такої категорії суд зобовязаний звертати увагу, чи додержані відповідною службою особо вимоги закону про опис майна. Судам необхідно мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватись нормами цивільного та шлюбно-сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист.

Розясненнями п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» визначено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідного до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги щодо зняття арешту з частини майна, яке належить позивачу підлягають до задоволення, оскільки такий спосіб захисту не порушує прав осіб, в інтересах яких накладено арешт на майно.

Таким чином, зясувавши вище вказані обставини справи під час розгляду справи, суд вважає, що визнання позову відповідачами не суперечить закону, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають до повного їх задоволення.

На підставі наведеного та статей 28 КпШС, статей 60, 61, 70, 71 СК України, статтею 120 ЗК України, статей 368, 372 ЦК України, а також керуючись статтями 213-215, 218 ЦПК України суд, в и р і ш и в:

1.Позов ОСОБА_2 задовільнити повністю.

2.Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, як за співвласником майна у спільній сумісній власності подружжя, право власності на 1/2 частину житлового будинку літ «А-2», загальною площею 131,8 кв.м., в тому числі житловою площею 37,4 кв.м., огорожі № 1,2, що розташовані за адресою: вул. Коцюбинського, 6, смт. Котельва, Котелевського району, Полтавської області;

3.Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1047 га., що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: вул. Коцюбинського, 6, смт. Котельва, Котелевського району, Полтавської області.

4.Виключити з акту опису й арешту майна від 02.11.2015 року, складеного старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби ОСОБА_8 районного управління юстиції ОСОБА_6 1/2 частину житлового будинку літ. «А-2», загальною площею 131,8 кв.м. , що розташований за адресою: вул. Коцюбинського, 6, смт. Котельва, Котелевського району, Полтавської області.

5.Звільнити з-під арешту 1/2 частину житлового будинку літ. «А-2», загальною площею 131,8 кв.м., що розташований за адресою: вул. Коцюбинського, 6, смт. Котельва, Котелевського району, Полтавської області, що був накладений старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби ОСОБА_8 районного управління юстиції ОСОБА_6 відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 03.11.2015 року по ВП № 48905406.

6.Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право на його оскарження протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

7.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.О. Мальцев