16.07.2015 Єдиний унікальний номер 205/5146/15-ц
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

"16" липня 2015 р. суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Федченко В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 15 липня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення боргу. Разом з позовом позивач надав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки не має підстав вважати, що відповідачем будуть проведені дії на погашення боргу.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а відповідно до п.2 ч.2 ст. 151 ЦПК України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Суддя ознайомившись з заявою про забезпечення позову, вважає її не обґрунтованою відповідно до вимог ст.151 ЦПК України, оскільки не зазначені будь-які докази, що відповідачеві у даній справі належить на праві власності будь-яке рухоме та не рухоме майно, не надано і будь-яких доказів вартості майна, щодо якого прохають застосувати забезпечення позову в межах суми боргу (відшкодування шкоди), що перешкоджає суду при розгляді даної заяви перевірити співмірність вартості майна, щодо якого прохають застосувати забезпечення позову, розміру позовних вимог.

З урахуванням зазначеного у суду не має підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача є необґрунтованою на законі, а необхідність забезпечення позову не вмотивована, в звязку з чим в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151-153 України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.М. Федченко