Номер провадження: 22-ц/785/7399/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Процик М.В.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про спонукання до виконання зобовязань за кредитним договором, відшкодування збитків, за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення солідарно на користь банку кредитної заборгованості за кредитним договором №014/6307/74/86345 від 28.11.2007 року в сумі 642195 грн. 80 коп., з яких: 517384 грн. 77 коп. заборгованості за тілом кредиту, 58228 грн. 63 коп. заборгованості по відсотках, 1152 грн. 98 коп. пені за прострочення тіла кредиту, 65429 грн. 42 коп. пені за прострочення відсотків за кредитом, а також 3219 грн. судових витрат.

У квітні 2013 року банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення солідарно на користь банку кредитної заборгованості за кредитним договором №010/15-56/07-485 від 12.09.2007 року в сумі 727478 грн. 90 коп., з яких: 564839 грн. 90 коп. заборгованості за тілом кредиту, 137006 грн. 65 коп. заборгованості по відсотках, 25632 грн. 43 коп. пені за порушення строків повернення кредиту, а також 3441 грн. судових витрат.

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2013 року позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» обєднані в одне провадження.

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» про спонукання банку виконати обовязки за кредитним договором №010/15-56/07-485 від 12.09.2007 року в частині сплати позивачці 60000 доларів США чергового траншу за договором. Згодом зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 уточнила, та остаточно просила стягнути з банку 8933833 грн. збитків від невиконання зобовязань за кредитним договором №010/15-56/07-485 від 12.09.2007 року та розірвати кредитний договір №014/6307/74/86345 від 28.11.2007 року достроково.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.06.2015 року частково задоволено позов ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» суму заборгованості за кредитним договором №014/6307/74/86345 від 28.11.2007 року в сумі 517384 грн. 77 коп. заборгованості за тілом кредиту, 58228 грн. 63 коп. заборгованості по відсотках, 3219 грн. судових витрат, разом 578832 (пятсот сімдесят вісім тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 38 коп.

Задоволено частково позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» суму заборгованості за кредитним договором № 010/15-56/07-485 від 12.09.2007 року в сумі 564839 грн. 90 коп. заборгованості за тілом кредиту, 137006 грн. 65 коп. заборгованості по відсотках, 3441 грн. судових витрат, разом 705287 (сімсот пять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 46 коп.

Задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» про спонукання до виконання зобовязань за кредитним договором та стягненню збитків. Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» на користь ОСОБА_3 збитки від невиконання зобовязань за кредитним договором №010/15-56/07-485 від 12.09.2007 року в сумі 8933833 грн. та судові витрати в сумі 107 грн. 30 коп., разом 8933940 (вісім мільйонів девятсот тридцять три тисячі девятсот сорок) грн. 30 коп.

У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_3 - відмовлено. Вирішено питання щодо сплати судового збору.

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2015 року виправлено описку в вступній та резолютивній частині рішення суду.

У апеляційній скарзі ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що між банком та ОСОБА_3 були укладені два кредитних договори: №010/15-56/07-485 від 12.09.2007 року, за яким банк зобовязався надати кредит в сумі 150000 доларів США, а поручителем є ОСОБА_5; №014/6307/74/86345 від 28.11.2007 року згідно до якого банк надав кредит в сумі 545258 грн., а поручителем є ОСОБА_4

За умовами кредитного договору від 28.11.2007 року кредит був наданий в розмірі 545258 грн. строком на 240 місяців до 28.11.2027 року під 12,5% річних із погашенням кредиту згідно із графіком платежів.

ОСОБА_3 належним чином зобовязання не виконала, допустила прострочення платежу, станом на 05.05.2011 року заборгованість склала 26178,80 грн. прострочених процентів та 13361,21 грн. пені, відтак банк отримав право на дострокове отримання заборгованості.

За умовами кредитного договору від 12.09.2007 року банк надає ОСОБА_3 кредит із лімітом 150000 доларів США на споживчі цілі строком до 12.09.2017 року з відсотковою ставкою 12,5% річних. Також було укладено додаток №1 від 12.09.2007 року, яким встановлено графік погашення заборгованості та сплати страхових платежів; додаток №2 від 19.05.2008 року згідно якого було наданий транш в розмірі 60000 доларів США, взагалі протягом дії періоду кредитування були надані кошти в розмірі 90000 доларів США із відсотковою ставкою 12,5% річних. Останній транш в розмірі 60000 доларів США надано не було.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд виходив з того, що вона зазнала збитків у вигляді неодержаних доходів через невиконання банком зобовязань з надання чергового траншу кредиту, та вставлення таких обставин також стало підставою для відмови у задоволенні позову банку про стягнення пені за невиконання ОСОБА_3 зобовязань.

Проте погодитися із такими висновками суду повністю неможна, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст.213,214,215 ЦПК. Жодна оцінка доводам та запереченням банку щодо необґрунтованості позову ОСОБА_3 не надана, розмір фактичної заборгованості судом не визначено, судом порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зважаючи на викладене, рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 та відмови у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» про стягнення з відповідачів пені підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті справи, виходячи з наступного.

Зміст кредитних договорів, укладених між банком та ОСОБА_3, не дає підстав вважати встановленим, що вони є взаємоповязаними, та такими, що невиконання одного з них має правові наслідки, які впливають на виконання іншого.

Так, договором від 28.11.2007 року визначено, що кредит надається на покупку будинку, погашення боргу здійснюється шляхом внесення щомісячних рівних платежів протягом всього строку дії договору, а кредитор зобовязується відкрити позичальнику позичковий рахунок та надати кредитні кошти (п.4.1.) і інших зобовязань для банка не передбачено (а.с.18-20,т.1).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що невиконання банком умов за іншим кредитним договором може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення пені.

Факт неналежного виконання договору вбачається з розрахунку боргу, з якого видно, що станом на 05.05.2011 року заборгованість склала 26178,80 грн. прострочених процентів та 13361,21 грн. пені, відтак банк отримав право на дострокове отримання заборгованості. Загальна сума боргу склала 517384,77 грн., заборгованість за відсотками 58228,63 грн., пеня за прострочення тілу кредиту 1152,98 грн., пеня за прострочення відсотків за кредитом 65429,42 грн.

Висновки суду з приводу вимог про дострокове стягнення коштів не оскаржене.

Таким чином, банк має право на отримання пені через невиконання зобовязання, але вона підлягає зменшенню до 10000 грн., виходячи з того, що відповідачка до часу виникнення спору із банком з приводу надання чергового траншу сумлінно виконувала зобовязання, що має істотне значення відповідно до ч.3ст.551 ЦК України.

Згідно умов кредитного договору від 12.09.2007 року банк зобовязався надати позичальнику на споживчі цілі кредит в розмірі 150000 доларів США під 12,5% річних на строк до 12.09.2017 року шляхом надання трьох траншів.

Додатком №2 до цього договору від 19.05.2008 року визначено, що кредит надається траншами: 30000 доларів США до 14.09.2007 року, 60000 доларів США до 22.05.2008 року, 60000 доларів США без визначення строку на споживчі цілі.

Додатковою угодою №3 до кредитного договору від 13.10.2008 року визначено, що 3-й транш 10000 доларів США надається до 15.10.2008 року, а 4-й транш 50000 доларів США без визначення дати.

Відповідно до п.9.10 договору у випадку кредитування траншами, для отримання в банку кожного наступного траншу фінансування, банк вправі вимагати надання йому документів, що підтверджують цільове використання попередньо наданих коштів.

Відповідно до п.1.7.3 у разі надання кредиту траншами, перед наданням чергового траншу, в разі зменшення ринкової вартості предмету іпотеки, що є забезпеченням по кредиту понад 30%, банк може вимагати від позичальника оформлення додаткового забезпечення виконання зобовязань за цим договором.

Відповідно до п.1.7.4 банк має право відмовити позичальнику в наданні чергового траншу в разі невиконання позичальником умов цього договору та інших договорів, що повязані із цим договором.

Відповідно до п.1.12.6 позичальник свідчить, що всі ризики, повязані з істотною зміною обставин, з яких позичальник виходив при укладанні договору, позичальник приймає на себе.

П.2.1.1. до обовязків банку входить за умови беззастережного виконання позичальником прийнятих на себе зобовязань за договором надати позичальнику кредитні кошти на умовах і в порядку, визначених договором.

Відповідно до п.п.2.2.2. банк вимагати від позичальника надання документів, які підтверджують виконання умов договору, документів забезпечення, а також оцінювати такі документи для цілей цього договору в односторонньому порядку.

Із службової записки від 18.05.2009 року (а.с.143 кредитної справи) видно, що з грудня 2008 року ОСОБА_3 зверталася про надання останнього траншу кредиту в розмірі 60000 доларів США, але їй запропонували здійснити переоцінку заставного майна, оскільки за їх оцінкою його вартість зменшилася. Аналогічні заяви подавалися нею і пізніше (зворот а.с.143, кредитної справи).

Сторонами не заперечувалось, що обставини знецінення майна, яке було предметом іпотеки, мало місце, про таке також підтвердила свідок ОСОБА_6, працівник банку, яка на той час безпосередньо опікувалась питанням надання чергового траншу, відтак банк мав право у відповідності до вищеперелічених умов затримати видачу траншу через необхідність додаткового забезпечення кредиту. Як встановлено, додатково кредит забезпечений не був, оскільки вартість додатково запропонованого ОСОБА_3 майна не була достатньою для забезпечення, що підтвердив свідок ОСОБА_6 та не заперечували сторони.

Відтак, банк мав право як перевіряти вартість заставного майна, так і надавати оцінку тому, що воно знецінилося, що впливало на умови надання чергового траншу.

Зважаючи на такі обставини, висновки суду першої інстанції про те, що ненадання банком чергового траншу слід вважати порушенням ним зобовязання не відповідає обставинам справи.

Відповідно до ч.3 ст.550 ЦК України кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобовязання (стаття 617 цього кодексу).

Відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Судом першої інстанції встановлений факт порушення ОСОБА_3 зобовязання за кредитним договором від 12.09.2007 року, стягнутий борг за тілом кредиту та відсотками, відтак висновок суду про відмову у задоволенні пені суперечить решті висновків суду та не ґрунтується на законі.

За розрахунком боргу пеня складає 25632,43 грн., але вимоги про її стягнення підлягають частковому задоволенню в розмірі 10000 гривень, виходячи з засад розумності та справедливості, врахування того, що до виникнення спору щодо надання чергового траншу боржник своєчасно сплачував кошти за кредитом, що є істотними обставинами і відповідає вимогам ч.3ст.551 ЦК України.

Також не можна вважати обґрунтованими висновки суду про завдання банком збитків.

Суд вважав встановленим, що через невиконання банком зобовязань щодо видачі останньої частини траншу, ОСОБА_3 не змогла своєчасно закінчити ремонт приміщення, здати його до експлуатації, та тому не отримала передбачуваний бізнес планом прибуток (а.с.108-19,т.1). Також до збитків віднесене можливе подорожчання будівельних робіт.

На підтвердження факту подорожчання робіт наданий висновок ВКФ «АРС», за яким вартість ремонтних робіт складає 120542 грн. станом на 2008 рік, та 232013 грн. станом на 2013 рік (а.с.122,т.1), але роботи не проведені фактично, доказів про це не надано, відтак такі втрати є припущенням і їх не можна вважати реальними збитками.

Неотримання очікуваного прибутку належними та допустимими доказами не підтверджено, висновок ВКФ «АРС» таких висновків не містить, а бізнес план не є висновком спеціаліста, на отримання доходу від реалізації продукції у сфері харчування впливають різні фактори, в тому числі і соціально економічні, відтак доводи про упущену вигоду слід вважати припущенням.

Більш того, безпосередньо умовами договору чітко не визначено, який з траншів за часом видачі мав бути витраченим саме для реалізації бізнес плану, відповідно до резюме, в якому черговість також не визначена (а.с.127 кредитної справи), 30000 доларів США мали бути витраченими на ремонт приміщення, 40000 доларів США - на збільшення оборотних коштів, таким чином, для реалізації бізнес плану були потрібні кошти в розмірі 70000 доларів США, фактично гроші були отримані в розмірі 90000 доларів США, а тому ОСОБА_3 не була позбавлена можливості витратити отримані кошти в першу чергу на реалізацію бізнес плану, а решту на інші споживчі цілі, а відтак зважаючи і на такі обставини можливі втрати за таких умов договору неможна поставити в провину банку.

Відтак висновки суду не відповідають обставинам справи, тому з огляду на викладені обставини позов ОСОБА_3 про стягнення збитків задоволенню не підлягає.

В частині стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 12.09.2007 року рішення суду також не відповідає вимогам закону, оскільки кредит був наданий в іноземній валюті, в позовній заяві банк вимагав стягнути борг в доларах США, такі вимоги ґрунтуються на п.12 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за яким у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3ст.533 ЦК України.

Справу вирішено судом 30.06.2015 року, вимоги були заявлені в такому вигляді станом на 02.04.2013 року, при цьому борг, незважаючи на позовні вимоги про стягнення в валюті, стягнуто в гривнях без врахування відповідного еквівалента, чим значно погіршені права банку в звязку з знеціненням коштів та зміною курсу долару США.

За таких обставин, в зазначеній частині рішення суду підлягає зміні, стягненню підлягають 70666,81 доларів США за тілом кредиту та 17140,83 доларів США боргу за відсотками; разом 87807,64 доларів США, а також 10000 грн. пені.

Керуючись ст.ст.304,п.2,3ч.1ст.307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 Аваль» про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 пені, задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 аваль» про стягнення збитків скасувати, ухвалити нове. В частині задоволення позову ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про стягнення боргу змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» пеню за кредитним договором від 28 листопада 2007 року в розмірі 10 000 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» заборгованість за кредитним договором від 12 вересня 2007 року в розмірі 91014,50 доларів США, які складаються з 70666,81 доларів США боргу за тілом кредиту, 17140,83 доларів США боргу за відсотками, 10 000 гривень - пені.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про стягнення збитків відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: