Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитних договорів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсними: кредитного договору від 19 лютого 2007 року №11-1/112к-07; додаткового договору від 27 вересня 2007 року № 1 до кредитного договору від 19 лютого 2007 року №11-1/112к-07; кредитного договору від 19 червня 2008 року № 049-2008-2015; договору іпотеки на об'єкт незавершеного будівництва за адресою: с. Солонка, Пустомитівський район, Львівська область від 19 лютого 2007 року; додаткового договору від 27 вересня 2007 року до договору іпотеки від 19 лютого 2007 року; договору іпотеки житлового будинку, який знаходтться за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1. просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 19 лютого 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11-1/112к-07, згідно з п. 1.1 якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 75 тис. дол. США. 27 вересня 2007 року між сторонами укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 11-1/112к-07, згідно з яким ОСОБА_1 одержала від позичальника грошові кошти в сумі 90 тис. дол. США.

З метою забезпечення позичальником виконання зобов'язань за кредитним договором, 19 лютого 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого предметом іпотеки є об'єкт незавершеного будівництва (готовність 70 %), що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Солонка, та земельна ділянка площею 0,086 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Солонка. Також між сторонами 27 вересня 2007 року укладено додатковий договір до договору іпотеки від 19 лютого 2007 року.

19 червня 2008 року між ВАТ «Банк «Універсальний» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 049-2008-2105, згідно з п. 1.1 якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 26 тис. дол. США, та договір іпотеки, згідно з яким предметом іпотеки є житловий будинок загальною площею 260,1 кв. м, житловою площею 124,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, що є виділеною в натурі, межі якої визначено на місцевості та яка знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Солонка, площею 0,86 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Заявляючи позов про визнання кредитних договорів недійсними з посиланням на ст. 215 ЦК України, ОСОБА_1 зазначала про недодержання в момент вчинення правочинів вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України; посилалася на несправедливість умов кредитних договорів; ненадання банком при укладенні кредитних договорів детального розпису загальної вартості кредиту з повною орієнтовною вартістю кредиту, повної інформації про умови та форми кредитування, недоліки схем кредитування; зазначала, що умови договору свідчать про дисбаланс договірних прав та обов'язків на погіршення становища позичальника, що на її думку, свідчить про недотримання при укладенні кредитних договорів вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд, розглядаючи справу, дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог про визнання недійсними кредитних договорів з тих підстав, що банк перед їх укладенням не повідомив позичальника у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту, його обслуговуванням і поверненням), оскільки такі твердження спростовуються графіком погашення заборгованості за кредитом, додатками до договорів, які є невід'ємною частиною договорів, а також умовами кредитних договорів від 19 лютого 2007 року № 11-1/112 к-07, від 19 червня 2008 року № 049-2008-2105, якими передбачено істотні умови кредитних договорів, а саме: проценту ставку за користування кредитними коштами, порядок нарахування та сплати, черговість погашення заборгованості, розмір винагороди за видачу кредитних коштів, розмір пені та штрафу, плата за ініціювання кредиту, підстави збільшення процентної ставки, відповідальність сторін за невиконання умов договору, перелік додаткових витрат, які несе позичальник у зв'язку з отриманням кредиту, зазначені у додатку до кредитного договору від 19 червня 2008 року № 049-2008-2105, інші істотні умови кредитних договорів.

Твердження ОСОБА_1 про відсутність в кредитних договорах однієї з істотних його умов - відповідальності банку, спростовується п. п. 6.1, 9.3 кредитних договорів, якими передбачено, що банк за несвоєчасне перерахування кредитних коштів несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

ОСОБА_1 не заперечувала той факт, що її волевиявлення було вільним, ніхто не примушував її до укладення кредитних договорів, підписання договорів вона не заперечувала, її підписи на договорах та додатках до них свідчать про те, що з їх умовами вона була ознайомлена та погодилася з такими умовами надання та отримання кредитних коштів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що при укладенні кредитних договорів банком дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується умовами кредитних договорів, підписаних ОСОБА_1, якими передбачено інформацію щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань клієнта, а твердження ОСОБА_1 щодо несправедливості умов кредитного договору всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко