Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.02.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Савариної Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 листопада 2014 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 й Горондівської сільської ради Мукачівського району, де третіми особами без самостійних вимог є : приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, Реєстраційна служба Мукачівського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування реєстрації права власності, визнання втратившим права власності на житловий будинок та скасування реєстрації місця проживання, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1, звернувся в суд із вищезазначеним позовом, та як на підставу своїх вимог посилався на те, що згідно заповіту від 30.10.2001 року ОСОБА_5, яка померла 17.10.2005 року заповіла йому все своє майно, а саме житловий будинок № 104 по вул. Духновича в с. Горонда Мукачівського району. Проте, ОСОБА_6, яка померла 09.09.2013 року на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02.10.2008 року, що в подальшому було переглянуто й скасовано за заявою про нововиявлені обставини ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 12.11.2009 року з подальшим ухваленням рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18.06.2012 року про визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину спірного будинку. Але рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2013 року скасовано зазначене рішення суду першої інстанції та частково задоволено позов ОСОБА_6 і визнано недійсним та скасовано рішення виконкому про оформлення права власності на спірне домоволодіння за померлими ОСОБА_7 і ОСОБА_5 в рівних долях, свідоцтво про право власності на це майно видане 22.03.2008 року сільрадою й скасовано державну реєстрацію права власності на дане нерухоме майно за померлими. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 26.11.2008 року Мукачівською районною держнотконторою ОСОБА_1. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6, відмовлено. Не маючи прав на будинковолодіння № 104 по вул. Духновича в с. Горонда Мукачівського району, оскільки такі скасовано було, ОСОБА_6 уклала 10.11.2010 року з ОСОБА_2 Договір купівлі-продажу частини домоволодіння, житловий будинок під літерою Б загальною площею 46,4 кв.м. з господарськими будівлями. У зазначеному житлі безпідставно зареєструвався й проживає ОСОБА_3, який не має жодного відношення до даного будинку. Враховуючи зазначене і просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25 листопада 2014 року, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог із тих підстав, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна, а тому, таке майно не може бути витребувано.

Заперечуючи рішення суду, ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог. При цьому посилається на те, що рішення суду є неправосудним, оскільки суд дійшов до таких висновків помилково та в супереч матеріалів справи. Такі дії суду призвели до неправильного застосування вимог норм матеріального права та порушення норм процесуального законодавства.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта в особі адвоката ОСОБА_8 підтримав, доводи апеляційної скарги та просив задовольнити таку з наведених підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в особі ОСОБА_9 заперечили вимоги скарги і просили відхилити таку, оскільки спірне майно набуто правомірно.

Представник відповідача ОСОБА_3 в особі ОСОБА_10 заперечила, вимоги скарги й просила відхилити таку.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відхиляючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач заявив вимоги з підстав витребування майна. Але поза як відповідач являється добросовісним набувачем то витребування від нього майна є неможливим.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає, через неправильну кваліфікацію правовідносин сторін, що призвело до застосування закону, який не поширюється на ці правовідносини. Та через це таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з інших підстав про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А здійснюючи правосуддя, суд захищає, права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України, ст. 4 ЦПК України.

Позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами.

Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач - це особа, на захист субєктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес, а відповідач - це особа, яка на заяву позивача притягується до відповідальності за порушення чи оспорення його прав й інтересів.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 предявив позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і Горондівської сільської ради Мукачівського району про скасування договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування реєстрації права власності, визнання втратившим права власності на житловий будинок та скасування реєстрації місця проживання.

Звертаючись у суд із даним позовом, позивач вважав, що позаяк являється спадкоємцем майна за заповітом покійної ОСОБА_5, померлої 17.10.2005 року то являється заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено договором купівлі-продажу.

Однак, як слідує з Постанови державного нотаріуса Мукачівської районної держнотконтори від 10.02.2014 року за № 33/02-31, ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 104 по вул. Духновича в с. Горонда, Мукачівського району після смерті ОСОБА_5, відмовлено, оскільки не подано документів, які посвідчують її право власності на житловий будинок, а.с. 5.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2013 року визнано недійсним та скасовано рішення виконкому Горондівської сільради від 27.07.2006 року за № 80 про оформлення права власності на спірне домоволодіння за померлими ОСОБА_7 і ОСОБА_5 в рівних долях, свідоцтво про право власності на це майно видане 22.03.2008 року Горондівською сільрадою і скасовано державну реєстрацію права власності на дане нерухоме майно за померлими. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 26.11.2008 року Мукачівською районною держнотконторою, ОСОБА_1.

За правилами ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Зазначене свідчить про те, що на момент смерті 17.10.2005 року, ОСОБА_5 не набула права власності на житловий будинок № 104 по вул. Духновича в с. Горонда, Мукачівського району. А звідси, даний будинок не може бути успадкований спадкоємцем ОСОБА_1, так-як відсутні правовстановлюючі документи на такий за спадкодавцем.

У той же час, за правилами статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті.

Як встановлено рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2013 року за час життя ОСОБА_7 і ОСОБА_5 в період шлюбу рішенням виконкому Мукачівської райради від 12.04.1989 року надано ОСОБА_7 дозвіл на будівництво житлового будинку № 104 по вул. Леніна (Духновича) в с. Горонда, Мукачівського району та виготовлено будівельний паспорт на будівництво вказаного будинку на імя забудовників ОСОБА_7 і ОСОБА_5.

Виходячи з розяснень зазначених в абзаці 1 п. 8 Постанови ПВС України від 30.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини.

Але, постановою державного нотаріуса Мукачівської районної держнотконтори від 10.02.2014 року за № 33/02-31, ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 104 по вул. Духновича в с. Горонда, Мукачівського району після смерті ОСОБА_5, відмовлено. Та в даному випадку, ОСОБА_1 набув право звернення до суду з позовом про визнання за ним прав та обовязків забудовника в будівництві спірного будинку в порядку спадкування.

До вирішення даного питання, позивач не набув права вимоги щодо скасування договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування реєстрації права власності, визнання втратившим права власності на житловий будинок та скасування реєстрації місця проживання. Так-як у ОСОБА_1 на даний момент відсутня цивільно-процесуальна правоздатності стосовно спірного майна.

Як передбачено ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Таким чином, договір купівлі-продажу частини домоволодіння від 10.11.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є двостороннім правочином, дія якого спрямована на набуття, зміну або припинення його учасниками цивільних прав та обов'язків.

За недодержання сторонами при вчиненні такого правочину вимог закону, наступають правові наслідки.

Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оспорюючи договір купівлі-продажу частини домоволодіння від 10.11.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, позивач просив скасувати такий, і в той же час не просив оспорюваний правочин визнати недійсним, тоді як закон повязує правові наслідки правочину, саме з його недійсністю за недодержання сторонами при вчиненні такого правочину вимог закону.

Не можна погодитьсь також і з висновком суду першої інстанції із приводу того, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються вимог про витребування спірного майна в добросовісного набувача.

Як зазначено в ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто, дана стаття передбачає, що тільки власник має право витребувати це майно від набувача. На час розгляду даного спору, ОСОБА_1 не являється власником спірного майна, а звідси й не наділений правим витребування майна.

На думку колегії суддів, позивач не набув підстав заінтересованості відносно спірного житлового будинку, який є предметом договору купівлі-продажу, а тому й не набув право на звернення до суду, оскільки його права не порушуються спірним правочином.

За цих обставин, судом першої інстанції ухвалено рішення за неповного зясування обставин, що мають значення для справи та порушення і неправильного застосування норми процесуального та матеріального права, яке в силу вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відхилення позовних вимог за безпідставністю таких.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задоволити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 листопада 2014 року скасувати та ухвалити в справі нове рішення суду.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 й Горондівської сільської ради Мукачівського району, де третіми особами без самостійних вимог є : приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, Реєстраційна служба Мукачівського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування реєстрації права власності, визнання втратившим права власності на житловий будинок та скасування реєстрації місця проживання, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ____________________

____________________