Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/225/15 Головуючий у 1-й інстанції: Перекупка І.Г.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука О.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Красноармійськвугілля" на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Красноармійськвугілля", третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Димитров Донецької області, про стягнення моральної шкоди, пов'язаною з травмою, отриманою на виробництві,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з 13.01.1997р. по 01.07.2012р. працював на Державному підприємстві "Красноармійськвугілля" Відокремленого підрозділу "Шахта "Стаханова". 04.03.2012р. о 15.15 годині, працюючи гірником очисного вибою 5 розряду, при виконанні наряду він отримав політравму.

По даному факту на підприємстві складено акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) Форми Н-5 від 07.03.2012р. та акт № 6 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, Форми Н-1 від 07.03.2012р.

Після травми з 04.03.2012р. по 20.03.2012р. він перебував на стаціонарному лікуванні в Димитровській міській лікарні. У зв'язку із складністю травми його було переведено в Донецьку обласну клінічну травматологічну лікарню, де позивач знаходився з 21.03.2012р. по 07.09.2012р.

02.07.2012р. по даній травмі первинно МСЕК йому було встановлено 70% втрати працездатності та другу групу інвалідності, а 18.07.2013р. МСЕК повторно встановила йому 70% втрати працездатності та другу групу інвалідності.

01.07.2012р. його було звільнено з шахти на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за інвалідністю ІІ групи.

Димитровським відділенням Фонду ССНВВ йому призначено одноразову допомогу та виплачуються щомісячні страхові виплати. Моральна шкода в зв'язку з виробничою травмою йому не призначалася та не виплачувалася.

Проте, внаслідок виробничої травми, яка сталася 04.03.2012р., йому заподіяна моральна шкода, яку він відчуває з моменту травми та продовжує відчувати до теперішнього часу. Так, у зв'язку з отриманою травмою, встановленою групою інвалідності він відчуває моральні страждання, внутрішню напругу, страх, став дуже дратівливим, порушився сон, тривалий час лікувався та був змушений звільнитися з роботи за станом здоров'я.

Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 90 000 грн., при цьому виходить із тривалості й глибини його душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також з фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров'я.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з ДП "Красноармійськвугілля" на свою користь моральну шкоду в сумі 90 000 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП "Красноармійськвугілля" на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішення суду, ДП "Красноармійськвугілля" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Сторони, їх представники, представник третьої особи до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є докази (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення). Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін, їх представників, представника третьої особи не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 знаходився у трудових відносинах з ДП "Красноармійськвугілля" ВК "Шахта "Стаханова" з 13.01.1997р. по 01.07.2012р., позивача звільнено за ст. 40 п. 2 КЗпП України (а.с. 5-9).

ОСОБА_3, працюючи гірником очисного вибою 5 розряду ДП "Красноармійськвугілля" ВП "Шахта "Стаханова", 04.03.2012р. о 15.15 годині при виконанні наряду отримав політравму: Травматичний шок І ступеня. Відкритий багатоуламковий перелом обох кісток с/З-н/З лівої гомілки зі зміщенням. Велика, забита скальпована рана с/З-н/З лівої гомілки з розчавленням м/тканин, дефектом шкіряних покровів с/З-н/З лівої гомілки.

По даному факту на підприємстві складено акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) Форми Н-5 від 07.03.2012р. та акт № 6 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, Форми Н-1 від 07.03.2012р. Як вбачається з вказаних актів, причина настання нещасного випадку - особиста необережність потерпілого при виконанні робіт. Супутніх причин комісією не встановлено. Особа, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці - ОСОБА_3, гірник очисного вибою дільниці № 5 ВП "Шахта "Стаханова" (а.с. 10-13, 14-17).

Після отриманої травми позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в Димитровській центральній міській лікарні, Донецькій обласній клінічній травматологічній лікарні (а.с. 18, 19, 20, 21, 22, 23).

Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК від 02.07.2012р. ОСОБА_3 первинно була встановлена друга група інвалідності, 70% втрати працездатності на строк до 01.08.2013р. (а.с. 24).

Як вбачається з Довідки до акту огляду МСЕК від 18.07.2013р., ОСОБА_3 повторно встановлена друга група інвалідності, 70% втрати працездатності на строк до 01.08.2014р. (а.с. 25).

Стаття 237-1 КЗпП Українинадає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив із того, що у зв'язку з нещасним випадком на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він був здоровою працездатною людиною, втратив 70% працездатності, йому встановлено 2 групу інвалідності, у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, нездужання і послаблення організму, спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме, значне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з нещасним випадком на виробництві втрачена на 70% та встановлена 2 група інвалідності, тому стягнув в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Однак, з висновком суду щодо визначення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, погодитися не можна.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 5, 9 постанови постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5від 25.05.2001р. та № 1від 27.02.2009р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Однак, судом не в повній мірі було враховано зазначені роз'яснення, ч. 3 ст. 23 ЦК України та, визначивши розмір моральної шкоди, суд не врахував причину настання нещасного випадку, що зазначена в акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) Форми Н-5 від 07.03.2012р. та акті № 6 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, Форми Н-1 від 07.03.2012р., також суд не в повній мірі виходив із засад розумності, виваженості і справедливості.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення підлягає зміні, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також виходячи із постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір моральної шкоди слід зменшити до 50 000 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про не співмірність суми відшкодування знайшли своє підтвердження.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність факту заподіяння моральної шкоди являються безпідставними. Втрата професійної працездатності, яка призвела до інвалідності позивача, його фізичних і моральних страждань, безумовно свідчить про наявність моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких підстав ухвалене в справі судове рішення в частині розміру моральної шкоди підлягає зміні, необхідно зменшити її розмір з 70 000 грн. до 50 000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Красноармійськвугілля" задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 жовтня 2014 року по цій справі змінити, зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн.

В іншій частині рішення по цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: