Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: виконком Артемівської міської ради, ТОВ «Артемівський земельно-кадастровий центр», про усунення перешкод в користуванні власністю, розпорядження парканом, поновлення межі земельної ділянки та відшкодування майнової шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, посилаючись на те, що він на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2002 року є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 є власником сусіднього будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2. Влітку 2009 року ОСОБА_2 самовільно частково зруйнувала належний йому паркан, розташований на суміжній земельній ділянці. Відповідач не бажає добровільно вирішити питання щодо усунення перешкод у користуванні його парканом, щодо відновлення суміжної межі земельних ділянок. Він вимушений був звернутись до Артемівської міської ради за вирішенням спору та отримав відповідь про те, що фактичні розміри належної йому земельної ділянки не співпадають з розмірами, зазначеними у державному акті про право власності на землю, а саме: відстань із сторони червоної лінії складає 18,19 м, у той час, як згідно з державним актом має складати 19,5 м. Оскільки спір між ними не врегульований, йому рекомендовано звернутись до суду.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив визнати незаконними дії ОСОБА_2 щодо самовільного часткового руйнування належного йому паркана, перешкод у праві володіння, користування та розпорядження належним йому парканом, самовільного обновлення точки «А» на плані державного акта межі суміжної земельної ділянки, зобов'язати ОСОБА_2 прибрати колоди, які зруйнували та посунули його паркан, обновити межу суміжних земельних ділянок згідно з висновками судової земельно-технічної експертизи, стягнути судові витрати в сумі 5 614 грн 70 коп.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 05 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на те, що ОСОБА_3 не надано доказів встановлення межі його земельної ділянки в натурі на місцевості. Ураховуючи, що у справі відсутні докази встановлення межі між власниками земельних ділянок, що належать сторонам, та відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про вирішення земельного спору в межах населеного пункту щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності сторін в порядку ст. 158 ЗК України, висновок суду про відмову в задоволенні позову про зобов'язання ОСОБА_2 поновити межу земельних ділянок шляхом встановлення межі згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи є правильним.

Суд також обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні парканом, оскільки ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 чинить такі перешкоди. Посилання ОСОБА_3 на фотознімки паркана не підтверджують його доводи про те, що саме з вини ОСОБА_2 паркан похилився чи зруйнований. ОСОБА_2 заперечувала проти таких тверджень та посилалась на те, що паркан руйнується через будівництво ОСОБА_3 будинку впритул до паркана та через те, що паркан є старим, збудований задовго до того, як ОСОБА_3 став власником будинку.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко