Справа №265/3731/15-ц
Провадження №2/265/1717/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Щербіна А.В., при секретарі Карповій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення,

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном та вселення.

01 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, предявивши їх також до ОСОБА_3 В обгрунтування позову, з урахуванням уточнень, зазначив, що відповідно до рішення Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2014 року проведено розділ домоволодіння №13 по проїзду ОСОБА_4 у м Маріуполі між ним та ОСОБА_2, виділено йому в натурі (кв.№2) певні приміщення по літ.А/п та по літ.А-1 загальною площею 83,7 кв.м. Крім того, зазначеним рішенням сулу йому виділено в натурі будівля літ.Б (вбиральня); 1/4 літ. №1 (забору); 1/4 літ.I (замощення), що в загальному становить 50/100 реальних часток, тобто 1/2 частина ідеальної частки, загальною (ринкової) вартістю 223845 грн.

Цим же рішенням суду йому була виділена земельна ділянка площею 187 кв.м. Вхід на цю ділянку встановлений з проїзду ОСОБА_4 через ділянку загального користування.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2014 вказане вище рішення Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2014 року залишено без зміни.

Проте, не дивлячись на наявність зазначених судових рішень, він як співвласник не може користуватися належною йому часткою, оскільки ОСОБА_2 перешкоджає йому увійти в належну йому частину домоволодіння, вселила туди свого сина ОСОБА_3 та разом з ним займає як всю його територію, так і всю територію земельної ділянки, під загрозою застосування фізичного насильства. Посилаючись, зокрема на ст.ст.383, 387 ЦК України, просив суд: витребувати у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належну йому на праві власності частину домоволодіння №13 по проїзду ОСОБА_4 у м.Маріуполі, а також земельної ділянки, виділену йому на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2014 року, відповідно до викладеного в даному рішенні порядком розділу, для чого виселити їх з даної частини домоволодіння та зобовязати звільнити належну йому частку земельної ділянки; вселити його в належну йому частину домоволодіння №13 по проїзду ОСОБА_4 у м Маріуполі, виділену йому на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 31 березня 2014 року, відповідно до викладеного в даному рішенні порядком розділу; стягнути з відповідачів на мою користь понесені ним судові витрати на оплату судового збору та на надання правової допомоги адвоката.

Відповідач ОСОБА_2 заперечень проти позову до суду не подала.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду заперечення проти позову в яких зазначив, що твердження ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 без його згоди вселила ОСОБА_3 в будинок №13 по проїзду ОСОБА_4 у м Маріуполі є незаконним, оскільки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 реалізували кожен своє право на 1/2 частину домоволодіння, які вони отримали у спадок, тому в даному випадку згода ОСОБА_1 на його вселення не була потрібна. Він є сином ОСОБА_2, членом її сімї, а тому ОСОБА_2 використовувала своє законне право на його вселення.

Крім того, ОСОБА_1 не навів жодного доказу того, що йому погрожували застосуванням фізичного насильства. Питання про його перебування в будинку необхідно вирішувати з власником, тобто з ОСОБА_2

Ще одним невизначеним моментом є те, що незважаючи на наявність судових рішень про порядок користування спірним домоволодінням, судами не встановлено кому конкретно і які необхідно провести перепланування в будинку і за чий рахунок?

Також зазначив, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. Оскільки ОСОБА_1 не зареєстрував свою 1/2 частину домоволодіння, що дісталася йому у спадок, то він не є власником даного майна, а отже позбавляє його права вимагати усунення перешкод у користуванні майном та вселенні. Посилаючись на вищевикладене просив відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, оскільки відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі (а.с.47-50).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання також не зявився, подав до суду заяву про розгляду справи без його участи, але за участю його представника адвоката ОСОБА_5

В судовому засіданні, представник відповідачів - адвокат ОСОБА_5, що діє на підставі договору, позовні вимоги не визнав, підтримав заперечення проти позову. Додатково суду пояснив, що рішення суду, яким поділено спірне домоволодіння є судовою помилкою, а позивач не може користуватися своєю часткою, оскільки не зареєстрував право власності на неї та не є зареєстрованим у будинку. Крім того, ОСОБА_2 зараз не проживає у спірному домоволодінні, оскільки перебуває у с.Козацьке Новоазовського району. Фактично домом користується лише ОСОБА_3 з дозволу ОСОБА_2 та на підставі норм житлового кодексу.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2009 року, яке зареєстровано в реєстрі за №1-1083, спадкова справа №1129/08, ОСОБА_1 належить спадщина у вигляді 1/2 частини жилого будинку №13 з усіма побудовами подвіря, що розташована по проїзду ОСОБА_4 у м.Маріуполі Донецької області.

Також ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2009 року, яке зареєстровано в реєстрі за №1-1084, спадкова справа №1129/08, належить спадщина у вигляді 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0441 га, що розташована по проїзду ОСОБА_4, 13 у м.Маріуполі Донецької області.

31 березня 2014 року рішенням Апеляційного суду Донецької області у справі №22-ц/775/2/2014(м), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.08.2014 року, було розділено домоволодіння №13 по проїзду ОСОБА_4 в м.Маріуполі Донецької області та виділено ОСОБА_1 в натурі (кв.№2) по літ. А/п: приміщення 1-5 (коридор), площею 2,8 кв.м.; приміщення 1-6 (ванна), площею 3,2 кв.м., приміщення 1-7 (туалет), площею 3,4 кв.м.; приміщення 1-8 (приміщення), площею 10,2 кв.м.; приміщення 1-9 (приміщення), площею 12,3 кв.м.; по літ.А-1: приміщення 2-2 (коридор), площею 3,7 кв.м.; приміщення 2-3 (кладова), площею 1,5 кв.м.; приміщення 2-4 (передня), площею 13,5 кв.м.; приміщення 2-5 (жиле), площею 7,3 кв.м.; приміщення 2-6 (жиле), площею, 9,2 кв.м.; приміщення 2-7 (жиле), площею 10,3 кв.м.; приміщення 2-1 (сені), площею 6,3 кв.м., що разом по літ.А/п та літ.А-1 становить 83,7 кв.м., а також будівлю літ. Б (уборна); 1/2 літ.№1 (забор); 1/2 літ.І (замощення).

Крім того, цим же рішенням Апеляційного суду Донецької області, ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку площею 187 кв.м., яка має такі розміри: 3,50 м. по межі з ділянкою №48 по вул.Терновій, 12,30 м., 6,20 м., 5,0 м., 6,40 м., 0,8 м., 3,50 м. по кордону з ділянкою власника ОСОБА_2 даного домоволодіння; 5,20 м., 7,90 м., 3,80 м. по межі з ділянкою загального користування; 30,02 м. по межі з ділянкою№46 по вул.Терновій; 8,80 м. по межі з ділянкою №11 по проїзду ОСОБА_4 у м.Маріуполі.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частина 5 ст.1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, суд не приймає до уваги твердження відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_1 не може користуватися своєю часткою, оскільки не зареєстрував своє право власності.

На думку суду, положення ЦК України не містять для спадкоємців заборони на користування спадщиною, право власності на яке не було зареєстровано. Навпаки, в окремих випадках положення ЦК України припускають право спадкоємцям на користування спадщиною до реєстрації права власності (ст.ст.1268, 1279 ЦК України), у тому числі з метою утримання та догляду.

Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що спірне домоволодіння та земельну ділянку фактично займає ОСОБА_2

Крім того, суду не надано відомостей про те, що ОСОБА_1 було проведено державну реєстрацію право власності на спірне нерухоме майно, відповідно до вимог ст.1299 ЦК України (в редакції, що діяла станом на 26.05.2009 року).

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 з належної йому на праві власності частини домоволодіння №13 та земельної ділянки по проїзду ОСОБА_4 у м.Маріуполі є безпідставними та задоволенню не підлягають.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З письмових заперечень відповідача ОСОБА_3 вбачається, і це підтвердив в судовому засіданні представник обох відповідачів ОСОБА_5, що ОСОБА_1 не може користуватися належною йому частиною спадщини, оскільки спірне домоволодіння, у тому числі й частина спадщини позивача, з дозволу ОСОБА_2 знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3, що є членом сімї ОСОБА_2 та який безпосередньо й чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спадщиною. Тобто, порушення прав ОСОБА_1 відбувається внаслідок погоджених дії обох відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають право на користування спадщиною, яка належить ОСОБА_1 суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, суд виходить з того, що поновити порушені права ОСОБА_1 можливо шляхом виселення ОСОБА_3 з частини домоволодіння та земельної ділянки, які є спадщиною позивача.

Таким чином, суд вважає, що вимога ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_3 з належної йому частини спадщину у вигляді домоволодіння №13 та відповідної земельної ділянки є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем ОСОБА_1 надано квитанцію щодо юридичних послуг за позовом про виселення, яка видана адвокатом ОСОБА_4 на суму 2000,00 грн. Проте, які конкретно юридичні послуги були надані адвокатом ОСОБА_4 у квитанції не зазначено.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат ОСОБА_4 приймав участь у якості представника ОСОБА_1 в судовому засіданні 24.09.2015 року лише один раз та яке тривало майже 54 хвилини.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат у розмірі 739,68 грн., з яких 496,08 грн., як відшкодування витрат на правову допомогу та 243,60 грн. у вигляді судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 213-215, 218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення задовольнити частково.

2. Виселити ОСОБА_3 з частини домоволодіння №13 по проїзду ОСОБА_4 в м.Маріуполі Донецької області, а саме: по літ. А/п: приміщення 1-5 (коридор), площею 2,8 кв.м.; приміщення 1-6 (ванна), площею 3,2 кв.м., приміщення 1-7 (туалет), площею 3,4 кв.м.; приміщення 1-8 (приміщення), площею 10,2 кв.м.; приміщення 1-9 (приміщення), площею 12,3 кв.м.; по літ.А-1: приміщення 2-2 (коридор), площею 3,7 кв.м.; приміщення 2-3 (кладова), площею 1,5 кв.м.; приміщення 2-4 (передня), площею 13,5 кв.м.; приміщення 2-5 (жиле), площею 7,3 кв.м.; приміщення 2-6 (жиле), площею, 9,2 кв.м.; приміщення 2-7 (жиле), площею 10,3 кв.м.; приміщення 2-1 (сені), площею 6,3 кв.м., що разом по літ.А/п та літ.А-1 становить 83,7 кв.м., а також будівлю літ. Б (уборна); 1/2 літ.№1 (забор); 1/2 літ.І (замощення).

3. Зобовязати ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку площею 187 кв.м., яка має такі розміри: 3,50 м. по межі з ділянкою №48 по вул.Терновій, 12,30 м., 6,20 м., 5,0 м., 6,40 м., 0,8 м., 3,50 м. по кордону з ділянкою власника ОСОБА_2 даного домоволодіння; 5,20 м., 7,90 м., 3,80 м. по межі з ділянкою загального користування; 30,02 м. по межі з ділянкою№46 по вул.Терновій; 8,80 м. по межі з ділянкою №11 по проїзду ОСОБА_4 у м.Маріуполі.

4. Вселити ОСОБА_1 в частину домоволодіння №13 по проїзду ОСОБА_4 в м.Маріуполі Донецької області, а саме: по літ. А/п: приміщення 1-5 (коридор), площею 2,8 кв.м.; приміщення 1-6 (ванна), площею 3,2 кв.м., приміщення 1-7 (туалет), площею 3,4 кв.м.; приміщення 1-8 (приміщення), площею 10,2 кв.м.; приміщення 1-9 (приміщення), площею 12,3 кв.м.; по літ.А-1: приміщення 2-2 (коридор), площею 3,7 кв.м.; приміщення 2-3 (кладова), площею 1,5 кв.м.; приміщення 2-4 (передня), площею 13,5 кв.м.; приміщення 2-5 (жиле), площею 7,3 кв.м.; приміщення 2-6 (жиле), площею, 9,2 кв.м.; приміщення 2-7 (жиле), площею 10,3 кв.м.; приміщення 2-1 (сені), площею 6,3 кв.м., що разом по літ.А/п та літ.А-1 становить 83,7 кв.м., а також будівлю літ. Б (уборна); 1/2 літ.№1 (забор); 1/2 літ.І (замощення).

5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 496 (чотириста дев'яносто шість) гривень 08 копійок та у вигляді судового збору в розмірі 243 (двісті сорока трьох) гривень 60 копійок, а всього 739 (сімсот тридцять дев'ять) гривень 68 копійок.

6. В інший частини позовних вимог - відмовити.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

8. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

9. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Щербіна