У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитними договором у розмірі 28 954 грн 12 коп.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 20 грудня 2007 року з відповідачем був укладений кредитний договір б/н, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 250 грн з подальшим його збільшенням у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, зокрема надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач на порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України зобов'язання за вказаним договором не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором.

Станом на 31 грудня 2013 року відповідач має заборгованість у сумі 28 954 грн 12 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 8 994 грн 55 коп., заборгованості за процентами у сумі 11 109 грн 59 коп., комісії у сумі 6 995 грн 02 коп., а також штрафів у сумі 500 грн і 1 354 грн 96 коп., які позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати банку зі сплати судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2014 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 20 грудня 2007 року б/н заборгованість за кредитом у сумі 366 грн 41 коп., заборгованість за процентами в сумі 6 631 грн 32 коп., заборгованість за комісією у сумі 2 888 грн 70 коп., штраф у сумі 994 грн 32 коп. (фіксована частина - 500 грн і процентна складова - 494 грн 32 коп.), а всього 10 880 грн 756 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. -порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 20 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір б/н, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 250 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % в місяць з розрахунку 360 днів у році, на суму залишку заборгованості за кредитом (кредитна картка Універсальна). Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної карти. Строк дії кредитної картки - 36 місяців.

Відповідно до положень п. п. 3.2, 3.3 Умов і Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Згідно з випискою з особового рахунку, мало місце збільшення кредитного ліміту: 24 січня 2008 року - до 500 грн, 22 березня 2008 року - до 4 800 грн, 18 вересня 2008 року - до 10 000 грн, зниження кредитного ліміту: 25 листопада 2008 року - до 9 600 грн, 17 квітня 2009 року - до 9 000 грн.

Відповідно до пункту 3.1.1 розділу ІІ Умов і правил надання банківських послуг строк дії картки вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

За змістом пункту 5.3 розділу ІІ Умов і правил надання банківських послуг за платіжними картками з установленим мінімальним обов'язковим платежем строки і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) визначено в Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору.

З грудня 2008 року ОСОБА_6 припинив сплату коштів із погашення кредиту. Відповідач нову картку не отримував.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 29 січня 2014 року.

Відповідач заявив про застосування позовної давності (а. с. 55).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що 20 грудня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір, строк дії кредитної картки - 36 місяців, відповідач нову картку не отримував, зобов'язання за вказаним договором останній не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, останній платіж у сумі 24 грн 39 коп. нарахований банком за лютий 2011 року, та враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, звернення банку до суду з позовом 29 січня 2014 року, виходив з того, що кредит остаточно мав бути повернутий 28 лютого 2011 року, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, тому вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту, проценти, комісія, штрафи) підлягають частковому задоволенню в межах трирічного строку позовної давності, тобто з 29 січня 2011 року до 29 січня 2014 року - дня звернення позивача до суду з позовною заявою.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно зі ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Отже, згідно з умовами кредитного договору та змістом зазначених правових норм за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України) (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, висновки якої відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України).

Суди, встановивши, що 20 грудня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір, строк дії кредитної картки - 36 місяців, відповідач нову картку не отримував, залишили поза увагою те, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою кредит надається з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки; строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH) (а. с. 11) (до грудня 2010 року), дійшли помилкового висновку про те, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено 28 лютого 2011 року.

У зв'язку з чим, питання про початок перебігу позовної давності та застосування позовної давності до позовних вимог про повернення кредиту в повному обсязі відповідно до ст. 256, ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з урахуванням пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, дати укладення кредитного договору 20 грудня 2007 року, строку дії кредитної картки у 36 місяців (до грудня 2010 року) та пред'явлення позову 29 січня 2014 року, суди у встановленому законом порядку не вирішили.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення штрафів на підставі пункту 8.6 Умов і правил надання банківських послуг, суди не врахували, що цим пунктом передбачена сплата штрафу за порушення строків платежу з будь-якого грошового зобов'язання більше ніж на 120 днів, не з'ясували: за яке порушення строків платежу більше ніж на 120 днів нараховані штрафи і початку перебігу позовної давності за цими вимогами, та не застосували до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) спеціальну позовну давність в один рік відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Виходячи з викладеного та враховуючи допущені судами попередніх інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що в силу ст. 338 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345, 360-7 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник