Справа № 554/4943/15-ц
Провадження № 2/545/1334/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2015 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетій А.Г.,

при секретарі Левчук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про захист честі гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивач звернулась до Полтавського районного суду з позовом до ОСОБА_2., про захист честі гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди , посилаючись на те, що 08 квітня 2015 року на адресу першого заступника голови Полтавської обласної ради ОСОБА_3 надійшов лист за №04-26/886 у якому генеральний директор КП «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_2 повідомив керівництву обласної ради, про те, що позивач розповсюджує завідомо неправдиву інформацію, та що ці дії нібито викликали обурення всього колективу підприємства.

Також з такими самими закликами ОСОБА_2 виступав неодноразово перед іншими депутатами Полтавської обласної ради, що підтверджує що казана інформація поширювалась у вигляді доступному для публічного ознайомлення.

Так, саме власне наявність виступів та листів свідчать про спрямованість останніх на явно негативну оцінку діяльності, позивача як депутата Полтавської обласної ради шостого скликання та громадської роботи, якою займається позивач.

В даному листі наведені матеріали про позивача, є неправдивими, ганьблять її честь та гідність і шкодять діловій репутації. Безпосередній же аналіз викладених записах відомостей та співвіднесення їх з обставинами фактичної дійсності, свідчить про те, що останні охоплюються поняттям „недостовірна інформація, зокрема мова йде про наступні висловлювання:

«Неодноразово я наголошував, що мені відомо, яку ціль переслідує депутат ОСОБА_1 в неї є заборгованість у сумі 19 000 грн. за послуги, що надає наше підприємство»

Шляхом висловлювання наведених вище тез, відомості яких не відповідають дійсності, а відтак є недостовірною інформацією, що порочить ділову репутацію позивача та направлені на дискредитацію її як громадянина України, людини, що своєчасно оплачує всі надані комунальні послуги.

Не дивлячись на стверджувальний характер вказаних тез, в обґрунтування фактичної підоснови останніх не наведено жодної конкретної обставини, яка б свідчила зокрема про порушення позивачем норм чинного законодавства, а також те, що у останньої є заборгованість.

Особливістю даної цивільної справи є те, що оскаржується достовірність інформації, що була розміщена в листі, та неодноразово ( два і більше разів) виголошувалась на засіданнях тимчасової комісії та інших органів Полтавської обласної ради.

Стосовно тези ОСОБА_2 «...має заборгованість у сумі 19 000 грн...», відмічає, що остання є ні чим іншим, як прямим звинуваченням позивача в порушенні норм чинного законодавства , стосовно оплати комунальних платежів.

Позивач вказує на те, що у 11 вересня 2009 року, відмовилась від послуг з постачання теплової енергії, про що нею були подані відповідні заяви до «Теплокромуненерго» до якого додано 2 акти про відключення каналізації, що були належно зареєстровані у підприємстві, про що свідчить реєстраційний номер на доданих мною листах.

Також вважає, що ОСОБА_2 з умислом звертався до суду за судовими наказами, стосовно стягнення з позивача заборгованості, якої не існувало.

Обидва судові накази були скасовані, оскільки між позивачем та «Полтаватеплоенерго» не заключено жодного договору про надання послуг, а отже і доказів, стосовно правомірності нарахування вказаної заборгованості немає.

Той факт, що поширення наведених вище недостовірних відомостей було здійснено саме ОСОБА_2 підтверджується також вказівкою на останнього як на автора у доданому листі.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське право та суміжні права», автором, зважаючи на сутнісне наповнення терміну, може виступати виключно фізична особа.

Тим не менше, виголошуючи, окреслені вище дані, ОСОБА_2, тим самим ідентифікував себе як першоджерело поширюваної за допомогою останніх недостовірної інформації.

Позивач вказує, що у зазначених вище тезах відносно неї неодноразово вживаються такі терміни як «неправдива інформація», «невідповідає дійсності», а саме розповсюджених з умислом для того щоб поширити для якомога більшої аудиторії громадян ОСОБА_4 інформацію про дискримінацію останньої як депутата обласної ради та спрямованих на підрив її ділової репутації.

Вказані факти позначилися на ставленні до позивачки керівництва обласної ради, колег, громадян, що звертаються до неї за допомогою. Також не відомо на яку кількість громадян Полтавської області була поширена вказана неправдива інформація, і скільки необхідно буде часу, щоб доводити свою непричетність та неправдивість зазначеної у листі та у виступах ОСОБА_2 інформації.

Тобто, зазначені висловлювання у листах та виступах ОСОБА_2 не є припущенням, не є вираженням суб'єктивного ставлення відповідачів до позивачки, а носять винятково стверджувальний констатаційний характер, можуть бути перевірені судом на предмет їх відповідності дійсності, відтак не є за своєю природою оціночними йменнями та відповідають визначенню поняття «недостовірна інформація».

Наразі, як було доведено вище мало місце приниження ділової репутації, честі та гідності мене як депутата обласної ради, шляхом поширення відповідачами недостовірних відомостей стосовно моєї трудової діяльності.

Звідси, відповідно до ст.ст. 23, 277 ЦК України, у позивачки виникло субєктивне право на відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди, розмір грошового відшкодування якої ОСОБА_1 оцінює в 38 000 грн.

Через моральні страждання та стрес отриманий після прочитання вказаного листа та виголошування виступів, ОСОБА_1 отримала загострення своїх хвороб та погіршення стану свого здоров'я, що підтверджується доданими до справи матеріалами.

Немайновими втратами, які спричинені позивачці у вигляді моральних та фізичних страждань, які позначили негативні зміни у житті, щоденні негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності.

В подальшому уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 прохала суд визнати недостовірною інформацію викладену в листі №04-26/884 від 02.04.2015р. за підписом генерального директора Полтавського обласного виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_2 в частині «Натомість ставлення члена тимчасової комісії ОСОБА_1 викликає обурення з боку підприємства. Незрозуміло яку ціль переслідувала депутат ОСОБА_1, коли доводила до вас завідомо неправдиву інформацію щодо ненадання їй належних документів для проведення перевірки фінансово-господарської діяльності ПОКВПТ «Полтаватеплоенерго» та спростувати її зобовязавши генерального директора ПОКВПТ «Полтаватеплоенерго ОСОБА_2 направити на адресу Полтавської обласної ради лист із спростуванням дано інформації.

Визнати недостовірною інформацію озвучену генеральним директором ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_2 на виїзному засіданні контрольної тимчасової комісії Полтавської обласної ради 14.04.2015р. щодо наявності в ОСОБА_1 боргу із сплати послуг за теплопостачання та централізоване гаряче водопостачання в розмірі девятнадцять тисяч гривень зобовязавши генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго; ОСОБА_2 направивши на адресу Полтавської обласної ради лист і спростуванням недостовірної інформації.

Визнати недостовірною інформацію, озвучену генеральним директором ПОКВПТ «Полтаватеплоенерго ОСОБА_2 на засіданні постійно комісії з питань житлово-комунального господарства Полтавської обласної ради 22.09.2015р. щодо наявності в ОСОБА_1 боргу по сплаті послуг за теплопостачання та централізоване гаряче водопостачання в розмірі 25000грн. (двадцять пять тисяч гривень), зобовязавши генерального директора ПОКВПТ «Полтаватеплоенерго ОСОБА_2 направити н. адресу Полтавської обласної ради листа із спростуванням недостовірно інформації.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 38000 грн. (тридцять вісім тисяч гривень).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , та її представник ОСОБА_5 позов підтримали, та прохали задовільнити в повному обсязі заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_6 позов не визнала повністю, посилаючись на те, що вона категорично заперечує проти заявлених позовних вимог та надала до суду письмові пояснення в яких послалась на те, що у позовній заяві позивач просить визнати недостовірною інформацію, викладену у листі та виступах ОСОБА_7, у вигляді доступному для публічного ознайомлення, а саме:

«Натомість ставлення члена тимчасової комісії ОСОБА_1 викликає обурення з боку підприємства. Незрозуміло, яку ціль переслідувала депутат ОСОБА_1 коли доводила до ОСОБА_5 завідомо неправдиву інформацію, невідповідність дійсності якої легко перевірити на сторінці сайту облради про роботу комісії. На наше переконання, такі дії депутата ОСОБА_1 ідуть врозріз зі словами голови Полтавської облдержадміністрації ОСОБА_8, який на засіданні громадської ради наголошував, що наша співпраця повинна бути у форматі обговорення за столом і якщо ми будуємо громадське суспільство, то працювати треба коректно і результативно, а не просто збурювати громадськість»

«Неодноразово я наголошував, що мені відомо, яку ціль переслідує депутат ОСОБА_1, в неї є заборгованість у сумі 19 ООО грн. за послуги, що надає наше підприємство».

Позивач у своїй позовній заяві жодним чином не підтверджує взагалі факту наявності висловлювань про які йдеться вище, та не підтверджує з посиланням на докази, що він є добросовісним платником комунальних послуг та не має заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Разом з цим, ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, які надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у квартири за адресами АДРЕСА_1 та ОСОБА_9 3 кв. 13, співвласником яких є позивач. ОСОБА_1 тривалий час не сплачує кошти за надані підприємством послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у звязку з чим утворилась значна заборгованість . Питання стягнення цієї заборгованості неодноразово було предметом розгляду у справах за позовом підприємства до позивача, що розглядались в Октябрському, Ленінському районних судах Полтави та Апеляційному суді Полтавської області.

Так, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави № 2-2667/05 від 15.07.2005р. на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 490,00 грн., з ОСОБА_10 945,29 грн., з ОСОБА_11 671,03 грн. та солідарно 51 грн. витрат по сплаті судового збору. Рішення набрало законної сили 04.07.2005. Заборгованість, що стягнута за цим рішенням утворилась за період з 01.12.1998 по 01.05.2005 роки. Крім того, рішенням встановлено, що не підписання сторонами окремого договору не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, а відповідачами не подано ніяких доказів які б свідчили про те, що надані послуги були неякісними.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави № 2-361/08 від 11.07.2008 на користь ОПКВПТГ «Полтаватеплоенерго» стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в сумі

1603,7та 81 грн. на відшкодування судових витрат. Заборгованість, що стягнута за цим рішенням утворилась за період з 01.05.2005 по 01.08.2007 роки. Судове рішення набрало законної чинності 02.10.2008.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави № 2-5551/08 від на користь ПОКВПТГ «Полтаваптеплоенерго» стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 1057,98 грн. та 81 грн. на відшкодування судових витрат. Заборгованість, що стягнута за цим рішенням утворилась за період з 01.08.2007 по

01.08.2008роки. Судове рішення набрало законної чинності 20.12.2008.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави № 2-5073/10 від 11.10.2010 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» стягнуто з ОСОБА_1

2241,79грн. заборгованості на 30 грн. ІТЗ. Заборгованість, що стягнута за цим рішенням утворилась за період з 01.08.2008 по 01.03.2010 роки. Судове рішення набрало законної чинності 22.10.2010.

Судовим наказом №2н-1825/10 від 17.11.2010 виданим Октябрським районним судом м. Полтави було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість, що утворилась за період з 01.03.2010 по 01.10.2010 в сумі 1046,09 грн. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.07.2015 зазначений наказ було скасовано та розяснено, що заявлені вимоги можуть бути розглянути в позовному проваджені. На сьогодні вимоги підприємства щодо стягнення цієї заборгованості перебувають на розгляді в Октябрському районному суді м. Полтави.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави № 2/1622/9986/2012 від

09.10.2012на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» стягнуто з ОСОБА_1 2735,55 грн. заборгованості та 214,60 грн. на відшкодування витрат на оплату судового збору. Заборгованість, що стягнута за цим рішенням утворилась за період з

01.11.2010по 01.06.2012 роки. Судове рішення набрало законної чинності 20.10.2012.

