РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2015 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Світлик О.М.

при секретарі судового засідання Копчі Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01 жовтня 2004 року, між нею та ОСОБА_5 укладено договір купівлі - продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 802. За умовами даного правочину ОСОБА_5 продала, а вона купила квартиру, розташовану в АДРЕСА_1. Внаслідок укладення даного правочину вона набула право приватної власності на вказану квартиру.

Пояснює, що після придбання даної квартири, вона разом з відповідачами почала проживати в даній квартирі. Разом з тим, вже більше 9 місяців відповідачі не проживають у належній їй квартирі. Вона неодноразово зверталася до відповідачів із проханням про зняття з реєстрації з даної квартири, оскільки такі не проживають в ній. Однак, вони відмовились від вчинення таких дій, чим створюють перешкоди у користуванні власністю.

Зазначає, що реєстрація відповідачів за вказаною адресою позбавляє її конституційного права, як власника квартири вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідачі не проживають у квартирі тривалий час вважає, що такі втратили право на проживання в ній, а тому просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, однак, представником позивача ОСОБА_7 через канцелярію суду було подано заяву від 30.12.2015 року про розгляд справи без їх участі. Свої позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, однак, подав через канцелярію суду заяву від 14.12.2015 року про визнання позову та розгляд справи без його участі. У заяві зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними і він не заперечує проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не зявився, подав через канцелярію суду заяву від 10.12.2015 року про визнання позову та розгляд справи без його участі. У заяві зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 він визнає повністю, так як не проживає у даній квартирі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання також не зявився, однак, його представник ОСОБА_8 подав через канцелярію суду заяву від 30.12.2015 року про визнання позову та розгляд справи без його участі. У заяві зазначає, що у звязку з тим, що відповідач ОСОБА_3 фактично не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, він не заперечує проти задоволення позову та визнання його таким, що втратив право на користування даною квартирою.

Враховуючи вказані заяви учасників судового процесу справа розглянута в порядку ст. ст. 158, 169 ЦПК України за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Беручи до уваги, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши забрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.

Так, як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором купівлі продажу квартири від 01.10.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 802, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_5 (продавець) продала ОСОБА_1 (покупець) квартиру, що знаходиться АДРЕСА_3, розташовану по вул. Грушевського в м. Ужгороді. Вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 30,6 кв.м, загальною площею 44,6 кв.м.

Реєстрація договору підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 01.10.2004 року, номер витягу: 161486 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.10.2004 року, номер витягу 5236393, номер запису 2640, в книзі 12.

Відповідно до довідки за вих. № 754 від 03.11.2015 року, виданої ПП «Ужгородський Будинковий Сервіс» гр. ОСОБА_1, про те, що остання проживає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, склад її сімї: чоловік ОСОБА_3, син ОСОБА_4 та брат ОСОБА_2.

Крім того, згідно з відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області від 24.11.2015 року за вих. № 47/15788, № 47/15806 та № 47/15826, місце проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 23.10.2007 року ОСОБА_3, 17.04.2012 року - ОСОБА_4 та 22.03.2013 року ОСОБА_2

Проте, як встановлено судом, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вже тривалий час не проживають у даній квартирі, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом про фактичне проживання особи (для комунальних послуг та субсидій) від 03.11.2015 року, складеним комісією в складі ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, завірений інспектора ПП «Уж Буд Сервіс» ОСОБА_12 та директором ПП «Уж Буд Сервіс» ОСОБА_13, згідно з яким перевіркою встановлено, що в квартирі АДРЕСА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не проживають з 2013 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 ЦК України визначає житло об'єктом права власності.

Права власника квартири визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

За ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з актом про фактичне проживання особи (для комунальних послуг та субсидій) від 03.11.2015 року, в квартирі АДРЕСА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не проживають з 2013 року.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 Житлового кодексу Української РСР).

П. 1. ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

Відтак, позов про визнання відповідачів такими, що втратили право його користування, підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 487,20 грн. пропорційно розмру судових вимог

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 158, 169, 174, 212, 213, 215, 223, 294, 296 ЦПК України, ст. 319, 391 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) таким, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 (вул. Грушевського, 35/25, м. Ужгород, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3) 162 (сто шістдесят дві) гривні 40 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (вул. Грушевського, 35/25, м. Ужгород, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3) 162 (сто шістдесят дві) гривні 40 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (вул. Грушевського, 35/25, м. Ужгород, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3) 162 (сто шістдесят дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.М. Світлик