22-ц/775/1178/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Вайновська О.Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Биліна Т.І., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» на рішення Володарського районного суду Донецької області від 30 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015р. ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 19.10.2012р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2203/39-313 від 19.10.2012р., за яким позичальнику надано споживчий кредит в розмірі 72093грн. на придбання автомобіля CHERY, зі строком користування кредитом по 18.10.2017р., зі сплатою за користування кредитними коштами процентів в розмірі 16,7% річних. У забезпечення виконання кредитного зобовязання 19.10.2012р. між банком і поручителем ОСОБА_3 укладено договір поруки № 2203/39-1, а також між банком і заставодавцем ОСОБА_2 укладено договір застави (транспортних засобів) № 2203/39, предметом якого є придбаний за кредитні кошти автомобіль марки CHERY, моделі М11 3НІ, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Внаслідок невиконання позичальником і поручителем взятих на себе зобов'язань станом на 07.04.2015р. виникла заборгованість в сумі 57848,17грн., яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів. Крім того, банк посилався на порушення заставодавцем п.п. 3.3.4 договору застави щодо обовязкового страхування предмета застави на повну вартість за власний рахунок, за що договором передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 1,5% від заставної вартості предмета, який збільшується на 0,75 процентів щомісячно наростаючим підсумком, що в грошовому виразі розраховано банком за період грудень 2013р.-червень 215р. в сумі 15448,50грн., яку позивач просив стягнути з заставодавця. Також банк просив відшкодувати за рахунок відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 30 липня 2015 року позов ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором у сумі 63248,17грн., судовий збір у сумі 632,48грн., а разом 63880,65грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити, ухваливши нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, який заперечував проти доводів скарги позивача, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи представника АБ «УКРГАЗБАНК», від якого надійшла заява про вирішення справи у його відсутність, та співвідповідача ОСОБА_3, дослідивши письмові матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, з таких підстав.

Як встановлено судом і це вбачається з матеріалів справи, 19.10.2012р. між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2203/39-313, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 72093грн. на придбання автомобіля CHERY, моделі М11 3НГ, 2012р. випуску, на умовах сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 16,7% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту по 18.10.2017р.(а.с. 20-30).

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань укладено 2 договори забезпечувального характеру: договір поруки № 2203/39-1 від 19.10.2012р. між банком і поручителем ОСОБА_3, за якою співвідповідач зобовязалася перед банком відповідати в повному обсязі за невиконання позичальником зобовязань перед кредитором; договір застави № 2203/39 (транспортних засобів) від 19.10.2012р. між банком і заставодавцем ОСОБА_2, згідно якого передано в заставу автомобіль марки CHERY, моделі М11 3НГ, 2012 року випуску, номер шасі LVVDB11B7CD208221, колір червоний, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 2 ВРЕР м. Маріуполя при УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області 17.10.2012р. (а.с. 31-38).

23.09.2013р. між страховиком ТДВ «Експрес Страхування» і страхувальником ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів та страхування від нещасних випадків № 202.13.2197133, за умовами якого застраховано предмет застави набутий позичальником за кредитні кошти автомобіль на період з 17.10.2013р. по 16.10.2014р. включно (а.с. 69-73).

Внаслідок неналежного виконання позичальником і поручителем взятих на себе зобов'язань станом на 07.04.2015р. по кредитному договору утворилась заборгованість в загальній сумі 57848,17грн., з яких: 45203,45грн. - заборгованість за кредитом строкова, 7725,28грн. - заборгованість за кредитом прострочена, 946,57грн. - заборгованість за процентам поточна, 3972,87грн. - заборгованість по процентам прострочена.

Крім того, у зв'язку з невиконанням заставодавцем ОСОБА_2 обов'язку, регламентованого п. 3.3.4 договору застави, щодо страхування придбаного за кредитні кошти автомобіля йому нараховано штраф, передбачений у п. 4.2 цього договору в розмірі 15448,50грн.

Задовольняючи позов частково, суд з позичальника із солідарним поручителем стягнув в повному обсязі утворену заборгованість за кредитним договором, що включає строкову заборгованість за кредитом і відсотками і прострочену заборгованість по кредиту і відсоткам. Частково задовольняючи вимоги банку щодо стягнення штрафу за невиконання умов страхування предмету застави, суд взяв до уваги виконання заставодавцем ОСОБА_2 вимог п. 3.3.4 цього договору, що полягає у страхуванні транспортного засобу за договором від 23.09.2013р., у зв'язку з чим судом виключено з розрахунку штрафу період дії договору страхування. Оскільки заставодавець не пролонгував дію договору страхування, то суд розрахував штраф з наступного місяця після закінчення строку дії договору страхування з листопада 2014 року по червень 2015р. в сумі 5400грн., виходячи з дійсної вартості транспортного засобу 80000грн.; нараховану суму штрафу суд присудив до стягнення в солідарному порядку з позичальника і поручителя.

З такими висновками суду в повному обсязі погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки встановлені законом або договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, п. 4.2.3 кредитного договору, наслідками порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Суд, беручи до уваги зібрані докази, вважав доведеним факт неналежного виконання позичальником і поручителем умов кредитного договору і договору поруки щодо повернення суми кредиту і плати за нього, всупереч вимогам закону і умовам цих договорів. На підставі цього суд дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про доведеність заборгованості в сумі 57848,17грн., визначеної станом 07.04.2015р. (а.с. 8-19), що має бути стягнута в порядку захисту майнових прав банку з відповідачів в солідарному порядку.

Досліджуючи аргументи апеляційної скарги позивача в частині стягнення штрафу, обумовленого договором застави, колегія суддів вбачає їх частково обґрунтованими з огляду на нижчевикладене.

Приймаючи рішення про солідарне стягнення з позичальника і поручителя штрафу в частковому розмірі, суд не в достатній мірі врахував положення матеріального закону.

Так, статтею 553 ЦК України і умовами договору поруки (п. 1.2, 1.4) визначено солідарний обов'язок позичальника і поручителя з повернення в повному обсязі кредитного ресурсу, процентів за користування ним, а також нарахованої прострочки за кредитом, процентами і штрафні санкції, що обумовлені суто кредитним договором і договором поруки, як одним з видів забезпечення виконання кредитних зобов'язань, це межі відповідальності позичальника і поручителя.

Разом з тим, другим видом забезпечення виконання кредитних зобов'язань є договір застави транспортного засобу, який в своїх умовах визначає межі відповідальності заставодавця і позичальника, що в даному випадку збігається в одній особі. Цим другим видом забезпечення передбачено певні умови, погоджені сторонами договору застави, що стосуються нарахування штрафу за нездійснення або несвоєчасне здійснення страхування предмета застави на повну вартість за власний рахунок.

Так, пунктом 3.3.4 договору застави, укладеного між банком і ОСОБА_2, передбачено, що заставодавець зобовязаний здійснити страхування предмета застави на повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування.

Згідно п. 4.2. договору застави передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання п. 3.3.4 договору позичальник сплачує на користь банку штраф у розмірі 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п. 2.3 договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком, починаючи з другого календарного місяця, що слідує за місяцем порушення.

Враховуючи наведене, покласти міру відповідальності у вигляді штрафу можна тільки на відповідача ОСОБА_2, бо виконання договору застави сторонньою до цього договору особою ОСОБА_3 - не є обов'язковим для неї в сенсі ст.ст. 14, 526, 629 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про часткове стягнення суми штрафу, суд взяв період з наступного місяця після закінчення строку дії договору страхування з листопада 2014 року по червень 2015р. З цим колегія погоджується, відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо необхідності нарахування штрафу за весь період грудень 2013 року - червень 2015 року.

Так, укладення договору страхування від 23.09.2013р. заставодавцем ОСОБА_2 з терміном його дії 17.10.201р.-16.10.2014р., підтверджено оригіналом цього документу - екземпляр страхувальника ОСОБА_2, наявний в матеріалах справи (а.с. 70-73), проаналізований і врахований судом при постановленні рішення. Крім того, з оглянутих в ході апеляційного перегляду справи оригіналів платіжних документів квитанції № 552655 і № 5526349 від 14.10.2013р. про сплату загальної страхової премії 5212грн. і страхового платежу в сумі 278,89грн., копії яких маються в справі (а.с. 85), суд пересвідчився у виконанні відповідачем свого зобов'язання, передбаченого у п. 3.3.4 договору застави, за період чинності цього договору страхування, який має бути виключений з всього періоду, за який банк нарахував відповідачеві штраф.

Питання повноти внесених ОСОБА_2 страхових платежів, обумовлених договором страхування із страховиком ТДВ «Експрес Страхування» не знаходиться в площині кредитних відносин, з приводу яких виник даний спір, бо позивач ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» не є страховиком.

Враховуючи реальне існування договору страхування, який відповідно до п. 5.5 цього договору набув чинності у зв'язку з уплатою страхувальником ОСОБА_2 14.10.2013р. 100% загальної страхової премії і першого страхового платежу, доводи апеляційної скарги позивача щодо несвоєчасного подання цього доказу в порушення ст. 131 ЦПК України, що має бути підставою для неврахування договору при ухваленні рішення - не є в достатній мірі ґрунтовними, оскільки не відповідають принципу цивільного судочинства щодо повноти і всебічності з'ясування обставин справи (ст. 10 ЦПК України).

Втім, як вбачив суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, заставодавцем із спливом строку дії договору страхування не виконані дії, регламентовані абз. 2,3 п. 3.3.4 договору застави щодо забезпечення безперервної дії страхового покриття щодо предмету застави на весь час виконання кредитних зобов'язань і завчасне укладення нового договору страхування до закінчення строку дії попереднього договору страхування, що є підставою для застосування до ОСОБА_2 відповідальності, визначеної п. 4.2 договору застави щодо нарахування штрафу в даному випадку за період листопад 2014р. - червень 2015р., як правильно визначився суд першої інстанції.

Заперечення ОСОБА_2, що вимога щодо штрафу не витікає з кредитного договору, не є слушними, оскільки сплата штрафу була узгоджена між банком і ОСОБА_2 у змісті договору застави, що забезпечує виконання кредитних зобов'язань позичальника, що є обов'язковим до виконання.

Визначаючи формулу розрахунку штрафу, суд взяв за основу вартість транспортного засобу 800000грн., визначену у договору страхуванні. При цьому поза увагою суду залишилась регламентована п. 4.2 договору застави формула розрахунку, згідно з якою мала бути взята до розрахунку погоджена між сторонами заставна вартість предмета застави, визначена у п. 2.3 цього договору в розмірі 102990грн.

У відповідності з цим пунктом договору застави штраф за визначений судом на 07.04.2015р.період має обчислюватись наступним чином: 1544,85грн. (102990:100х1,5%) за листопад 2014 року + 5406,98грн. ((102990:100х0,75%х7міс.) за грудень 2014р.-червень2015р. = 6951,83грн. І саме ця сума штрафу має бути стягнута з заставодавця у якості застосування обумовленої договором застави відповідальності ОСОБА_2

Підсумовуючи викладене, рішення суду відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає зміні з ухваленням нового рішення про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 утвореної станом на заборгованості в сумі 57848,17грн., а також стягнення з заставодавця ОСОБА_2 штрафу за неналежне виконання зобов'язань щодо страхування предмета застави в розмірі 6951,83грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги підлягають перерозподілу понесені сторонами витрати з оплати судового збору.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд присудив до стягнення відповідачів суму заборгованості за кредитним договором із урахуванням солідарної відповідальності поручителя в сумі 57848,17грн., 1% від якої становить 578,48грн. Тому з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача в порядку відшкодування судового збору з кожного по 289,24грн. ( 578,48:100%); з ОСОБА_2, крім того, підлягає стягненню на користь банка судовий збір в сумі 69,52грн. (1% від присудженої суми штрафу 6951,83грн.), в всього з нього належить стягнути 358,76грн. (289,24+69,52).

Крім того, у зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги банка з відповідачів слід стягнути судовий збір за її подачу в розмірі, визначеному п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (110% від присуджених сум): з ОСОБА_2 - 394,64грн. (110% від 358,76грн.), з ОСОБА_3 - 318,16грн. (110% від 289,24грн.).

Загалом підлягає стягненню в порядку компенсації позивачеві сплачених ним витрат з оплати судового збору: з ОСОБА_2 - 753,40грн. (358,76+394,64), з ОСОБА_3 - 607,40грн. (289,24+318,16).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 30 липня 2015 року змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором у сумі 57848 (п'ятдесят сім тисяч вісімсот сорок вісім) гривень 17 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» штраф за невиконання умов страхування предмету застави в сумі 6951 (шість тисяч дев'ятьсот п'ятдесят одна) гривні 83 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» судовий збір у сумі 753 (сімсот п'ятдесят три) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» судовий збір у сумі 607 (шістсот сім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий С.А. Попова

Судді Т.І. Биліна

ОСОБА_4