Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

15 грудня 2015 року Галицький районний суд міста Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

при секретарі Підлужному Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо» за участю третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо» про визнання недійсним договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики)укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ХоСаРо».

Позовні вимоги тим, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ХоСаРо» договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі №5/05 від 30.05.2014 року є, на думку Позивача, недійсним, оскільки насправді даний договір був спрямований не на реальне настання правових наслідків, а для створення штучної заборгованості ТзОВ «ХоСаРо» з метою початку процедури банкрутства та невиконання кредитних зобовязань перед Позивачем.

Представник позивача у судове засідання не зявився, подавши суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, проти постановлення по справі заочного рішення не заперечує.

Відповідачі та треті особи явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності представника відповідача, на підставі наявних матеріалів справи з винесенням заочного рішення.

У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити частково з наступних підстав.

Встановлено, що 28 грудня 2012 року між ОСОБА_4' (правонаступник ПАТ «ФОЛЬКСБАНК») та ТЗОВ «ХоСаРо» укладено Кредитний договір № KU 019115, згідно якого Банком було надано Позичальнику кредит в розмірі 1 173 798,00 доларів, з кінцевим строком погашення н пізніше 28 грудня 2018 року.

ТзОВ «ХоСаРо» не виконувало належним чином свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення боргу за кредитним договором. І

20 липня 2015 року господарським судом Львівської області винесено рішення про стягнення з ТзОВ «ХоСаРо» на користь ПАТ «ВІЕС ОСОБА_4» грошових коштів в сумі 1 040 312,66 дол США.

30 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «ХоСаРо» укладено договір №5/05 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики).

Згідно цього договору ОСОБА_1 зобов»язувався надати ТзОВ «ХоСаРо» безвідсоткову фінансову допомогу (позику) строком до 30.03.2015 року на суму 1 520 000,00 грн, однак кошти в розмірі 1 520 000,00 грн. за договором №5/05 від 30 травня 2014 року не були отримані ТзОВ «ХоСаРо» від ОСОБА_1 , що свідчить про фіктивність означеного правочину .

11 березня 2015 року між ОСОБА_1М та ОСОБА_2 було укладено договір про заміну кредитора ОСОБА_1М у зобовязаннях, що випливають |з Договору №5/05 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики) від 30.05.2014 року, внаслідок передачі ним частини своїх прав ОСОБА_2П, суму 300 000,00 грн.

Також, 30 березня 2015 року між ОСОБА_1М та ОСОБА_3 укладено договір про заміну кредитора ОСОБА_1М у зобовязаннях, що випливають з Договору №5/05 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики) від 30.05.2014 року, внаслідок передачі ним частини своїх прав ОСОБА_3І на загальну суму 200 000,00 грн.

Після укладення договорів про заміну кредиторів у зобов»язанні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Шевченківського районного суду м Львова з позовами про стягнення заборгованості.

Внаслідок чого, 05 червня 2015 року Шевченківським районний судом м. Львова винесено рішення про стягнення боргу з ТзОВ «ХоСаРо» на користь ОСОБА_2 в сумі 300 000,00 грн та 02 червня 2015 року Шевченківським районним судом м Львова винесено рішення про стягнення боргу з ТзОВ «ХоСаРо» на користь ОСОБА_2 в сумі 200 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, посилаючись на недійсність Договору позики №5/05 від 30.05.2014 року ПАТ «ВІЕС ОСОБА_4» звернулося до суду з даним цивільним позовом про визнання недійсним договору, укладеного ОСОБА_1 та ТзОВ «ХоСаРо».

Підставою заявлених позовних вимог в даній цивільній справі Позивачем зазначено те, що фінансовими звітами субєкта малого підприємництва про фінансові результати за 2014 рік та про фінансові результати за 1 півріччя 2014 року, які ТзОВ «ХоСаРо» надав ПАТ «ВІЕС ОСОБА_4» у відповідності до умов кредитного договору, який було укладено між ПАТ «ВІЕС ОСОБА_4» та ТзОВ «ХоСаРо».

Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.(ч.5 ст. 203 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правові наслідки фіктивного правочину визначено статтею 234 ЦК України. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання договору позики №5/05 від 30.05.2014 року ОСОБА_1 не було вчинено жодних дій, які б підтверджували передачу коштів ТзОВ «ХоСаРо» у сумі 1 520 000,00 грн., а також немає відображеної інформації у фінансових звітах за 2014 рік.

По суті, з укладенням оскаржуваного договору позики були порушені права Позивача, обумовлені забезпеченням належного виконання кредитного договору, який було укладено між ПАТ «ВІЕС ОСОБА_4» та ТзОВ «ХоСаРо».

Стосовно заявлених ПАТ «ВІЕС ОСОБА_4» позовних вимог про зобовязання правоохоронних органів провести перевірку відносно посадових осіб ТзОВ «ХоСаРо» та інших осіб, проведення розслідування та притягнення винних до кримінальної відповідальності , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено,що способи захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зазначена позовна вимога не може бути розглянута в рамках цивільного судочинства, оскільки суд не наділений повноваженнями провести перевірку щодо наявності в діях посадових осіб ТзОВ «ХоСаРо» та інших осіб ознак злочину. Відтак, суд відмовляє в задоволенні зазначеної позовної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 208, 209, 212-215, 218 ,224-226 ЦПК України, ст.ст. 4,10,15,16,203,215,234ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати договір №5/05 від 30.05.2015 року про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики) недійсним.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо» на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» 1218, 00 судового збору.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Р.Волоско.