АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________________________
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

27 серпня 2015 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва РейнартІ.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 липня 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «Дельфін», голови Житлово-будівельного кооперативу «Дельфін» ДжимиВіри Михеївни про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг,

встановив:

рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 1 липня 2015р. у задоволенні позову відмовлено.

13 липня 2015 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах інших позивачів подав до суду апеляційну скаргу на вказане рішення суду, однак, при подачі апеляційної скарги, апелянтами не був сплачений судовий збір за оскарження рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Посилання апелянта на повне звільнення від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживача", вважаю безпідставними.

Вказана норма закону передбачає, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте, у п. 5 статті 4 закону визначено, що споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Ні у позовній заяві, ні під час судового розгляду не було встановлено, що правовідносини сторін виникли у зв'язку із недоліками продукції (дефекту продукції), тому судом при відмові у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди не були застосовані норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди, позивачі посилалися на ст. 23 ЦК України, а апеляційна скарга містить посилання на ст. 1167 ЦК України.

Отже, вимоги про стягнення моральної шкоди були заявлені на підставі норм Цивільного кодексу України, тому повинні оплачуватися судовим збором.

Відповідно до п. 6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним

- 2 -

позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Отже, апелянти повинні сплатити судовий збір за оскарження рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, який відповідно до вимог п.п. 8 та 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 121грн. 80коп. з кожного, а всього 852 грн. 60 коп., та направити на адресу апеляційного суду оригінал документу, який підтверджує оплату.

Одночасно повідомляю реквізити для оплати судового збору:

- розрахунковий рахунок № 0010

- отримувач УДКС у Солом'янському районі м. Києва

- банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві

-

- код банку отримувача 820019.

У разі оплати судового збору платіжним дорученням, необхідно надати документ, який підтверджує зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 4 ст. 295 ЦПК України до апеляційної скарги, поданої представником, має бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо ці документи раніше не подавалися.

Під час розгляду справи судом першої інстанції у підтвердження повноважень ОСОБА_2, як представника позивачів, були надані належним чином складені довіреності на представлення інтересів ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Проте, у порушення вимог ч. 4 ст. 295 ЦПК України ОСОБА_2 не приєднав до апеляційної скарги документи, які підтверджують його повноваження, як представника ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Наявні в матеріалах справи довіреності, видані від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_5, оформлені з порушенням вимог ст. 42 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ЦПК України довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

В матеріалах справи наявна ксерокопія довіреності, видана 6 червня 2015р. ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2 на представлення його інтересів (с.с.77), яка посвідчена в.о. головного лікаря стоматологічної поліклініки Дарницького району м. Києва - Смоляренко О.І., однак, суду не надано документів у підтвердження того, що ОСОБА_5 працює у вказаній поліклініці і відповідно в.о. головного лікаря стоматологічної поліклініки Дарницького району м. Києва мав право посвідчувати видану ним довіреність.

Довіреність, видана 12 квітня 2015р. ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2 на представлення її інтересів (с.с.69), посвідчена самою ОСОБА_3, що не відповідає положенням ст. 42 ЦПК України

За таких обставин, ОСОБА_2 необхідно надати документи, які підтверджують його повноваження на представлення інтересів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 295-297,121 ЦПК України, суддя

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

- 3 -

Петровича, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 липня 2015р. залишити без руху, надавши апелянту строк в п'ять днів з дня отримання копії ухвали для оплати судового збору та усунення недоліків апеляційної скарги.

В разі невиконання ухвали апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута апелянту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя