Справа № 161/8263/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/1797/15 Категорія: 32 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Антонюк К.І.,

суддів Лівандовської-Корури Т.В., Овсієнка А.А.,

при секретарі Черняк О.В.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2015 року позов у даній справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 спричинену майнову шкоду в сумі 114,10 грн. та в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в позові, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, покликаючись на неповне зясування обставин справи, просить оскаржуване рішення змінити та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і ці обставини підтверджені матеріалами справи, що 23.09.2008 року позивач виконував перевезення пасажирів по маршруту Луцьк-Кульчин-Озерце, керуючи пасажирським мікроавтобусом Мерседес-Бенц, р.н. НОМЕР_1. Рухався дорогою в напрямку с. Кульчин Ківерцівського району. Виїхавши з с. Озеро Ківерцівського району, позивач прямував по головній дорозі в правій смузі руху зі швидкістю біля 35 км/год. Попереду нього на відставні біля 20 метрів знаходилося перехрестя нерівнозначних доріг. Коли позивач закінчував проїзд перехрестя нерівнозначних доріг, побачив автомобіль Форд-Транзит синього кольору, яким керував відповідач ОСОБА_3Ю, який рухався прямо на маршрутне таксі, потім відбувся удар передньою частиною автомобіля. Від удару маршрутне таксі перекинулося на ліву сторону і просунулося по асфальтному покритті дороги 16 метрів, а потім зупинилося. Рухаючись по другорядній дорозі зі швидкістю 60 км/год., підїжджаючи до перехрестя на відстані біля 30 метрів від нього ОСОБА_3 пригальмував, зменшивши швидкість до 30-40 км/год. потім пригальмував ще раз, щоб пропустити автомобіль позивача, але на цей раз гальма не спрацювали, тому він вивернув кермо праворуч, щоб уникнути зіткнення з автомобілем позивача, проте уникнути зіткнення не вдалося.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються рішенням Луцького міськрайонного суду від 13.06.2013 року.

Висновком судово-медичної від 28.10.2008 року встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого відламкового перелому лівої ключиці зі зміщенням, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоровя.

Також в судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманої травми позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 23.09.2008 року по 03.10.2008 року та з 08.04.2009 року по 11.04.2009 року в Луцькій міській клінічній лікарні.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд врахував витрати понесені позивачем на придбання медикаментів у звязку з отриманою травмою під час ДТП та необхідністю лікування.

Відмовляючи в позові щодо стягнення з відповідача 6 000 грн. відшкодування, що обгрунтовані позивачем як неотримані доходи, які б він би отримав здійснюючи пасажирські перевезення, суд виходив з того, що наданий позивачем на підтвердження зазначених вимог договір про надання транспортних послуг не може бути належним та допустимим доказом, які б підтверджували обставини, зазначені в позові.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особливості правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, встановлені статтями 1187, 1188 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодується особою, яка на відповідній правовій основі (право власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

П.1 ч.1 ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З договору про надання транспортних послуг у здійсненні пасажирських перевезень від 19.09.2008 року, укладеного між ТзОВ «Гаяне» та приватним підприємцем ОСОБА_2 вбачається, що виконавець зобовязується здійснювати пасажирські перевезення пасажирів представлених Замовником на транспортному засобі «Mersedes-Bens», р.н. НОМЕР_1, яким користується на підставі цивільно-правового договору № 01/0801 від 01.08.2008 року, а Замовник зобовязується оплатити дані послуги Виконавця (а.с. 9).

Також відповідно до умов договору виконавець зобовязався здійснити перевезення пасажирів замовника по маршруту Луцьк-Буковель-Луцьк 25.09., 28.09., 01.10.2008 року, а замовник оплатити послуги в розмірі 6 000 грн.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відносини у сфері автомобільних перевезень пасажирів врегульовані Законом України «Про автомобільний транспорт».

Статтею 29 цього Закону передбачено, що автомобільним перевізником, який здійснюює перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкт господарювання, що відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ним на законних підставах.

Відповідно до вимог ст.ст.39, 60 вищезазначеного Закону встановлена відповідальність за порушення законодавства на автомобільному транспорті, зокрема, надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких зазначений у ст.39 та 48 цього Закону.

Для нерегулярних пасажирських перевезень такими документами є: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством (ст.39 закону).

У зв'язку з тим, що позивач звертаючись до суду з позовом та з апеляційною скаргою на рішення суду не надав суду доказів, які б підтверджували його право у передбаченому законом порядку здійснювати автомобільні перевезення пасажирів, тому його вимоги щодо неотримання доходів у цій сфері є необгрунтованими, та не підтверджені належними та достовірними доказами.

Не заслуговують на увагу доводи позивача у частині відмови в позові щодо відшкодування витрат на придбання ліків на суму 114,10 грн.

У справі відсутні докази, які б підтверджували витрати позивача на придбання медикаментів у розмірі 228 грн., а тому суд обгрунтовано задовольнив вимоги позивача частково та стягнув з відповідача 114 грн. таких витрат.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: