Справа № 157/1083/15-ц
Провадження №2/157/368/15
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2015 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря Фесь Т.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в її інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, третя особа - орган опіки і піклування в особі Камінь-Каширської районної державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, про визнання відповідачки та її дитини такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що знаходиться за адресою: вул. Дружби, 41, село Рудка-Червинська, Камінь-Каширський район, Волинська область. Вимоги мотивує тим, що 07 травня 2011 року відповідачка ОСОБА_2 уклала шлюб з її сином ОСОБА_6 Після укладення шлюбу ОСОБА_2 переїхала на постійне проживання в його житловий будинок, що знаходиться по вул. Дружби, 41 в селі Рудка-Червинська Камінь-Каширського району Волинської області. Від цього шлюбу у відповідачки та його сина є дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після народження дитини він дав дозвіл на постійну реєстрацію відповідачки та її дочки по місцю його постійного проживання. 31 січня 2012 року відповідачка ОСОБА_2 провела реєстрацію проживання. З лютого 2013 року ОСОБА_2 припинила спільне проживання з його сином та забравши всі свої речі переїхала разом з дочкою на постійне проживання до своїх батьків в с. Нові Червища Камінь-Каширського району Волинської області. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області шлюб між відповідачкою ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_6 був розірваний. ОСОБА_2 практично не проживає в належному йому житловому будинку з лютого 2013 року, тобто понад один рік, а тому втратила право на користування житловим приміщенням. Своїми діями ОСОБА_2 перешкоджає йому вільно володіти і розпоряджатися належним йому на праві особистої власності житловим будинком, його вимогу добровільно припинити свою реєстрацію ігнорує. З урахуванням наведеного, позивач просить відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України визнати відповідачку ОСОБА_2 та її дочку ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням по вул. Дружба, 41 у с. Рудка-Червинська.

У судовому засіданні 19.11.2015 року позивач ОСОБА_4 та 16.12.2015 року його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали повністю з викладених у позові підстав і просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 у судовому засіданні 19.11.2015 року позов не визнали. Відповідачка пояснила, що у житловому будинку позивача ОСОБА_4 не проживає з грудня 2012 року з поважних причин, виселилася з житлового приміщення у звязку з розірванням шлюбу з сином позивача (ОСОБА_6С.) та неможливістю подальшого спільного проживання з останнім через його неправомірну поведінку, а тому просила у задоволені позову відмовити.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_3 у вирішенні позову щодо визнання неповнолітньої ОСОБА_5 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, поклався на розсуд суду і просив щоб при вирішенні цього питання не були порушенні законні права та інтереси дитини.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що власником житлового будинку, який знаходиться по вул. Дружби, 41 в селі Рудка-Червинська Камінь-Каширського району, є позивач ОСОБА_4 Останній успадкував це нерухоме майно після смерті своєї матері ОСОБА_8, яка померла 23 червня 1996 року, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 грудня 2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 30440266 від 04.12.2014 року.

07 травня 2011 року відповідачка ОСОБА_2 уклала шлюб з сином позивача ОСОБА_6 Від цього шлюбу у подружжя народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З повідомлення Камінь-Каширського районного сектора Управління державної міграційної служби України у Волинській області № 0715/408 від 27.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_5 у житловому приміщені по вул. Дружби, 41 в с. Рудка-Червинська Камінь-Каширського району Волинської області зареєстровані з 31 січня 2012 року.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 24 грудня 2012 року шлюб між відповідачкою ОСОБА_2 та сином позивача, ОСОБА_6, був розірваний.

Після розірвання шлюбу місце проживання неповнолітньої дитини визначено не було.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 визнала ту обставину, що вона не проживає у житловому будинку позивача понад один рік, а саме після розірвання шлюбу з сином позивача, пояснивши, що в кінці грудня 2012 року разом з дитиною переїхала проживати до своїх батьків в с. Нові-Червища Камінь-Каширського району Волинської області.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову ОСОБА_4, ОСОБА_2 посилається на те, що причина її не проживання понад один рік у вказаному житловому будинку є поважною, оскільки після розірвання у грудні 2012 року шлюбу з сином позивача та через неприязні стосунки з колишнім чоловіком і неправомірну поведінку останнього неможливо було у цьому помешканні проживати з неповнолітньою дитиною.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України ОСОБА_2 неодноразово пропонувалося надати суду докази на підтвердження її заперечень проти позову.

Разом з тим відповідачка не надала суду достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин її не проживання понад один рік у спірному помешканні. Нею не надано доказів, які б свідчили про протиправну поведінку її колишнього чоловіка, на що вона посилається як на обставини, що перешкоджали їй проживати у житловому будинку ОСОБА_4

Таким чином, оскільки поважні причини, які б перешкоджали ОСОБА_2 проживати у вказаному житловому будинку відсутні, то її слід визнати такою, що втратила право на проживання у житловому будинку за адресою: вул. Дружба, 41 у с. Рудка-Червинська, що належить позивачу.

Окрім того, як свідчать матеріали справи, з 10 вересня 2014 року колишній чоловік відповідачки, ОСОБА_6, знятий з реєстрації за адресою с. Рудка Червинська, вул. Дружби, 41 і не проживає у цьому житловому будинку. Не дивлячись на ці обставини, відповідачка ОСОБА_2 з того часу будь-яких дій, що свідчили б про її інтерес до спірного житла не вчиняла.

Що стосується неповнолітньої дитини відповідачки ОСОБА_5, то відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, що реєстрація дитини у спірному житловому будинку порушує права позивача.

Крім того, як вбачається з акту обстеження умов проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_5 з матірю ОСОБА_2 проживають в житловому будинку по вул. Дружби, 36 у с. Нові Червища, Камінь-Каширського району. Цей житловий будинок складається з 4 кімнат і у ньому проживають ще пятеро осіб.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволені позову в частині визнання такою, що втратила право на користування належним позивачу житловим приміщенням ОСОБА_5 необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати, згідно зі ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позивачем при подачі позову до суду понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією № 74 від 19 жовтня 2015 року (а.с. 1).

Таким чином, з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 належить стягнути понесені останнім судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.405 ЦК України, Законом України «Про охорону дитинства», суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за адресою: вул. Дружби, 41 с. Рудка Червинська, Камінь-Каширського району, Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 487 гривень (чотириста вісімдесят сім) 20 копійок.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: ОСОБА_9