Справа № 130/526/15-ц Провадження № 22-ц/772/2666/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 травня 2015 року в справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

встановила:

24 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що протягом грудня 2013 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 було досягнуто остаточних домовленостей щодо придбання ОСОБА_3 у відповідача нежитлового приміщення - магазину літ. "А", загальною площею 121,8 кв.м., що розташоване по вул. Шекінській, 51, у м. Жмеринка Вінницької області, за 90000 доларів США.

На виконання досягнутих між ними домовленостей позивач передав відповідачеві авансовий платіж у сумі 12000 доларів США, про що відповідачем 31.12.2013 року було складено відповідну розписку. Також позивачем неодноразово на картковий рахунок відповідача у ПАТ "ОСОБА_5 Аваль" перераховувались кошти у сумі 27590 грн. на виготовлення усіх необхідних документів для укладення договору купівлі-продажу згідно попередніх домовленостей. Договір купівлі-продажу вказаного нежитлового приміщення вони мали укласти протягом шести місяців з моменту досягнення між ними домовленостей, тобто до кінця червня місяця 2014 року. Також, згідно домовленостей, відповідач зобов'язувався виготовити усі необхідні документи для укладення вказаного правочину та повідомити ОСОБА_3 про час та місце укладення договору.

Однак, ані в кінці червня 2014 року, ані на початку липня 2014 року відповідач не повідомив про час та місце укладення договору та кінцевого розрахунку за приміщення. Більш того, останній взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки та уникати зустрічей, що позивач вважає відвертим ігноруванням з його боку їх домовленостей. У звязку з тим, що відповідачем не вчинялося будь-яких дій з приводу укладення договору, ОСОБА_3 звернувся до останнього із листом від 03.07.2014 року, у якому просив повідомити про час та місце укладення договору, а у випадку неотримання від нього повідомлення з'явитися до нотаріуса у період часу 14-18 липня 2014 року з усім пакетом документів необхідних для укладення договору. Про точну дату просив його повідомити по телефону.

Посилаючись на те, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо нотаріального укладення договору купівлі-продажу та незаконно привласнив його грошові кошти, позивач просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 367766,79 грн., що складає суму авансу та платежі на виготовлення необхідних документів за договором купівлі-продажу.

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 248669 гривень 52 копійки в рахунок повернення авансового платежу, а також 2906 гривень 70 копійок судових витрат. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 27590 гривень авансу - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 просить заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 травня 2015 року скасувати повністю та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник доводи апеляційної скарги не визнали, вказавши на безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення суду.

В судове засідання 22.12.2015 року відповідач та його представник не з'явилися, що не перешкоджає розглядові справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 76 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позов міськрайонний суд виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідач надав розписку від 31.12.2013 року про отримання ним від позивача у якості авансу 12000 доларів США, що підтверджується наданим суду її оригіналом.

Суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що заявлений позивачем попередній договір про укладення договору купівлі-продажу майна між сторонами не було укладено у визначений законом спосіб, оскільки розписка відповідача, якою він повідомив про отримання від позивача коштів в якості авансу, не можна вважати договором. Усна угода між сторонами про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу не відповідає вимогам ст. 635, 657 ЦК України, згідно з якими попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, якою для договорів купівлі-продажу нерухомого майна є письмова форма та нотаріальне посвідчення. Тобто сторони порушили вимоги щодо форми правочину, він не є укладеним, зобов'язання купівлі-продажу між сторонами не виникло, тому сума, сплачена на забезпечення виконання майбутнього зобов'язання, згідно з вимогами ч. 2 ст. 570 ЦК України, є авансом і повертається в тому розмірі, в якому вона надавалася.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що міськрайонний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_4 надав розписку ОСОБА_3 від 31.12.2013 року про отримання ним від позивача у якості авансу 12000 доларів США. Про те, що передана відповідачем позивачу сума є авансом, сторона безпосередньо зазначила в розписці.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, якій би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, передана ОСОБА_3 відповідачу грошова сума в розмірі 12000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу, тому висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення суми авансу є правильним.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Законом не передбачено, що якщо аванс був переданий і зобов'язання не виконано, то він залишається у сторони, яка його отримала.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_6, на порушення обовязку, передбаченого ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60, ст. 131 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не довів тих обставин, що отриманні ним кошти від позивача не є авансом, а платою за користування торгівельним обладнанням, яке знаходиться у нежитловому приміщенні за адресою: вул.. Шекінська, буд. 51 у м. Жмеринка Вінницької області, та за товар, який знаходився у магазині під час передачі магазину в оренду. На підтвердження цього зазначивши, що слово «аванс» у письмовій розписці дописано не його рукою.

Проте такі доводи апеляційної скарги спростовуються висновком експерта № 1805/15-21 від 21.12.2015 року проведеної судово-почеркознавчої експертизи, відповідно до якої рукописний текст слова «аванс» у розписці про отримання коштів від 31.12.2013., - виконаний ОСОБА_4.

Інших доказів на підтвердження факту повернення суми отриманого авансу або виконання зобовязань відповідачем з підстав його отримання, ОСОБА_6 суду не надано, попри те, що суд сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_7

Судді: (підпис) ОСОБА_8

(підпис) ОСОБА_9

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.