Судовим наказом № 2н/554/1641 /2014 від 21.10.2014, виданим Октябрським районним судом м. Полтави, було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 4049,78 грн. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.03.2015 зазначений наказ було скасовано та розяснено що заявлені вимоги можуть бути розглянути в позовному проваджені. На сьогодні вимоги підприємства щодо стягнення цієї заборгованості перебувають на розгляді в Октябрському районному суді м. Полтави (ухвала про відкриття провадження додається).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави № 2-2-286/09 від 01.06.2009 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» стягнуто в частках з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 1794,66 грн. та 54,00 грн. судових витрат; 3 ОСОБА_11, ОСОБА_10 по 448 грн. заборгованості та 13,50 грн. судових витрат. Заборгованість, що стягнута за цим рішенням утворилась за період з 01.08.2006 по 01.11.2008 роки. Судове рішення набрало законної чинності 10.06.2009.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави № 2-1890/10 від 26.10.2010 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» стягнуто з ОСОБА_1,

ОСОБА_11, ОСОБА_10 солідарно заборгованість в сумі 2475,86 грн. та ЗО грн. витрат на оплату ІТЗ. Заборгованість, що стягнута за цим рішенням утворилась за період з 01.11.2008 по 01.05.2010 роки. Судове рішення набрало законної чинності 07.11.2011.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області № 553/4250/14-ц від 19.10.2015 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 5201,57 грн., інфляційних втрат 632,50 грн., 319,97 грн. 3% річних; з ОСОБА_11, ОСОБА_10 по 1300,40 грн. заборгованості, 158,12 грн. інфляційних втрат, 79,99 грн. 3% річних з кожного. Заборгованість, що стягнута за цим рішенням утворилась за період з 01.05.2010 по

01.08.2014роки. Судове рішення набрало законної чинності 20.10.2015

Наведені вище судові рішення, що набрали законної сили, у відповідності до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України є обовязковими для виконання на території України. Крім того, з огляду на зміст статті 62 Цивільного процесуального кодексу України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, з урахуванням встановлених рішеннями обставин, інформація, що позивач - ОСОБА_1 є боржником по оплаті за спожиті послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та має значну заборгованість за ці послуги є достовірною.

Як зазначено у пункті 15 розяснень Пленуму при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, і наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК ( 435-15 ) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати нформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного зонодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, та загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У відповідності до пункту 19 Пленуму, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації а з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прицедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Рішенням двадцять пятої сесії шостого скликання Полтавської обласної ради від 19.12.2014, враховуючи звернення громадських організацій було створено тимчасову контрольну комісію з питань перевірки фінансово-господарської діяльності підприємств обласної комунальної власності «Полтаватеплоенерго» і «Полтававодоканал». До складу тимчасової комісії обрано депутата Полтавської обласної ради ОСОБА_1

20.03.2014до Полтавської обласної ради на імя голови Полтавської обласної ради ОСОБА_12 та голови тимчасової контрольної комісії Полтавської обласної ради ОСОБА_3 надійшла інформація від члена тимчасової комісії ОСОБА_1 (копія листа мається в матеріалах справи), і в якій йшлося про ненадання на думку позивача цілого ряду інформації.

За змістом частини 2 статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Скориставшись своїм правом, підприємство «Полтаватеплоенерго» у відповідь на інформацію, у формі оціночних суджень висловило свою думку з приводу дій позивача. Дані висловлювання не містять жодних фактичних даних, а є не чим іншим, як оцінкою дій позивача.

Також, позивачем жодним чином не підтверджено обставини, які є підставою для задоволення вимог в частині стягнення моральної шкоди та не підтверджено такі І обставини належними доказами. Позивачем не обгрунтовано, яким саме чином інформація вплинула на ділову репутацію, не доведено, що поширена інформація дискримінувала ділову репутацію позивача, як депутата Полтавської обласної ради.

Представник третьої особи ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»- ОСОБА_13 позов не визнала в повному обсязі, та прохала відмовити з підстав викладених в письмових поясненнях представника відповідача та надала в суді аналогічні пояснення.

Допитаний в судовому засіданні, за клопотанням позивача, свідок ОСОБА_14 показав, що він є заступником голови «Народної ради в м.Полтаві». В квітні 2015 року він спільно з депутатом ОСОБА_1 приїздили на підприємство «Полтаватеплоенерго» для отримання документів щодо встановлених тарифів та зарплати співробітників. Були надані на ознайомлення щодо тарифів, а відносно зарплат співробників було відмолено в їх ознайомленні. Під час особистої зустрічі з ОСОБА_2 в його службовому кабіненті останній повідомив присутнім, що ОСОБА_1 має заборгованість перед підприємством за надані послуги в сумі 19000грн. Також свідок підтвердив факт про те, що на засіданні тимчасової комісії яка була створена для перевірки діяльності «Полтаватеплоенерго», яка відбулась 22.09.2015 року ОСОБА_2 вказав, що ОСОБА_1 має борг перед підприємством 25000грн. і не платить за послуги з 1998 року.

Допитаний в судовому засіданні, за клопотанням позивача, свідок ОСОБА_15 показав, що він є головою громадської організації «Громадський майдан ОСОБА_4». В квітні 2015 року він спільно з депутатом ОСОБА_1 приїздили на підприємство «Полтаватеплоенерго» для отримання документів щодо встановлених тарифів та зарплати співробітників. Були надані на ознайомлення документи щодо тарифів, а відносно зарплат співробників було відмолено в їх ознайомленні. Під час особистої зустрічі з ОСОБА_2 в його службовому кабіненті останній повідомив присутнім, що ОСОБА_1 має заборгованість перед підприємством за надані послуги в сумі 19000грн. В кабінеті в окрім нього-свідка, була ОСОБА_1К, ОСОБА_14 заступник голови обласної ради ОСОБА_3 та громадянин ОСОБА_16. Зазначив, що на засіданні тимчасової комісії яка була створена для перевірки діяльності «Полтаватеплоенерго», яка відбулась 22.09.2015 року він не був присутній.

При дослідженні відеозапису засідання тимчасової комісії яка була створена для перевірки діяльності «Полтаватеплоенерго», яка відбулась 22.09.2015 року в приміщенні Полтавської обласної ради, було підтверджено факт повідомлення відповідачем членам комісії та присутнім про те, що зрозуміло, хто така ОСОБА_1 оскільки вона не сплачує за користування послугами «Полтаватеплоенрго» з 1998 року та має заборгованість перед підприємством 25000грн. Факт повідомлення вказаної інформації не заперечували і присутні у судовому засіданні представники відповідача та третьої особи. В звязку з чим суд вважає даний запис допустимим та належним доказом у справі.

Вислухавши пояснення сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, дослідивши відеозапис суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так судом встановлено, що 08 квітня 2015 року на адресу першого заступника голови Полтавської обласної ради ОСОБА_3 надійшов лист за №04-26/886 у якому генеральний директор КП «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_2 повідомив останнього як голову тимчасової контрольної комісії про співпрацю між підприємством та членами контрольної комісії щодо надання інформації та документів про діяльність підприємства. Одночасно в листі було зазначено, про те, що депутат ОСОБА_1 розповсюджує завідомо неправдиву інформацію про відсутність співпраці, та що ці дії викликали обурення з боку підприємства. Лист було адресовано першому заступнику голови Полтавської обласної ради ОСОБА_3 особисто і розміщено на сайт обласної ради не відповідачем по справі.

Також судом встановлено і даний факт не оспорюється стороною відповідача та третьої особи про те, що в 14 квітня 2015 року під час особистої зустрічі ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в його службовому кабіненті останній повідомив присутнім, що ОСОБА_1 має заборгованість перед підприємством за надані послуги в сумі 19000грн. В кабінеті в окрім ОСОБА_1К та ОСОБА_2 були присутні- заступник голови Полтавської обласної ради голова ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та громадянин ОСОБА_16. Вказаний факт підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15

22.09.2015 року підчас засідання Тимчасової контрольної комісії створеної для перевірки діяльності «Полтаватеплоенерго», яке проводилось в онлайн режимі з транслюванням через інтернет, в присутності голови комісії, членів комісії, представників засобів масової інформації , представників громадських організацій відповідачем було повідомлено про те, що «Зрозуміло хто така ОСОБА_1 оскільки вона не сплачує за користування послугами «Полтаватеплоенрго» з 1998 року та має заборгованість перед підприємством 25000грн.» Даний факт підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 та підтверджується дослідженим відеозаписом.

Зокрема висловлювання відповівдача на засіданні комісії про те, що- «Можна судити про те , хто така ОСОБА_1 вже по тому , що вона не платить за послуги «Полтаватеплоенерго» з 1998 року та моє борг в сумі 25000 грн.» як оціночний вислів, а саме вислів - «хто така ОСОБА_1».

Судом не встановлено факт про те, що з такими висловами про наявність заборгованості у ОСОБА_1 перед «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_2 виступав неодноразово перед іншими депутатами Полтавської обласної ради.

Встановлено, що дійсно ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» ведеться претензійна робота шляхом звернень до суду щодо несплати за комунальні послуги позивачкою по справі в строк, який розпочинається з 1998 року і по час розгляду в суді даного позову.

Надана позивачкою до суду копія заяви про скасування судового наказу адресована до Октябрьського районного суду м.Полтави датована 10.03.2015 року носить разовий характер а тому підтверджує факт дійсно наявності претензійної роботи підприємством та несплати позивачкою за послуги надані «Полтаватеплоенрго».

Оголошена відповідачем 22.09. 2015 року на засіданні Тимчасової контрольної комісії створеної для перевірки діяльності «Полтаватеплоенерго» інформація про заборгованість позивачки перед підприємством 25000грн. підтверджується наданим до суду третьою особою детальним розрахунком. До даної суми боргу входить як суми по яким винесені відповідні рішення судів так і борг по якому на час поширення інформації відповідні документи перебували в провадженнях в суді.

З огляду на викладене суд вважає неспроможним твердження позивачки та її представника про те, що відсутнє рішення суду , яке б зазначало про наявність боргу позивачки перед ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на суму 25000 грн. або 19000грн.

Також суд вважає неспроможними твердження позивачки про завдання їй висловлюваннями відповідача про наявність боргу моральних страждань та у зв»зку з цим загострення хронічних захворювань. Оскільки згідно наданих до суду позивачкою довідок про проходження обстеження та лікування в 5-тій міській клінічній лікарні датовані лютим місяцем 2015 року а остання про скарги на погане самопочуття 02 березня 2015 року а отже події поширення інформації відповідачем мали місце через місяць в квітні 2015 року і ніяким чином між собою не пов»язані.

Також суд приймає до уваги той факт і це не заперечують сторони, що висловлювання відповідача та інформація викладена в листі який є предметом спору не було висловлено та викладено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що б принижувало б гідність, честь чи ділову репутацію позивача.

Відповідно до ч.1 ст.10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати та передавати інформацію та ідеї без втручання держави.

Тлумачення цьому положенню було надано Європейським судом з прав людини у справі «Ляшко проти України», 2006 року. В п.41 Рішення Суд зокрема зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство».

Аналогічна позиція Суду викладена у справах «Джерсилд проти Данії» 1994 року, "Яновский проти ОСОБА_12",1999 року.

У справі Європейський Суд у вищенаведеному рішенні зазначив, що повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 10.

Аналогічна позиція Суду викладена у справі «Лінгенс проти Австрії»1986 року.

Саме за цією ознакою можна відрізнити поширення недостовірної інформації від висловлення оціночних суджень щодо особи.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

В ч.3 п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи зазначено, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідальності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедент ній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Згідно ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї

Відповідно до ч.1 ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди при вирішенні справ про захист честі гідності та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку .

Крім того, при винесенні рішення, суд керується положень ст.1167 ЦК України, з яких випливає, що компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору"

Оскільки позивачем не доведено неправомірність дій відповідача суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди.

Також позивачем не подано доказів наявності моральної шкоди, що за ст. 10 ЦПК є його обов'язком.

Згідно вимог ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Згідно ч.3 ст. 61 Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог суд взяв до уваги положення ст.ст. 16, 275 280 ЦК України, ст.19 Конституції України та розяснення, викладені у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з якими за поширення недостовірної інформації не передбачено примусове вибачення як спосіб судового захисту.

В зв'язку з наведеним, суд вважає позовні вимого позивача не підтверджені допустимими та належними доказами а тому не підлягають до задоволення.

Судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду в розмірі 380грн.00коп. та пов»язані з оплатою правової допомоги в розмірі 2000грн.00 коп. відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 59, 60, 61, 62, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 275, 297, 1167 ЦК України, ст.32,34, ч.1 ст.19 Конституції України, ст. 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ст. 17,18 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», -

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про захист честі гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити за безпідставністю.

Судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду в розмірі 380грн.00коп. та пов»язані з оплатою правової допомоги в розмірі 2000грн.00 коп. віднести за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.Г.Потетій