У х в а л а

іменем україни

30 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ШтеликС.П., Луспеника Д.Д., ЧерненкоВ.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державної адміністрація залізничного транспорту України про скасування наказу в частині позбавлення щомісячної премії, проведення розрахунку, виплату середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Державної адміністрація залізничного транспорту України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 30 жовтня 2012 працював в Головному юридичному управлінні Укрзалізниці і 01 серпня 2014 у зв'язку з скороченням штату був звільнений. Однак, в порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач не виплатив позивачу в день звільнення всіх належних йому при звільненні сум та не надав письмового повідомлення з розрахунком. Зокрема, позивач посилався на те, що відповідач здійснював виплати до 07 жовтня 2014, указані виплати здійснив в неналежному розмірі. Так, позивач вважає безпідставним позбавлення його щомісячної премії за червень 2014 року у розмірі 403 грн 44 коп. наказом відповідача №Ц-1/867 від 01 вересня 2014, прийнятим на час, коли позивач вже не працював на підприємстві, у зв'язку з чим, просить суд визнати наказ незаконним та скасувати його, і стягнути відповідну суму невиплаченої премії. Також, позивач посилався на те, що нарахування відповідних виплат відповідачем здійснювалось з порушенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 №100, внаслідок чого існує недоплата суми компенсації за невикористані 9 днів щорічної відпустки та недоплата суми вихідної допомоги.

Посилаючи на зазначене, позивач просив суд задовольнити позов та визнати незаконним та скасувати наказ від 01 вересня 2014 року №Ц-1/867 в частині позбавлення позивача премії за червень 2014 року; стягнути з відповідача на користь позивача недоплачені в день звільнення кошти в сумі 1937 грн 99 коп., що складаються із залишку компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги та незаконно утриманої щомісячної премії за червень 2014 року; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 02 серпня 2014 року по день ухвалення рішення суду, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 306 грн 08 коп. за кожен робочий день затримки; стягнути у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 20 тис. грн.

Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги у частині залишку компенсації за невикористані дні щорічної відпустки - до суми 150 грн 66 коп., та залишку вихідної допомоги - до суми 2638 грн 75 коп., у зв'язку із чим загальний розмір вимог в цій частині, з урахуванням утриманої щомісячної премії за червень 2014 року - 403 грн. 44 коп., становить 3192 грн 85 коп. Також позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 02 серпня 2014 року по день ухвалення рішення суду, виходячи з визначеного позивачем розміру середньоденної заробітної плати -363 грн 75 коп. за кожен робочий день затримки, всього у розмірі 76 023 грн 75 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 01 вересня 2014 року № Ц-1/867 в частині позбавлення ОСОБА_4 премії за червень 2014 року.

Стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України на користь ОСОБА_4 недоплачені в день звільнення кошти на загальну суму у розмірі 2197 грн 03 коп., з яких: 150 грн 66 коп. - залишок компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, 1642 грн 93 коп. - залишок вихідної допомоги та 403 грн 44 коп. - щомісячна премія за червень 2014 року.

Стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 15 816 грн 50 коп. та суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення невиплачених при звільненні коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України на користь ОСОБА_4 недоплачені в день звільнення кошти: залишок компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 42 грн 57 коп.; залишок вихідної допомоги - 231 грн 94 коп., а всього стягнутито 274 грн 51 коп.

Стягнуто з Державної адміністрації залізничного транспорту України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18 353 грн 20 коп.

В іншій частині указаних позовних вимог - відмовлено.

В решті рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року - залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року, в частині, яка не скасована судом апеляційної інстанції, та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 рокуухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 01 вересня 2014 року № Ц-1/867 в частині позбавлення ОСОБА_4 премії за червень 2014 року є незаконним і позивачу має бути виплачена сума спірної премії у розмірі 403 грн 44 коп. крім того, судом першої інстанції встановлено, що у день звільнення позивача йому не було виплачено належні кошти у розмірі 2 197 грн 03 коп., яка включає суму невиплаченої премії за червень 2014 року та має бути стягнута з відповідача разом із середнім заробітком за час затримки виплати заробітної плати, який визначено судом у сумі 15 816 грн 50 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення невиплачених при звільненні коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку та ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції, на підставі належного врахування вимог законодавства чинного на момент виникнення спірних правовідносин, правильно визначив суму компенсації за невикористану відпустку та недоплачену суму вихідної допомоги, які з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 №100 та вимог ст. 44 КЗпП України мають складати 42 грн 57 коп. та 231 грн 94 коп. відповідно. Також, суд апеляційної інстанції правомірно визначив суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 18 353 грн 20 коп, обґрунтовано врахувавши при цьому правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України у справі № 6-195цс14 та у справі № 6-41цс15.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, в частині, яка не скасована апеляційним судом, та суд апеляційної інстанції правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили відповідні обставини справи, у зв'язку із чим оскаржені судові рішення у вказаних частинах відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості.

Наведені в касаційній скарзі доводи відповідні висновки судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної адміністрація залізничного транспорту України відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року, в частині, яка не скасована рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року, та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко