Справа № 462/2131/11 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/279/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 травня 2014 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а:

В березні 2011 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на самочинну прибудову до кв.№4 по вул.Кульпарківська, б.114 «а» у м.Львові.

В травні 2011 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 з позовом про зобовязання ОСОБА_2 за власний рахунок демонтувати самочинне будівництво прибудови балкону розміром 2,50 х 6.0 м. влаштований до квартири АДРЕСА_1 «а» у м.Львові.

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради свій позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 самочинно проведено прибудову балкону розміром 2,50х6,00 м. до квартири АДРЕСА_1 «а» у м.Львові. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації від 31.10.2010 року № 1047 «Про самочинне будівництво гр. ОСОБА_2, ОСОБА_4Б.» відповідачку зобов'язано демонтувати самочинно влаштований на землях міськземфонду фундамент розм. 2,50х6,00 м. під будівництво балкону до вказаної квартири. Однак ОСОБА_2 це розпорядження не виконала та самочинно закінчила будівництво прибудови.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 травня 2014 року, а після скасування апеляційним судом вказаної ухвали і ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 травня 2014 року позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задоволено. Судом постановлено зобовязати ОСОБА_2 в примусовому порядку демонтувати самовільну прибудову - балкон розміром 2,50 х 6,00 м., влаштований до квартири АДРЕСА_1 «а» у м. Львові та вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує про порушення судом норм матеріального права, недотримання процесуальних норм, неповне зясування обставин, що мають значення для справи. Апелянт погоджується, що земельна ділянка, на якій було зведено прибудову, відноситься до комунальної власності та вважає. що самовільно зведена будівля не порушує інтересів позивача, а тому, на її думку, у останнього відсутнє процесуальне право та обовязки позивача. Крім того зазначає, що судом не враховано, що третьою особою також здійснено самовільну добудову до належної йому квартири, шляхом встановлення основи добудови на стелі самовільного балкону, а тому чи можливо провести демонтаж балкону, без завдання шкоди добудові здійсненої ОСОБА_3, іншим власникам та жильцям й основній конструкції будинку. Просять заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради повністю. (а.с. 82-84).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення скарги.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам в повному обсязі.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, та безспірно встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 а також ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 «а» у м.Львові. (а.с.12).

Судом першої інстанції безспірно встановлено і те, що відповідач ОСОБА_2 самочинно здійснила прибудову до своєї квартири, а саме балкону розміром 2,50 х 6.0 м., без дозволу місцевого органу самоврядування та погодження такого переобладнання з відповідними органами державної влади на земельній ділянці, що віднесена до земель комунальної власності міста Львова, що остання не заперечує.

З матеріалів справи вбачається також, що за рішенням міжвідомчої комісії 15.12.2009 року за №41 вирішено демонтувати самочинно влаштований на землях міськземфонду фундамент розміром 2,50х6,00 м. під будівництво балкону до квартири АДРЕСА_2 «а» у м.Львові (а.с.5).

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації ЛМР від 31.12.2009 р. № 1047 «Про самочинне будівництво гр.ОСОБА_2 гр.ОСОБА_4Б.» відповідачку зобов'язано демонтувати самочинно влаштований на землях міськземфонду фундамент розм. 2,50х6,00 м. під будівництво балкону до квартири4 по вул. Кульпарківська, б.114 «а» у м.Львові (а.с.20).

Судом встановлено і те, що відповідач ОСОБА_2 не виконала вказаного розпорядження Залізничної районної адміністрації ЛМР та продовжила самочинно здійснювати будівництво вказаного балкону.

Згідно ст.22 Закону України «Про основи містобудування», забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ст.ст.142-145 Конституції України, до матеріальної основи місцевого самоврядування, крім інших обєктів, належить земля, розпорядження якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах наданих їм повноважень шляхом прийняття рішень; необхідною умовою надання земельної ділянки у власність із земель комунальної власності є наявність рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки.

Відповідно до ст.376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1224 від 18.11.2005р. «Про внесення змін і доповнень до рішення виконавчого комітету від 06.05.2005р. №406» врегульовано питання узаконення самочинного будівництва у м.Львові. Даним рішенням, передбачено, що розгляд питань погодження самочинного будівництва здійснює виконавчий комітет Львівської міської ради.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, іншими спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Разом з тим, відповідно до п. 3.6 розділу VІ Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 3704 від 08 липня 2010 року, до повноважень районної адміністрації міської ради у галузі будівництва належить, зокрема, розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва.

Крім цього, у п. 3.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, що затверджене рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 р. № 835 визначено, що розгляд питань за фактами здійсненого самочинного будівництва обєктів за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація відповідного району, у якому здійснюється самочинне будівництво. Дія цього Положення поширюється на всі підприємства, установи та організації, всіх субєктів підприємницької діяльності, фізичних осіб, які здійснили або здійснюють самочинне будівництво на території міста (п. 1.2 положення).

Суд першої інстанції відповідно до цих вимог закону, врахувавши проведення самочинного будівництва ОСОБА_2 на земельній ділянці, що є комунальною власністю, без належного дозволу та затвердженого проекту, прийшов до правильного висновку про підставність позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради.

При цьому, в супереч твердженням апелянта, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, звернувшись до суду з даним позовом, діяла в межах своїх повноважень та компетенції.

Враховуючи, що судом першої інстанції повно і правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального і процесуального права, які передбачені ст.309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_5