ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/927/15-ц
Провадження № 2/210/971/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"16" грудня 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Чайкіної О.В.,

за участю секретаря Куксенко О.В.

за участю сторін: представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, права на спадкування та встановлення факту проживання однією сім"єю понад п"ять років,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Дзержинської районної в місті ради, в якому просила встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4, фактивизнати її спадкоємцем четвертої черги після смерті померлого та визнати за нею права на спадщину на майно, яке належало померлому. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_4, перебувала в зареєстрованому шлюбі з жовтня 1965 року, від сумісного життя був син, в жовтні 1974 року шлюб с померлим був формально розторгнутий, але продовжували проживати разом по день його смерті 12.10.2013 року. Оскільки Позивач проживала разом зі спадкодавцем однією сімєю більше пяти років, то вважає себе спадкоємицею четвертої черги, у звязку з чим просила суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивач позов підтримав та пояснив суду, що позивач доводиться йому тіткою, а спадкодавець ОСОБА_4, дядьком. Позивач та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, але оформили розлучення та продовжували проживати весь час разом до смерті ОСОБА_4. Позивач разом зі спадкодавцем вели спільний побут, разом придбали квартиру в січні 1994 року. Жодних рідних вони більше не мали. Син спадкодавця та Позивача помер в 1991 році. Він як племінник претензій на спадкове майно не має.

Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, вислухавши пояснення свідків, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК УКраїни).

Як вбачається із матеріалів справи, 11 жовтня 2013 року помер ОСОБА_4, свідоцтво про смерть серії 1-КИ № 536633 (а.с.9). Позивачу та Спадкодавцю за життя належала квартира АДРЕСА_1, що вбачається з свідоцтва про право власності на житло № Д-291, від 28.01.1994 року.(с.19).

Як вбачається з матеріалів справи 12.03.1996 року ОСОБА_4 було складено заповіт, яким заповідає ОСОБА_3 ? частини квартири, що знаходиться в м. Кривому Розі по вул. Революційна, 67/12 (а.с. 14). Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, у вигляді ? вищевказаної квартири, яку фактично прийняла ОСОБА_3 В судовому засіданні встановлено, що Позивач зареєстрована у квартирі № 12, б. 67 по вул. Революційна в м. Кривий Ріг.

Як вбачається з довідки від 04 лютого 2015 року Позивач проживала з померлим ОСОБА_4 понад пять років у їхній квартирі АДРЕСА_2, після смерті останнього продовжує користуватися вказаною квартирою (а.с.13).

Крім того, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 35-2014, заведена за зверненням ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4, позивач успадкувала після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом 1/2 частки квартира АДРЕСА_1, про що здійснено відповідні записи в реєстрі спадкових справ та видано відповідне свідоцтво (17, 54-78).

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування,неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно статті 1264 ЦК України: у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

На момент відкриття спадщини Позивач проживала разом із ОСОБА_4 однією сім'єю більш п'яти років. Вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обв'язки, мали спільний бюджет, матеріально забезпечували свою сім'ю, сплачували рахунки по комунальним платежам, отримували кореспонденцію на адресу проживання, придбавали речі та майно для сумісного користування, несли спільні витрати.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що є сусідкою Позивачки та померлого ОСОБА_4 Останні проживали однією сімєю. Жодних скарг та сварок ніколи не було. вони перебували у шлюбі, завжди жили разом, ніхто нікуди не від"їжджав, але чомусь офіційно оформили розлучення. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що є сусідкою родини ОСОБА_4. Останні проживали однією сімєю. Мали сина, який помер. Весь час протягом останніх сорока років вони жили разом. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 засвідчила що ОСОБА_4 жили разом, після розлучення залишились проживати разом.

Суд не вбачає підстав не довіряти свідкам, які надали покази будучи попередженими про кримінальну відповідальність., під присягою. Їх покази добровільні, логічні, узгоджуються з письмовими матеріалами справи та не викликають сумнівів в їх недостовірності.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Після звернення до нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на грошові вклади з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, та страхові виплати, Позивачу було відмовлено через необхідність встановлення факту проживання Позивача разом зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини та визнання Позивача спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 11 жовтня 2013 року, в судовому порядку.

Таким чином, усі допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факт проживання Позивача за адресою: будинок № 67, кв. № 12 по вулиці Революційна у м. Кривий Ріг з 2005 року, що дає підстави суду для часткового задоволення позову у цій частині та встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_4 з жовтня 1965 року.

Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом враховані норма ст. 3 СК України, яка вказує, що сім`ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обовязки. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові, солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають однин одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача в частині встановлення постійного факту проживання однією сім'єю більш ніж п"ять років.

Враховуючи, що на момент відкриття спадщини діє ЦК України 2004 року, який набув чинності 1 січня 2004 року, суд вистановлює факт сумісного проживання позивача з померлим ОСОБА_4 з 01 січня 2004року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів судом як визнання права.

З системного тлумачення вищевказаних норм матеріального права, в їх нерозривному поєднанні з ст.ст. 3, 4, 15 ЦПК України вбачається, що позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах субєктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Зі змісту позову вбачається, що позивач звернулася за захистом своїх спадкових прав, які вона не може реалізувати у звязку з невизнанням її спадкоємцем четвертої черги та не визнанням її права на спадщину.

За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Як встановлено судом позивач дійсно протягом періоду часу, починаючи з 1965 року проживала разом з ОСОБА_4 однією сім"єю, після їх розлучення, інші спадкоємці відсутні, тому вона являється спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом і має право на спадкування не лише за заповітом, й в порядку спадкування за законом на майно, зокрема банківські вклади, які залишились після смерті ОСОБА_4, померлого 11 жовтня 2013 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1218-1223, 1258-1261, 1268-1270, Цивільного кодексу України ст.ст. 3,4 10, 60, 169, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, права на спадкування та встановлення факту проживання однією сім"єю понад п"ять років задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_4 однією сімєю, а саме з 01 січня 2004 року по 11 жовтня 2013 року.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкоємцем чертветрої черги за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 11 жовтня 2013 року.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 11 жовтня 2013 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Повний текст рішення складено 21 грудня 2015.року.

Суддя: О. В. Чайкіна