1Справа № 335/5435/15-ц 2/335/1486/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., при секретарі Лєдовій А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, 3-тя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про встановлення порядку користування квартирою, усунення перешкод у здійсненні права власності,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та вселення.

В ході судового розгляду справи, позивач декілька разів уточнювали позовні вимоги шляхом звернення до суду з письмовими заявами, у тому числі і щодо підстав позову і щодо кола відповідачів.

В обґрунтування уточненої позовної заяви про встановлення порядку користування квартирою, усунення перешкод у здійсненні права власності від 30.10.2015 року, позивач зазначала, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2014 року їй на праві власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1. Співвласником квартири на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 17.03.2005 року, є неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, законним представником якої є Доля вікторії Ігорівна.

Спірна квартира складається із двох ізольованих кімнат площею 16,4 кв. м. та 8,4 кв. м., кухні площею 5,7 кв. м., туалету площею 1,1 кв. м., ванної кімнати площею 2,1 кв. м., коридору площею 4,9 кв. м., двох кладових площею по 0,4 кв. м. кожна, балкона площею 0,81 кв. м., вихід на який знаходиться в кімнаті площею 16,4 кв. м.

Наявність двох ізольованих кімнат дає можливість співвласникам користуватися квартирою спільно, але вирішити позасудовим шляхом спір щодо користування квартирою не виявляється можливим.

Кожному із співвласників належить ? частина квартири, а тому виділити кожному із співвласників окрему кімнату відповідно до розміру його частки в праві власності неможливо, у звязку з чим позивач вважає, що їй в користування належить виділити меншу кімнату площею 8,4 кв. м., а також 1 кладову розміром 0,4 кв. м, а іншому співвласнику кімнату площею 16,4 кв. м. з балконом і 1 кладову площею 0,4 кв. м., інші приміщення у квартирі залишити у спільному користуванні співвласників.

На теперішній час квартира знаходиться у фактичному володінні та користуванні відповідачів пушкіна І.М. та ОСОБА_3, з якими у позивача протягом тривалого часу склалися неприязні відносини. Після постановлення рішення Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частку квартири, ОСОБА_2 не надав їй ключів від вхідної двері, у звязку з чим вона немає доступу до квартири і не може в неї вселитися.

Посилаючись на вказані обставини позивач просила суд встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою № 34 в будинку № 16-а по вулиці Рекордній в місті Запоріжжі, виділивши їй в користування кімнату, яка зазначена в технічному паспорті під номером 5 площею 8,4 кв. м., а також кладову № 2 площею 0,4 кв. м., а іншому співвласнику неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, законним представником якої є ОСОБА_3 кімнату № 4 площею 16,4 кв. м. з балконом, кладову № 3 площею 0,4 кв. м., а приміщення кухні, туалету, ванної кімнати та кордиту залишити у спільному користуванні; усунути позивачу перешкоди в користуванні належною їй на праві власності частиною квартири АДРЕСА_2 шляхом зобовязання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надати ключі від вхідних дверей до спірної квартири, звільнити кімнату № 5 площею 8,4 кв. м. та кладову № 2 площею 0,4 кв. м. від речей, які знаходяться в цих приміщеннях, а також вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_3.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві. Крім того, зазначала, що ОСОБА_1 постійно проживає у Російській Федерації, але часто приїжджає до м. Запоріжжя, у звязку з чим їй необхідна кімната для зупинки. На даний час жодних відносин із братом ОСОБА_2 не підтримує. Визнала, що ОСОБА_1 жодного разу до відповідачів не приїжджала, із вимогою про вселення та надання їй ключів від квартири до них не зверталася.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, а також їх представник - ОСОБА_7 проти позовних вимог заперечували. Зазначали, що на даний час власником ? частини квартири є малолітня ОСОБА_4, законним представником якої є ОСОБА_3 У спірній квартирі проживають ОСОБА_4, тобто співвласник, ОСОБА_2, який є її дідусем, ОСОБА_3, яка є матірю малолітньої дитини, та чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_8.

У кімнаті площею 8,4 кв. м., яка облаштована під дитячу, проживає ОСОБА_2, а у кімнаті, площею 16,4 кв. м. ОСОБА_4, ОСОБА_3 та її чоловік. ОСОБА_1 близько 13 років не проживає у м. Запоріжжі, до них із вимогою про вселення, надання ключів та усунення перешкод у користуванні квартирою позивач жодного разу не зверталася. Не заперечували, що вона має право користуватися спірною квартирою, але не цілою кімнатою, оскільки в такому випадку 4 особи, які постійно проживають у квартирі, вимушені будуть жити у одній кімнаті, а кімнату, яку позивач просить виділити їй у користування вона зможе здавати іншим особам, що призведе до порушення прав малолітньої ОСОБА_4 Крім того, ОСОБА_2 зазначав, що після смерті його та ОСОБА_1 матері він дійсно поміняв вхідні двері та замок на них, але це не було повязано з тим, щоб ОСОБА_1 не змогла зайти у квартиру. Ключі від вхідної двері вони їй не давали, оскільки не знають де вона знаходиться, до них вона ніколи не приїжджала.

Представник 3-ої особи - Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надавав суду заяву, в якій просив справу розглянути у відсутність представника третьої особи та ухвалити рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини ОСОБА_4

Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши встановлені обставини у сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст. ст. 319, 358 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2014 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом визнано право власності за кожним на ? частину квартири АДРЕСА_2.

На підставі договору дарування від 17.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_2 подарував належну йому на праві власності ? частину квартири АДРЕСА_2 малолітній ОСОБА_4, від імені якої діяла її мати ОСОБА_3

За таких обставин, на даний час співвласниками квартири АДРЕСА_2 є позивач у справі ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_4, яким на праві приватної власності належить по ? частині спірної квартири.

Квартира АДРЕСА_2 складається з 2-х ізольованих кімнат, площею 16,4 кв. м. та 8,4 кв. м., кухні площею 5,7 кв. м., туалету площею 1,1 кв. м., ванної кімнати площею 2,1 кв. м., коридору площею 4,9 кв. м., двох кладових площею по 0,4 кв. м. кожна, балкона площею 0,81 кв. м., вихід на який знаходиться в кімнаті площею 16,4 кв. м.

З урахуванням розміру загальної житлової площі, яка становить 24,8 кв. м. кожному із співвласнику на їх частину у праві приватної власності припадає по 12,4 кв.м. житлової площі.

Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що ОСОБА_1 просила виділити їй в користування кімнату, яка за площею є меншою, ніж мала би припадати на її ? частину у власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення порядку користування квартирою слід задовольнити, оскільки в даному випадку не будуть порушені житлові права та право власності малолітньої співвласниці квартири.

Той факт, що ОСОБА_1 у м. Запоріжжі не проживає, а постійно проживає у Російській Федерації жодним чином не впливає на її право власності, в тому числі на вільний розсуд розпоряджатися та користуватися тією частиною квартири, яка припадає на її частину у праві власності. Крім того, як встановлено судом в ході судового розгляду справи, відповідачі хоча і зазначали, що вони не заперечують проти того, щоб позивач проживала у квартирі, проте, категорично заявили, що вона повинна жити не у відокремленій кімнаті, а в одній кімнаті із ОСОБА_2, оскільки в більшій кімнаті проживають три особи, що свідчить про не визнання відповідачами права ОСОБА_1 на користування ізольованою, навіть і меншою, кімнатою.

Вирішуючи позовні вимог про усунення перешкод у користуванні власністю, суд виходить з наступного.

У п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого.

Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і обєктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні представник позивача визнала той факт, що ОСОБА_1 у м. Запоріжжі не проживає, після набуття права власності на ? частину квартири вселитися до спірної квартири не намагалася, за отриманням ключів від вхідної двері до відповідачів не зверталася.

Відповідачі у судовому засіданні зазначали, що вони не заперечують проти вселення у квартиру ОСОБА_1, оскільки вона є законним співвласником квартири, а заперечували лише проти того, що позивач має проживати у ізольованій кімнаті, ключі від квартири їй не давали, оскільки вона до них жодного разу після смерті її та ОСОБА_2 матері не приїжджала і вони її взагалі не бачили.

За таких обставин суду не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачі чинять перешкоди ОСОБА_1 у вселенні до квартири, відмовляють їй у наданні ключів від вхідних дверей, а також не доведено, що є реальна небезпека порушення права власності позивача зі сторони відповідачів. Що стосується позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом звільнення кімнати № 5 площею 8,4 кв.м. та кладової площею 2 кв.м. від речей, суд вважає передчасними, оскільки позовні вимоги про виділення їй у користування зазначеної кімнати вирішено у цій справі, а тому не може і бути встановлено порушене право позивача на вільне користування виділеною їй кімнатою.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні належною їй на праві власності часткою квартири слід відмовити, що не перешкоджає позивачу в разі, якщо буде встановлено, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні належною їй на праві власності та виділеною у користування частиною квартири, звернутися до суду з відповідними позовними вимогами та надати суду докази на їх підтвердження.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 задовольнити частково.

Визначити порядок користування житловим приміщенням квартирою № 34 в будинку № 16-а по вулиці Рекордній в місті Запоріжжі.

ОСОБА_12 ОСОБА_11 в користування кімнату, яка зазначена в технічному паспорті під номером 5 площею 8,4 кв. м. та кладову № 2 площею 0,4 кв. м..

ОСОБА_12 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, законним представником якої є ОСОБА_3, житлову кімнату, зазначену у технічному паспорті № 4 площею 16,4 кв. м. з балконом, кладову № 3 площею 0,4 кв. м.

Приміщення кухні площею 5,7 кв. м., туалету площею 1,1 кв. м., ванної кімнати площею 2,1 кв. м., коридору площею 4,9 кв. м. - залишити у спільному користуванні співвласників.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 28.12.2015 року.

Повний текст рішення виготовлено 31.12.2015 року.

Суддя: К.В. Гашук