АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1024/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2749/15Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів : Карнауха П.М., Кривчун Т.О.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки та поруки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з вказаним позовом, після уточнень позовних вимог просили ухвалити рішення, яким визнати недійсними з моменту укладення: кредитний договір №2608/11/08-К від 21 серпня 2008 року і договір іпотеки №2608/11/08-К від 21 серпня 2008 року, укладені між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_3; договір поруки №2608/11/08-К датований 30 грудня 1899 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_4; зобовязати ПАТ КБ «Надра» зупинити нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за кредитним договором; виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна і Державного реєстру іпотек запис про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі стверджували, що умови кредитного договору є несправедливими, Банк ввів їх в оману внаслідок ненадання необхідної інформації щодо реальних умов кредитування та можливих ризиків. Кредитний договір і як наслідок договори іпотеки і поруки є недійсними з підстав, передбачених ст.18, ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» і ч.1 ст.230 ЦК України.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, представник ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд дав неправильну оцінку наявним у справі доказам, внаслідок чого дійшов хибних висновків по суті спору.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_3 укладений кредитний договір №2608/11/08-К, згідно умов якого Банк зобовязався на дати позичальнику кредит у сумі 44 502,13 доларів США строком до 2029 року для інвестування коштів в будівництво житлового фонду зі сплатою 14,49% річних. Банк свої зобовязання щодо надання кредитних коштів виконав.

У той же день між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, предметом якого є майнові права на квартиру АДРЕСА_1.

Між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», і ОСОБА_4 укладений договір поруки, датований 30 грудня 1899 року, згідно умов якого ОСОБА_4 зобовязалася відповідати за належне виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції з дотриманням норм процесуального права дав їм правильну юридичну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність обставин, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

В обґрунтування позовних вимог та вимог апеляційної скарги заявники, посилаючись на ст.11, ст.19, ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів», стверджують, що при укладенні кредитного договору Банк приховав повну і обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту і вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору.

Частиною другою ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» на кредитодавця покладається обовязок перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

При цьому у абзаці другому цієї норми Закону передбачено, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

За змістом положень ст.15 і ст.23 ЗУ «Про захист прав споживачів» порушення кредитодавцем вимоги закону про надання споживачем інформації не має наслідком визнання укладеного договору недійсним.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими:

1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;

2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;

4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

У порушення приписів ст.58, ст.59, ст.60 ЦПК України позивачі не довели належними і допустимими доказами існування обставин, які ЗУ «Про захист прав споживачів» кваліфікує як несправедливі умови договору або як нечесна підприємницька діяльність (ст.19, ст.21 Закону).

Щодо валютних ризиків, то суд першої інстанції правомірно визнав загальновідомою і загальнодоступною інформацію про можливі коливання валютного курсу, яка не потребує окремого розяснення.

Стверджуючи про те, що п.3.2 кредитного договору порушує вимоги Постанови НБУ №280 від 17 червня 2004 року, позивачі не пояснили, яким чином положення цього пункту впливають на дійсність усього договору.

Посилання позивачів на порушення Банком умов п.4.4.6 кредитного договору щодо зниження процентної ставки також не може бути прийняте до уваги, оскільки кредитним договором не передбачений обовязок Банку знизити процентну ставку у разі виконання позичальником умов, передбачених п.4.4.6.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а тому рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308 ч.1, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А.Лобов Судді: П.М. Карнаух

ОСОБА_5

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов