Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2013/15-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 45 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом Житомирської обласної дитячої лікарні Житомирської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Житомирського районного суду м. Житомира Житомирської області від 26 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В липні 2015 року Житомирська обласна дитлікарня звернулась до суду з позовом. Просила стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 3393,05грн. Зазначали, що у 1993р. відповідачу з сином було надано кімн.303 у гуртожитку в с. Станишівка, Сквирське шосе,6, що знаходиться на балансі позивача. Відповідач не перебуває в трудових відносинах з лікарнею, не сплачує повністю за житлово-комунальні послуги, заборгованість погашати відмовляється.

Заочним рішенням Житомирського райсуду м. Житомира Житомирської області від 26 жовтня 2015р. позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 3393,05грн. і судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та відмовити в позові. Зазначає, що Мінсоцполітики України листом від 05.05.2015р. повідомило її, що пільга дитини війни надається виконавцем послуг незалежно від укладеного з ним договору. Суд не врахував, що позивач не має затверджених у встановленому порядку тарифів на комунальні послуги по утриманню гуртожитку.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Правовідносини, що виникли між сторонами по наданню послуг, в тому числі, права та обов'язки, порядок розрахунків, підстави і розмір відповідальності, регулюються Законом України „Про житлово-комунальні послуги„. Ст.4 Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Ст.ст.6,627 ЦК України визначають, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Свобода договору не є безмежною. При виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.6,19,20 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Ст.526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Лікарня, з метою приведення правовідносин до вимог Закону, впорядкування і врегулювання відносин між виконавцем і споживачем послуг, неодноразово пропонувала ОСОБА_1 укласти договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, водовідведення, електроенергії і послуг з утримання гуртожитку і прибудинкової території (03.12.2014 р.№1894-01/8; від 08.12.2014р. №1915-01/8; від 14.11.2013 р №2151.01/9; від 26.11.2014р. №1844.01/7; від17.12.2014 №1997.01/9; від 13.08.2014 р. №1267.01/9; 25.02.2015 р. №364.01/9).

Згідно з вимогами житлового законодавства розрахунки за спожиті житлово-комунальні послуги мешканцями гуртожитку проводяться за показами загальнобудинкових приладів обліку.

Переведення мешканців гуртожитку на розрахунки за показами індивідуальних приладів обліку можливо лише при укладенні договору з балансоутримувачем, який є виконавцем житлово-комунальних послуг та з дозволу власника. Відповідач цих вимог не дотримувалась.

П.22 Постанови КМУ від 22 липня 2005р. №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» передбачено, що у разі, коли споживач, відповідно до законодавства має пільги з оплати послуг, у договорі робиться відповідна позначка. Дані про наявність пільги вносяться у договір між виконавцем та споживачем.

Ст.ст.19,26 Закону, п.8 Правил передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг, визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), затверджуються уповноваженими органами.

Суд правильно визнав, що відсутність договору в звязку з відмовою ОСОБА_1 від його укладання, не надала можливості балансоутримувачу реалізувати право відповідача на отримання пільги та переведення її на розрахунки за показами індивідуальних приладів обліку.

Споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст. 627, 630 ЦК України, ст.ст.19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12 .

11.05.2015р. сторони уклали договори про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водопостачання та електроенергії та про надання послуг з утримання гуртожитку та прибудинкової території, після чого відповідачка звернулася з письмовою заявою про постановку на облік її індивідуальних лічильників і проведення оплати згідно їх показників, що і було виконано з червня 2015р., тобто після укладення договорів. Лікарня внесла у договори покази лічильників і наявність пільг з оплати житлово-комунальних послуг.

Посилання апелянта на те, що балансоутримувач не має затверджених в установленому порядку тарифів по утриманню гуртожитку не відповідають дійсності і спростовуються затвердженими тарифами Станишівської сільської ради.

Суд правильно вважав, що між сторонами виникли обов'язки та настала відповідальність виконавця і споживача та обгрунтовано не погодився із посиланням відповідача на те, що оскільки вона договір про надання послуг не укладала, тому не має будь-яких договірних зобовязань з позивачем.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 не заперечувався. Правильність проведеного позивачем розрахунку відповідачкою в судовому засіданні не спростована, будь-яких клопотань на його спростування не заявлялось.

Є безпідставним посилання ОСОБА_1 на лист Мінсоцполітики від 05.05.2015р. №1695/5/123-15, у якому, на її думку зазначено, що вона має право на пільги при відсутності договорів на укладання житлово-комунальних послуг. Їй розяснено, що 25% пільга надається у межах норм споживання, а знижка надається підприємством, що надає послуги (а.с.118).

Доводи апеляційної скарги не містять ознак порушення норм матеріального та процесуального законодавства, висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Житомирського районного суду м. Житомира Житомирської області від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: