У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 18 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс») звернулось до суду з указаним позовом, просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 1 червня 2007 року в розмірі 594 268 грн 92 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: належну відповідачу земельну ділянку кадастровий № 010360011, загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, мікрорайон ГАЕС, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності чи незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до кредитного договору, укладеного 1 червня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3, останній надано кредит у розмірі 100 000 доларів США.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 1 червня 2007 року ОСОБА_3 передала в іпотеку банку належну їй земельну ділянку, кадастровий № 010360011, загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, мікрорайон ГАЕС.

Відповідно до договору факторингу та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги до ОСОБА_3 за зобов'язаннями останньої.

Станом на 31 жовтня 2013 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становить 74 348,67 доларів США, що станом на день розрахунку еквівалентно 594 268 грн 92 коп., та є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 березня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 18 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 1 червня 2007 року в розмірі 74 348,67 доларів США (що станом на дату розрахунку еквівалентно 594 268 грн 92 коп.) звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку кадастровий № 010360011, загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, мікрорайон ГАЕС, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності чи незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 1 червня 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2706/0607/88-185, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 100 000 доларів США строком до 1 червня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 1 червня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка кадастровий № 010360011, загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, мікрорайон ГАЕС.

Відповідно до договору факторингу та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги до ОСОБА_3 за зобов'язаннями останньої.

Внаслідок невиконання зобов'язання за кредитним договором заборгованість позичальника становить 594 268 грн 92 коп.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що за договором факторингу, на який посилався позивач у позовній заяві, відбулось відступлення права вимоги щодо ОСОБА_3 Крім того, позивач не надав доказів, що ОСОБА_3 отримувала письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, що унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15 право вимоги - права грошової вимоги банку щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли, а також ті, які можуть виникнути у майбутньому (майбутня вимога - у розумінні ст. 1078 ЦК України), на підставі кредитних договорів та підтверджуються документацією; реєстр заборгованостей боржників - це інформація, що стосується боржників, права вимоги щодо яких передаються від банку фактору на умовах цього договору, та їх заборгованості, оформлена за формою, встановленою в додатку № 1 та додатку № 8 до цього договору.

Згідно із п. 2.1. Договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15 банк відповідно до умов даного договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними в реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження в розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до п. 1.1 Договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» та умов цього договору сторони домовились, що разом із відступленням прав вимоги заборгованостей за кредитними договорами від боржників, що здійснюється на підставі Договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором.

Відповідач заперечувала передачу банком права вимоги щодо неї ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», просила витребувати відповідні докази (а.с. 103-108).

Апеляційний суд не перевірив доводи в цій частині, не з'ясував, чи надані позивачем докази щодо передачі вимоги за кредитним договором відповідають умовам Договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15 та Договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до договору про відступлення прав за іпотечними договорами та договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року право вимоги за укладеним із ОСОБА_3 кредитним договором та договором іпотеки було відступлено на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Невиконання ОСОБА_3 умов кредитного договору та заборгованість за кредитним договором у розмірі 74 348,67 доларів США (що еквівалентно станом на день розрахунку 594 268 грн 92 коп.) є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності чи незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Апеляційний суд не спростував висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не одержала письмову вимогу про порушення відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» і не мотивував, чи перешкоджає зверненню стягненню на предмет іпотеки не одержання зазначеної вимоги іпотекодержателем.

Резолютивна частина рішення апеляційного суду не відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України та ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Апеляційний суд, без урахування положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в резолютивній частині рішення не зазначив складові загального розміру заборгованості, що підлягають сплаті іпотекодержателем з вартості предмета іпотеки.

ОСОБА_3 заперечувала розмір заборгованості та надані на її підтвердження письмові докази..

Як убачається з матеріалів справи, довідка від 31 жовтня 2013 року розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2706/06007/88-185 від 6/1/2007 року підписана ОСОБА_4 (а.с. 19).

У матеріалах справи містяться копії довіреності № 29-юр від 2 січня 2013 року та довіреності № 231/1-юр від 25 вересня 2013 року, видані на ім'я ОСОБА_4 та дійсні до 31 грудня 2013 року, які відрізняються за наданими повноваженнями представнику ОСОБА_4 Так, у довіреності від 2 січня 2013 року представнику ОСОБА_4 надано право підписувати довідки, окрім таких, що містять інформацію про фінансовий стан боржника.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором відповідно до довідки від 31 жовтня 2013 року розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2706/06007/88-185 від 6/1/2007 року, апеляційний суд не з'ясував, чи уповноважений ОСОБА_4 на підписання такої довідки та у зв'язку з цим дійсний розмір заборгованості за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги що судом не залучено до участі в справі чоловіка відповідача ОСОБА_5 - поручителя за договором поруки від 1 червня 2007 року, є необгрунтованими, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням та вартості переданого в іпотеку на забезпечення його виконання майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 3 ст. 39 Закону «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Зазначеними нормами матеріального права не передбачено можливості відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з неспівмірністю заборгованості за основним зобов'язанням та вартості переданого в іпотеку на забезпечення його виконання майна. Зазначене може бути враховано лише за умови, що порушенням зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

Оскільки допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального, а також процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 18 червня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник