Справа №: 615/2002/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 р. м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Токмакової А.П.,

секретаря Мусаєва Т.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника 3-ї особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Валки Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Валківської районної державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів,

в с т а н о в и в:

23.11.2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2; дозволити позивачу без згоди батька ОСОБА_2 оформити документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини ОСОБА_2 за межі України.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебувала в цивільному шлюбі з відповідачем з 2003 року. Від спільного проживання 02.07.2012 року в сімї народилася донька ОСОБА_4, яка є дитиною-інвалідом до 18 років. З грудня 2013 року сімейні стосунки між сторонами припинилися, з того часу перестали проживати разом та вести спільне господарство. ОСОБА_2 відповідно до рішення Валківського районного суду Харківської області від 14.07.2014 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 12.05.2014 року з травня 2014 року сплачує аліменти на утримання дитини в сумі 1000 грн. та аліменти на утримання позивача в сумі 500 грн. Дитина проживає весь час з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Зазначила, що відповідач участі у вихованні та догляді за донькою не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не цікавиться, ніякої іншої допомоги, крім аліментів не надає.

Позивач вказала, що має намір зі своєю донькою в період з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року тимчасово виїжджати за кордон, а саме в Росію, Башкортостан, м. Уфа до Всеросійського центру гласної та пластичної хірургії з метою лікування дитини шляхом проведення оперативного втручання на очах та реабілітації в післяопераційний період, проте відповідач відмовляється надати, у передбачений законодавством порядок, дозвіл на виїзд малолітньої дитини разом з позивачем за кордон для лікування та реабілітації дитини-інваліда. Спілкуватись з нею та донькою відмовляється в категоричній формі.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, підтвердила викладені вище обставини, просила задовольнити позов. Пояснила, що відповідач надає допомогу тільки у вигляді аліментів, хоча донька потребує додаткових витрат на лікування. При цьому, він категорично відмовляється надати дозвіл на вивезення дитини на лікування за кордон, чим порушує права доньки на надання необхідної медичної допомоги.

Як зазначила позивач, вона зверталась в усі медичні заклади України, в тому числі в м. Києві, проте скрізь їй відмовляли, мотивуючи тим, що не можуть надати необхідної медичної допомоги доньці. Єдиним лікувальним закладом, який погодився допомогти дитині та провести оперативне втручання на очах і нагляд за реабілітацією в післяопераційний період є Всеросійський центр гласної та пластичної хірургії. Проте відповідач шантажує її тим, що надасть необхідний дозвіл після того, як вона відмовиться від отримання аліментів.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що дитину з таким діагнозом можна лікувати і в Україні, однак не зміг назвати відповідні медичні заклади, в яких її можна лікувати без виїзду за кордон. Вказав, що донька неодноразово лікувалася в різних закладах, в тому числі, в дельфінарії, але зі слів позивача, це лікування не призвело ні до яких результатів, тому не вбачає необхідності везти дитину на лікування за кордон.

На пояснення відповідача позивач зазначила, що він не може знати про результати лікування, оскільки дитину не бачив два роки. Вважає, що позитивні результати звісно є після неодноразового лікування в різних закладах, в тому числі, в дельфінарії. Лікарі задоволені розвитком дитини, хоча вона відстає в розвитку від своїх одноліток. На даний час дитина потребує відповідного лікування за кордоном.

Представник третьої особи ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, просила суд прийняти рішення у відповідності до закону, на підставі наявних у справі доказів, не порушуючи прав дитини.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сторони у справі, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ВЛ № 286690, видане 24.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 46.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється дитиною-інвалідом до 18 років, що підтверджується даними посвідчення серії ААГ № 033943.

Згідно консультативного висновку невролога від 23.09.2015 року КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено діагноз, зокрема, ОU - часткова атрофія зорового нерву.

Федеральна Державна установа «Всеросійський центр гласної і пластичної хірургії Росздрава» надіслала запрошення на операцію (консультацію) ОСОБА_2, яка має діагноз: ОU - часткова атрофія зорового нерву з запланованою датою госпіталізації на 20.01.2016 року.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Ч.2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Також судом береться до уваги те, що сторони не перебувають у шлюбі, дитина проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні, а також той факт, що дитина з метою лікування та власного розвитку потребує виїзду за кордон, а будь-яких обставин того, що позивач порушуватиме права та інтереси дитини при її виїзді за кордон, не встановлено.

У відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 р. - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд вважає, що процес вирішення будь-яких суперечок між батьками неповнолітніх дітей не повинен негативним чином впливати на права та інтереси цих дітей.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення відповідного дозволу, що в свою чергу порушує права та інтереси неповнолітньої дитини, тому позов підлягає задоволенню, оскільки виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер, відповідає її інтересам та бажанням, за своєю метою має сприяти її лікуванню та поліпшенню здоровя, загальному розвитку.

Судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2016 року без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, оформити документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь держави судовий збір в сумі 974,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Валківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5