№621/2829/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

26 листопада 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді - Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Акулової А.М.,

представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, припинення права власності,

в с т а н о в и в:

27 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою в якій просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на ? частину житлового будинку № 11 по вул. Піонера в м. Зміїв Харківської області з відповідною частиною надвірних будівель.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що більше ніж 10 років добросовісно володіє вищезазначеним будинком, відкрито, безперервно здійснює його обслуговування, веде необхідні ремонтні роботи. 27 листопада 2009 року батько, який був власником ? частини вказаного житлового будинку, помер. Після його смерті позивач оформила спадщину на своє імя. Коли у 2015 року виникла необхідність підключити будинок до газопостачання, зясувалося, що ? частина будинку, в якій мешкає позивач, належить не батьку, як вона завжди вважала, а іншій сторонній особі ОСОБА_5, який помер 09 серпня 1983 року. Інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за нею право власності на ? частину будинку в порядку набувальної давності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що батько продав ? частини будинку прадіду позивачки. Пятдесят років потому їх сімя виїхала з будинку, мати на спадщину не претендує. Вони завжди вважали, що ОСОБА_6 оформив документи на своє імя. У будинку постійно з 2005 року проживає ОСОБА_3, її померлий батько вів аморальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердила факт постійного проживання ОСОБА_3 в спірному будинку та показала про те, що з часу народження ОСОБА_3 мешкає у будинку, прадід оформленням правовстановлюючих документів на будинок не займався.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Предметом спору є визнання права власності за набувальною давністю за ОСОБА_3 на ? частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташованого за адресою: м. Зміїв Харківської області, вул. Піонера, 11.

Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України у п. 9 та п. 13 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових порав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння повинно бути відкритим, тобто особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Крім того, володіння є безперервним, а саме, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

01 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України, разом з яким вступила в дію норма, передбачена ст. 344 ЦК України - про набувальну давність.

Стаття 344 ЦК України запровадила до цивільного законодавства новий інститут - набуття права власності за давністю володіння. ЦК УРСР 1963 року не містив поняття «набувальна давність», воно набуло юридичного значення в день набрання чинності новим ЦК України. Проте, в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України зазначається, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність діють і тоді, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим документом, тобто не раніше 01 січня 2001 року.

З наведеного вище вбачається, що позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно можуть бути пред'явлені в судовому порядку, починаючи з 01 січня 2011 року. Граничний час, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно - 01 січня 2001 року. При цьому, якщо строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 01.01.2001 року.

Отже, особа, яка добросовісно заволоділа нерухомим майном в період до 01 січня 2001 року і продовжила ним відкрито користуватися протягом тривалого терміну, набуває права вимоги про визнання права власності на таке майно за набувальною давністю в судовому порядку саме лише 01 січня 2011 року, саме з підстав, передбачених ст. 344 ЦК України та за умови доведеності необхідних для цього підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати те, що: 1) право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; 2) задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння; 3) за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 - можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести саме позивач, що відповідає вимогам ст. 60 ЦПК України, є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Так, у судовому засіданні встановлено, що 27 листопада 2009 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 247013, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області. (а.с. 11)

Родинний зв'язок між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІV-ВЛ № 311366, з якого вбачається, що в графі «батько» записано «Гринько Олександр Миколайович». (а.с. 12)

08 вересня 2007 року укладено шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на «Сердюкова». (а.с. 13)

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори 26 серпня 2011 року, ОСОБА_3 прийняла спадщину у виді ? частки жилого будинку з відповідною часткою надвірних будівель № 11 по вул. Піонера в м. Змієві Харківської області, що належала померлому ОСОБА_7 на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Готвальдівською державною нотаріальною конторою 11 травня 1988 року за р. № 1378 (дублікат видано Зміївською державною нотаріальною конторою 04 червня 2010 року за р. № 1-977), зареєстрованого у комунальному підприємстві «Зміївське бюро технічної інвентаризації» 16 червня 2010 року за р. № 6-537 (а.с. 14), що також підтверджується даними з Витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП «Зміївське БТІ». (а.с. 21)

Відповідно до даних з копії довідки № 1634 від 16 жовтня 2015 року, виданої КП «Зміївське БТІ», згідно архівних матеріалів житловий будинок № 11 по вул. Піонера в м. Змієві Харківської області станом на 31.12.2012 року належав в ? частці ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою 06 лютого 1951 року р-р № 671, зареєстрованого в КП «Зміївське БТІ» 07 лютого 1951 року за р-р в кн. 6-537; в іншій ? частці ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою 26 серпня 2011 року р-р № 1-1698, зареєстрованого в КП «Зміївське БТІ» 02 вересня 2011 року р-р в кн. 6-537 (а.с. 15), що також підтверджується даними з технічного паспорту на житловий будинок № 11 по вул. Піонера в м. Змієві Харківської області. (а.с.16-20)

З копії свідоцтва про смерть серії ІІ-ВЛ № 453554 вбачається, що ОСОБА_5 помер 09 серпня 1983 року. (а.с. 22)

ОСОБА_3 з 20.04.2005 року зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України та актом від 20.10.2015 року, яким посвідчено факт того, що ОСОБА_3 в цілому з 2005 року, відкрито та безперервно володіє будинком №11 по вул. Піонера в м. Зміїв шляхом проживання у ньому, виконання ремонту тощо. ОСОБА_7, який помер у 2009 році, постійно у будинку не проживав, зловживав спиртними напоями, вів аморальний спосіб життя. ОСОБА_4 на спадщину ОСОБА_5 у виді половини спірного будинку ніколи не претендувала і не має такого наміру. (а.с.6,32)

Тобто, позивач добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується вказаним будинком, здійснює всі витрати по утриманню та догляду за вказаним будинком, фактично відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб більше ніж 10 років.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 4.11.1950 р., що набрала чинності для України з 11.09.1997 р., яка є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, закрема і в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5, рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, тривалий час добросовісно володіє будинком, розташованим за адресою: м. Зміїв Харківської області, вул. Піонера, 11, проживає у ньому, відкрито, безперервно, здійснює обслуговування будинку, доглядаючи за ним, добросовісно користуються нерухомим майном більше 10 років, інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, а визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину будинку, що знаходиться за адресою: м. Зміїв Харківської області, вул. Піонера, 11, в порядку набувальної давності.

У відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Враховуючи, що право власності на ? частину будинку №11 по вул. Піонера в м. Зміїв на даний час зареєстровано за ОСОБА_5, який помер 09.08.1983 року, спадкоємцем на вказане майно є відповідач, яка відмовилась від права на вказане майно, є підстави для припинення права ОСОБА_5 на нерухоме майно з підстав, передбачених п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 328, 344 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 та Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, ст. ст. 10, 11, 60, 169, 208, 209, 212,214, 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, припинення права власності задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №11, розташованого по вул. Піонера в м. Зміїв Харківської області за набувальною давністю.

Припинити право власності ОСОБА_5, померлого 09 серпня 1983 року, на ? частину житлового будинку №11 по вул. Піонера в м. Зміїв Харківської області.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий: