провадження № 2/760/8349/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2015 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
12.11.2015 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 11.07.2006 та шлюбного договору від 26.05.2015.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 07.06.1997 року, однак на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17.09.2015, яке набрало законної сили 07.10.2015, шлюб між ними було розірвано.
Відповідач з березня 2014 року у вказаній квартирі не проживає, своїх речей там не зберігає, квартирою не цікавиться, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не бере.
На відповідача, який не проживає у квартирі, нараховуються додаткові кошти по оплаті житлово-комунальних послуг.
Позивач вважає, що реєстрація ОСОБА_3 за вказаною адресою перешкоджає позивачу, як власнику цієї квартири, повною мірою реалізовувати своє право власності, а тому звернувся до суду з цим позовом.
У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і просили його задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку позивача та його представника, які не заперечували проти розгляду справи у відсутності відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1. Цей факт встановлений на підставі договору купівлі - продажу від 11.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О. Ю. (а.с. 15).
26.05.2015 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюбний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гордієнко О. В. (а.с. 33).
Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17.09.2015, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 18).
Згідно з довідкою форми №3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» структурний підрозділ «ЖЕД № 903» від 30.10.2015 № 5304 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 з 01.08.2006, ОСОБА_3 з 01.08.2006, ОСОБА_6 з 21.11.2006 та ОСОБА_7 з 22.08.2006 (а. с. 17).
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав.
У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).
Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Згідно з статтю 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК).
Відповідно до частини першої статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Однак, відповідно до пункту 2 шлюбного договору від 26.05.2015 сторони домовились про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 СК і вважають таке майно, зокрема нерухоме, особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім'я оформлені правовстановлюючі документи або зареєстроване право власності.
Отже, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
Таким чином, ОСОБА_1, як власник майна, може вимагати захисту права власності.
Відповідно до статті 391 ЦК «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».
Зазначений речовий спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, полягає у вимозі усунення перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.
Відповідно до статті 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.
Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).
Однак, частина друга статті 405 ЦК передбачає, що «член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».
Позивач стверджує, що відповідач не проживає у квартирі з березня 2014 року, особистих речей не зберігає та квартирою не цікавиться.
У судовому засіданні допитані як свідки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є сусідом позивача підтвердив, що відповідача за вказаною адресою не бачив півтора роки.
Крім цього, у судовому засіданні допитані як свідки матір позивача - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сестра позивача - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4, які зазначили, що останній раз бачили відповідача у 2014 році, речей у вказаній квартирі він не зберігає.
Суд бачить важливим аргумент позивача, що за користування квартирою нараховуються житлово-комунальні послуги.
У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».
З урахуванням викладеного суд робить висновок, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює йому перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 487,20 грн.
Керуючись статтями 13, 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), статтею 156 ЖК, статтями 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК, 60 СК, статтями 1, 4-11, 18, 33, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 487,20 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко