АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 649/347/15-ц
Номер провадження №22-ц/791/2944/2015 Головуючий в І інстанції: Соловйов В.В.
Категорія: Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року грудня місяця 08 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

ОСОБА_1,

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами приватного акціонерного товариства "Великолепетиський маслозавод", а також ОСОБА_2, діючого в інтересах публічного акціонерного товариства "Марфін банк", на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Марфін банк" (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, приватне акціонерне товариство "Великолепетиський маслозавод") про повернення безпідставно утриманого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

30 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд зобов'язати публічне акціонерне товариство "Марфін банк" (далі банк, відповідач, ПАТ "Марфін банк") повернути йому безпідставно утримане майно вартістю 1073180,00 грн., а саме : холодильний агрегат МВТ-20, 2002 р. -(1шт.); машину холодильну MBB 20-2-0 з трьома повітроохолоджувачами, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну MBB 9-2-0 з двома повітроохолоджувачами, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну MBB 9, 2002 р. - (1 шт.); машину холодильну МВТ -35 для охолодження молока, 2002 р. - (1 шт.); охолоджувач А1 OOJI-5, 1998 р. - (1 шт.); повітряний компресор ПКС, 1999 р. - (1 шт.); машину холодильну ВР ЇМ, 1999 р. - (2 шт.); котел Е1/9, 2001 р. - (3 шт.); установку хімводоочистки, 2001 р. - (1шт.); вакуум упаковочну машину ВМ-14 для упаковки сирних голівок, 2002 р. - (1 шт.); апарат фасовки масла АРМ, 1997 р. - (1 шт.); парафінер Г60ПЧ-А, 1997 р. - (1 шт.); прес для сирів Е8 ОПД-24, 1999 р. - (2 шт.); пастеризаційно охолоджувальну установку ОКЛ-10, 1999 р. - (1 шт.); насос для сирного зерна А9 КНА, 1998 р. - (1 шт.); насос молочний Г2 ОПБ, 1998 р. - (5 шт.); насос молочний Г2 ОПД, 1999 р. - (1 шт.); пастеризаційно охолоджувальну установку OKЛ-5, 1999 р. - (1 шт.); сироватновідділювач Л5-OC, 2002 р. - (1 шт.); лінія по виробництву казеіну ВС-150, 1996 р. - (1 шт.); маслоутворювач TI ОМ-2Т, 1999 р. - (1 шт.); насос гвинтовий П8 ОНД, 1999 р. - (1 шт.); заквасочні установки РЗО-ЗУ- 35, 1999 р. - (3 шт.); сепаратор для високо жирних сливок Ж5 ОС 2Д 500,1996 р. - (2шт.); пастеризатор П8 ОМФ-3,1999 р. - (1 шт.); ванни сироробні Д7 ОСА 2500,1998 р. - (2 шт.), та стягнути з відповідача судовий збір.

Позов обґрунтований тим, що 02.03.2005 року між АБ «Приватінвест» (правонаступник якого є ВАТ «Морський транспортний банк», в подальшому ПАТ «Марфін банк») та ВАТ «Великолепетиський маслозавод» (далі - Завод) було укладено кредитний договір №03/132-К, згідно умов якого Банк відкрив останньому кредитну лінію у сумі 500000,00грн. на поповнення обігових коштів з кінцевим строком повернення кредиту 01.03.2006 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним договором було укладено договір поруки №03/132-2П від 02.03.2005 p., за яким ОСОБА_5 виступив майновим поручителем перед Банком за виконання Заводом своїх обов'язків за кредитним договором. Також, 05.03.2005 р. в забезпечення зазначеного кредитного договору Позивачем було укладено з Банком договір застави майна №03/132-3з, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передав Банку в заставу належне йому на праві власності вказане вище виробниче обладнання, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Великолепетиський район, смт.Велика Лепетиха, вул.Дімітрова, буд.50, загальною вартістю 1073180,00 грн.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 29.05.2006 р. позов Банку задоволено та стягнуто солідарно з Заводу та ОСОБА_3 на користь Банку 556033,97грн. заборгованості за кредитом, 16136,71 грн. витрат на охорону об'єктів іпотеки і застави та судові витрати 1730,00 грн., всього 573900,68 грн. Дане рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 20.07.2006 р.

Згодом, 21.09.2006 р., між ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Марфінбанк») та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір про переведення боргу та відступлення права вимоги, відповідно до умов якого остання прийняла на себе фінансові зобов'язання за вказаним вище Кредитним договором, встановлені згідно рішення Великолепетиського районного суду від 29.05.2006р., сплатила Банку їх в розмірі 573900,68грн. Крім того, актами прийому-передачі від 21.09.2006 року банком було передано ОСОБА_4 спірне заставне майно.

Проте, судовими рішеннями вказану угоду про переведення боргу та відступлення права вимоги визнано недійсною, оскільки банк як кредитор, не мав законних підстав для відступлення цього права іншій особі в силу його припинення. Банком було передано ПП ОСОБА_4 майно та заставне майно, в тому числі і майно, яке належить ОСОБА_5 Вважає, що із наведеного випливає також припинення зобов'язань за кредитним договором від 02.03.2005 року в силу ч.1 ст.28 Закону України «Про заставу», оскільки припинилось основне зобовязання у зв?язку із сплатою ОСОБА_4 боргу. 26.06.2014 року у звязку з припиненням зобовязання ОСОБА_3 звернувся до банку з заявою про повернення належного йому майна, однак отримав відмову, у звязку з чим вважає, що банк незаконно утримує вказане майно, а його права як власника цього майна порушеними, і тому його позов підлягає задоволенню на підставі норм ст.ст.1212-1213 ЦК України.

Заявою від 10.08.2015 року позивач додатково обґрунтував свій позов, вказавши, що у зв?язку з укладення угоди про переведення боргу від 21.09.2006 року та після перерахування ОСОБА_4 573900,68грн. на користь банку в рахунок боргу заводу зобов?язання за кредитним договором припинилося згідно ст.ст.598, 599 ЦК України. Згодом, завод погасив перед ОСОБА_4 кредиторські вимоги на суму 573900,68грн. в рамках справи про банкрутство заводу, які були включені до першої черги реєстру. Разом з цим, в ухвалі господарського суду кредиторські вимоги банку до заводу були залишені без задоволення, оскільки рішення суду від 29.05.2006 року було виконано новим боржником. Крім того, наявне інше судове рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь банку 573900,68грн., які вона отримала від заводу на підставі угоди, яка була визнана судом недійсною. Зазначене судове рішення включено до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4 (розгляд справи триває).

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2015 року позов задоволено. Суд зобов?язав банк повернути ОСОБА_3 безпідставно утримане вказане вище майно вартістю 1073180,00грн. (на момент укладення договору застави №03/132-3з від 05.03.2005 року).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, діюча в інтересах заводу, просить зазначене судове рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказала, що суд прийшов до помилкового висновку, що банк без згоди ОСОБА_3 розпорядився його власністю та передав майно згідно акту прийому-передачі ОСОБА_4, оскільки до останньої за угодою про відступлення права вимоги перейшло лише право заставодержателя. Також вказала, що в силу п.п.7.12 договору застави предмет застави залишається у володінні заставодавця і ризик випадкового його знищення, пошкодження або псування несе заставодавець, він же і зобов?язаний забезпечити схоронність предмету застави, його збереження тощо. В той же час ОСОБА_4 скористалась своїм правом іпотекодержателя та у позасудовому порядку набула права власності на нерухоме майно заводу, де знаходилось і майно ОСОБА_3, яким остання незаконно заволоділа і використовувала у робочій діяльності до 05.04.2012 року. Також вказала, що наявне інше судове рішення, за яким за позивачем визнано право на рухоме майно та прийнято судове рішення про вилучення його у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, в той час як позивач не звертався до виконавчої служби з метою його виконання. Вважає, що помилковість рішення суду полягає в тому, що ОСОБА_4 було передано не рухоме майно, а лише право застоводержателя цього майна і у разі припинення забезпеченого заставою зобов?язання припиняється застава, знімаються обтяження, а не повертається майно. Більш того, судом не було враховано обставини, які встановлені господарським судом Запорізької області в ухвалі від 24.11.2011 року, зокрема, згідно реєстру формування ліквідаційної маси банкрута ФОП ОСОБА_4 рухоме майно, яке є власністю ОСОБА_3, включено до ліквідаційної маси банкрута. Цією ж ухвалою суд виключив з ліквідаційної маси майно та зобов?язав ліквідатора передати його ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий в інтересах банку, просить зазначене судове рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказав, що суд не застосував позовну давність, не звернув уваги на те, що згідно договору застави п.7 заставне майно залишилось у ОСОБА_3, до теперішного часу рішення суду від 29.05.2006 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та заводу на користь банку 573900,68грн. не виконано. Вважає, що після визнання недійсною угоди про віступлення права вимоги та переведення боргу у банка знову виникло право вимоги до ОСОБА_3 та заводу. Також вказав, що суд не звернув уваги на те, що у володінні банку спірне майно не перебуває, після визнання вказаної вище угоди недійсною ОСОБА_4 не повертала банку спірне майно, і факт цього неповернення встановлений судовим рішенням від 29.10.2013 року. Більш того, наявне інше судове рішення, яке набрало законної сили, про примусове вилучення спірного майна у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 Вважає, що позов про витребування майна у особи, у якої це майно відсутнє не підлягає задоволенню, а позивач не довів знаходження його майна у банку, а навпаки встановлено судовим рішенням протилежне (наявність майна у ОСОБА_4С.). Також вказав, що суд не врахував, що одне і те саме майно не може бути витребувано різними судовими рішеннями у різних осіб і при наявності судового рішення, яке набрало законної сили про витребування майна від ОСОБА_4, рішення про витребування цього ж майна від банку є незаконним. Також вказав, що суд не звернув уваги на те, що в 2013 році ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до банку про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Судовим рішенням у вказаній справі встановлено, що спірне майно було знищено, а вини банку у втраті належного ОСОБА_3 майна не має, в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

У своєму запереченні ПрАТ "Великолепетиський маслозавод" погоджується з вимогою ПАТ "Марфін банк" про скасування рішенням суду першої інстанції, однак не погоджується з мотивами та підставами, зазначеними ним в апеляційній скарзі. Зазначив, що після сплати ФОП ОСОБА_4 банку 573 900,68грн. за угодою від 21.09.2006р про переведення боргу та відступлення вимоги зобовязання заводу перед банком є припиненими. Після визнання вказаної угоди недійсною банк та ФОП ОСОБА_4 повинні повернути все одержане ними за угодою. З банку на користь ФОП ОСОБА_4 стягнута вказана сума, а остання, що отримала таку ж суму від Заводу в межах справи про банкрутство повинна відшкодувати її банку, що і підтверджено рішенням суду про стягнення вказаної суми з ФОП ОСОБА_4 на користь банку.

У своїх чотирьох письмових запереченнях ОСОБА_3 просить апеляційні скарги маслозаводу та банку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

У своїх двох письмових запереченнях ОСОБА_4 просить апеляційні скарги маслозаводу і банку відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарги підлягають задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна обтяжувачем майна ОСОБА_5 є саме ПАТ «Марфін Банк», а не ПП ОСОБА_4 Таким чином, суд вважав, що у зв'язку із укладенням договору від 21.09.2006 року про переведення боргу та відступлення права вимоги між ФОП ОСОБА_4 і Банком, за яким ФОП ОСОБА_4 прийняла на себе фінансові зобов'язання за кредитним договором від 02.03.2005 року і перерахуванням ФОП ОСОБА_4 573900,68 грн. Банку в рахунок боргу заводу, зобов'язання за вказаним кредитним договором припинилися згідно ст.ст.598, 599 ЦК України, а тому відповідно до п.27 Договору застави майна від 05.03.2005 року він втратив свою силу у звязку з повним виконанням зобовязань за кредитним договором, а Відповідач, який незаконно утримує вказане майно, зобовязаний був повернути Заставодавцю, тобто ОСОБА_5, це майно, але цього не зробив, та не зняв відповідні обтяження, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Однак, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки до нього він дійшов при неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, що згідно з вимогами п.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

02 березня 2005 року між Акціонерним банком «Приватінвест» (правонаступник якого є ВАТ Морський транспортний банк», в подальшому ПАТ «Марфін банк») та ВАТ «Великолепетиський маслозавод» (правонаступником якого є ПрАТ «Великолепетиський маслозавод») було укладено кредитний договір №03/132-К, згідно до умов якого Банк надав останньому кредитну лінію у сумі 500 000,00 грн. на поповнення обігових коштів з кінцевим строком повернення кредиту 01.03.2006 року (а.с.8-10).

В забезпечення своєчасного виконання договірних зобов'язань по вказаному кредитному договору між ОСОБА_5 та банком було укладено договір поруки №03/132-2П, за яким останній виступив майновим поручителем перед Банком за виконання ВАТ «Великолепетиський маслозавод» своїх обов'язків за кредитним договором. Також, 05 березня 2005 року в забезпечення зазначеного кредитного договору Банком було укладено з ОСОБА_3 договір застави рухомого майна №03/132-3з, яке належало останньому на праві власності, зокрема 27 найменувань, які є предметом даного позову (а.с.15, 16-18).

Завод у строк повернення кредиту, до 01.03.2006 року, не виконав свої зобов'язання за договором кредиту. Так, рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 29.05.2006 року у справі №2-367/2006 позов ВАТ «Морський транспортний банк» задоволено та стягнуто солідарно з ВАТ «Великолепетиський маслозавод» та ОСОБА_5 на користь Банку 556033,97грн. заборгованості за кредитом, 16136,71грн. витрат на охорону об'єктів іпотеки і застави та судові витрати 1730,00 грн., всього 573900,68 грн. (а.с.19-20).

При розгляді справи апеляційним судом представник банку зазначив, і це не заперечували інші учасники процесу, що вказане рішення суду не виконане, жодної копійки за ним на користь банку не стягнуто, взагалі за ним було постановлено ухвалу про відмову банку у видачі дубліката виконавчого листа, зазначена ухвала залишена без змін судом апеляційної інстанції.

21.09.2006 р. між ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Марфінбанк») та ФОП ОСОБА_4 було укладено угоду про переведення боргу та відступлення права вимоги, відповідно до умов якої остання приймає на себе фінансові зобов'язання за Кредитним договором №03/132-К, укладеним між Відповідачем та ВАТ «Великолепетиський маслозавод», які згідно рішення Великолепетиського районного суду від 29.05.2006 р. повинна сплатити Банку - 573900,68грн. ФОП ОСОБА_4 перерахувала Банку вказані 573900,68 грн. платіжним дорученням №6 зазначивши призначення платежу «плата згідно угоди про переведення боргу від 21.09.2006 р. без ПДВ», а Банк (первісний кредитор) передав ФОП ОСОБА_4 відповідні документи, з яких випливає право вимоги (а.с.21).

Факт перерахування вказаних коштів сторонами не оспорюється та встановлений іншими судовими рішеннями.

Крім того, матеріали справи містять акт прийому-передачі від 21.09.2006 року банк передав, а ПП ОСОБА_4 прийняла майно відповідно до договору про переведення боргу та відступлення права вимоги від 21.09.2006 року, зокрема 27 найменувань, які вказані в договорі застави від 05.03.2005 року і які є предметом даного позову (а.с.38).

Однак, при апеляційному розгляді справи представник банку вказав, що банк реально ніколи не мав у своєму володінні вказані предмети і умови договору застави це не було передбачено. А зазначений акт був підписаний формально.

Згодом, рішенням Дніпровського районного суду від 24.11.2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 25.02.2009 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ВАТ "Великолепетиський маслозавод", АКІБ Укрсиббанк про визнання права власності на майно, витребування майна із чужого незаконного володіння позов ОСОБА_3 було задоволено. Визнано за ним право власності на рухоме майно, що є предметом цього позову, зобов?язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 зазначене рухоме майно. Ухвалою того ж суду від 05.11.2009 року, залишеною без змін ухвалою суду апеляційної інстанції 12.01.2010р, змінено порядок і спосіб виконання зазначеного рішення, а саме шляхом примусового вилучення від ОСОБА_4 та передачі ОСОБА_3 зазначеного спірного рухомого майна (а.с.145-152). При цьому суд встановив, що відповідачка без законних підстав утримувала майно, яке є предметом позову.

Спираючись на передані за угодою від 21.09.2006р права кредитора за кредитним договором ФОП ОСОБА_4 у справі №12/73-Б-08 про банкрутство ВАТ "Великолепетиський маслозавод" заявила кредиторські вимоги до Заводу. Ухвалою господарського суду Херсонської області від 11.08.2009 року з урахуванням ухвали від 28.08.2009р про виправлення описки (долучених при апеляційному розгляді справи), включено до першої черги реєстру грошові вимоги ФОП ОСОБА_4 в сумі 573 900,68грн.

Разом з тим, рішенням господарського суду Херсонської області від 21.09.2010р, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.11.2010р, у справі за позовом Заводу до Банку та ОСОБА_4 позов заводу було задоволено. Визнано недійсною угоду про переведення боргу та відступлення права вимоги від 21.09.2006 року на підставі ч.1 ст.203 ЦК України, оскільки угода не відповідає ст.520 ЦК України щодо переведення боргу на нового боржника без відома боржника та ст.37 ЦПК України щодо відступлення права вимоги на стадії виконання судового рішення (а.с.31-35).

На підставі вказаного рішення іншим рішенням господарського суду Херсонської області від 14.06.2011р (долученим при апеляційному розгляді справи), залишеним без змін постановою ВГС України від 22.12.2011р, з банку було стягнуто 573900,68грн. на користь ОСОБА_4, які були виплачені їй банком 12.04.2012 року на підставі наказу суду за меморіальним ордером №19-07 від 12.04.2012р. Це було рішення у справі за позовом ФОП ОСОБА_4 до ПАТ "Марфін Банк", третя особа на стороні відповідача ВАТ "Великолепетиський маслозавод" про стягнення 573900,68грн. Вказані обставини також встановлені постановою ОАГС від 05.07.2012р (а.с.43), а також рішення господарського суду Одеської області від 15.12.2014 року, залишеним без змін постановою Одеського АГС від 11.03.2015р, у справі за позовом Заводу до Банку про зобов?язання вчинити певні дії та визнання таким, що припинився договір іпотеки (а.с.115-117, 118-120).

Вказаним рішенням суд, враховуючи, що угоду про переведення боргу та відступлення права вимоги визнано недійсною, що банк реально виплатив 12.04.2012р ФОП ОСОБА_4 573900,68грн., стягнуті за судовим рішенням і що відсутні докази на виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановив, що зобовязання за кредитним договором не припинені, а отже відсутні підстави для припинення іпотеки.

Крім того, ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.11.2011р (долученою при апеляційному розгляді справи), у справі про банкрутство ПП ОСОБА_4 скаргу ОСОБА_3 на дії ліквідатора задоволено. Зобов?язано останнього виключити з ліквідаційної маси банкрута ПП ОСОБА_4 та передати ОСОБА_3 майно, право власності на яке визнано за ним судовим рішенням від 24.11.2008 року, і яке є предметом даного позову (а.с.285-293).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.07.2012 року було розглянуто іншу справу за позовом банку до ОСОБА_4 про стягнення 573900,68грн., за апеляційною скаргою ПАТ "Марфін Банк" на рішення господарського суду Херсонської області від 27.02.2012р. Вказаною постановою зазначене рішення господарського суду було скасовано, позов банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку вказану суму. Цим судовим рішенням встановлено, що в період часу, коли угода про переведення боргу та відступлення права вимоги від 21.09.2006 року ще не була визнана недійсною, у справі про банкрутство заводу ФОП ОСОБА_4 заявляла кредиторські вимоги до заводу на суму 1907745,13грн., спираючись на передані їй за вказаною угодою права кредитора заводу. Ухвалою господарського суду Херсонської області від 11.08.2009р (з урахуванням ухвали від 28.08.2009р про виправлення описки) заяву було задоволено частково, було включено до першої черги реєстру грошові вимоги на суму 573900,68грн. (вказані ухвали долучені при апеляційному розгляді справи). У зв?язку з цими обставинами суд встановив, що ФОП ОСОБА_4 зберегла грошові кошти в сумі 573900,68грн. за рахунок банку, оскільки заборгованість заводу на цю суму перед нею була погашена в межах справи про банкрутство з підстав, встановлених угодою від 21.09.2006 року (а.с.41-45).

Сторонами не заперечується, що на даний час вказане судове рішення не виконане.

Поряд із цим в провадженні суду перебувала інша цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до Банку, треті особи: завод, ФОП ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2013 року рішення Великолепетиського районного суду від 17.07.2013р було скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено. Даним судовим рішенням встановлено, що після визнання угоди від 21.09.2006 року недійсною заставлене майно ФОП ОСОБА_4 банку не передала; ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.06.2012 року зобов'язано ліквідатора ПП ОСОБА_4, ВАТ Великолепетиський маслозавод та ОСОБА_3 провести звірку наявності майна, що підлягає передачі на виконання ухвали суду від 24.11.2011 року; 12.07.2012 року в ході проведення звірки комісією у складі вказаних вище осіб встановлено, що із 27 одиниць рухомого майна в наявності є 6 одиниць, які знаходяться під відкритим небом, демонтовані, розукомплектовані та непридатні для використання у виробництві, про що було складено відповідний акт; належними і допустимим доказами позивач (ОСОБА_3С.) не довів, що предмет застави був переданий заставодержателю (банку) у заклад у спосіб, передбачений умовами укладеного договору. Підставою відмови у позові стало те, що ОСОБА_3 не довів у передбачений законом спосіб наявність правових підстав для покладення на ПАТ Марфінбанк відповідальності за спричинену йому знищенням майна шкоду (а.с.112-114).

З аналізу договору застави від 05.03.2005 року, за яким ОСОБА_3 передав в заставу банку спірне майно, вбачається, що предмет закладу залишається у володінні заставодавця і саме заставодавець здійснює заходи щодо збереження майна, а тому відповідає за його знищення ( п.12 , 17.10, 17.11 договору застави).

Таким чином, відповідно до умов укладеного сторонами договору застави майна, недійсність якого у встановленому законом порядку не оспорена, сторони погодили порядок і умови передачі заставного майна в заклад і визначили відповідальну особу за збереження і утримання цього майна.

ОСОБА_3, будучи відповідальною особою за збереження майна за договором застави, не довів факт передачі спірного майна від нього до банку і збереження його банком.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаним вище судовим рішенням від 29.10.2013 року встановлені обставини, які колегія суддів вважає такими, що мають преюдиціальне значення при вирішенні цієї справи, зокрема те, що після визнання угоди від 21.09.2006 року недійсною заставлене майно ФОП ОСОБА_4 банку не передала; як встановила відповідна комісія за участю позивача, ліквідатора ОСОБА_4 і Заводу (але без участі Банку) із 27 одиниць рухомого майна в наявності є 6 одиниць, які знаходяться під відкритим небом, демонтовані, розукомплектовані та непридатні для використання у виробництв, а також встановлено, що ОСОБА_3 не довів, що предмет застави був переданий банку.

В силу ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, для задоволення позову про повернення безпідставно набутого майна обовязковою обставиною, яка підлягає встановленню, є факт набуття або збереження особою такого майна. Разом з тим, судовим рішенням від 29.10.2013 року встановлено, що спірне майно до банку не передавалось, жодних доказів його знаходження у банку позивач ОСОБА_3 не надав, тому його позов до банку про повернення безпідставно набутого майна не може бути задоволений.

При цьому колегія суддів враховує, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.11.2011 року про банкрутство ПП ОСОБА_4 зобовязано ліквідатора виключити з ліквідаційної маси банкрута ПП ОСОБА_4 та передати ОСОБА_3 майно, право власності, на яке визнано за ним судовим рішенням від 24.11.2008 року, і яке є предметом цього позову.

Таким чином, другим судовим рішенням встановлено, що спірне майно перебувало у ОСОБА_4 і у володінні або на зберіганні банку воно не знаходиться.

Таким чином, є безпідставним висновок про витребування спірного майна з банку за наявності судового рішення про витребування спірного майна на користь ОСОБА_3 від ОСОБА_4, наявності іншого судового рішення, яким встановлено, що вказане майно банку не передавалось, наявності ще одного судового рішення про банкрутство ПП ОСОБА_4, яким зобовязано ліквідатора виключити з ліквідаційної маси банкрута ПП ОСОБА_4 та передати ОСОБА_3 спірне майно, за наявності в договорі застави умови, за якою предмет застави залишається у володінні заставодавця (ОСОБА_3С.), а також за відсутності жодного доказу знаходження спірного майна в банку.

Суд же на вказане уваги не звернув, належним чином не встановив вказаних обставин, зазначених в інших судових рішеннях, які набрали законної сили, і помилково вважав, що банк зобовязаний повернути Заставодавцю, тобто ОСОБА_5, заставлене майно, яке незаконно утримує, але цього не зробив, та не зняв відповідні обтяження.

Враховуючи вищевикладене рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином з позивача ОСОБА_3, який при подачі позову сплатив 07.08.2015р судовий збір у розмірі 3654,00грн. (а.с.199), на користь апелянтів ПАТ "Марфін банк" та ПрАТ "Великолепетиський маслозавод" необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме за подання апеляційних скарг у розмірі по 4019,40грн. кожному (а.с.268, 297).

Керуючись ст.ст.88, 303, 307, 309 ЦПК України, на підставі ст.1212 ЦК України,колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги приватного акціонерного товариства "Великолепетиський маслозавод", а також ОСОБА_2, діючого в інтересах публічного акціонерного товариства "Марфін банк", задовольнити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2015 року скасувати й ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Марфін банк" (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, приватне акціонерне товариство "Великолепетиський маслозавод") про повернення безпідставно утриманого майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "Марфін банк"судові витрати в сумі 4019,40грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь приватного акціонерного товариства "Великолепетиський маслозавод"судові витрати в сумі 4019,40грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_7

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_8

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1