провадження № 2/760/7649/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

За участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

За участю представника позивачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на 1/3 частини квартири за набувальною давністю, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

01.10.2015 позивачі звернулися до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на 1/3 частини квартири за набувальною давністю.

Позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло органу приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва від 30.09.1998, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях, тобто кожному по 1/3 частини вищезазначеної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, яка була бабусею позивача ОСОБА_3 - померла. Спадкоємцем першої черги після її смерті був її син - ОСОБА_5.

У визначений законом строк, спадщину на 1/3 частину вищезазначеної квартири після смерті ОСОБА_4 ніхто не прийняв. Однак, позивачі продовжували проживати у цій квартирі, здійснювали ремонт, несли витрати по утриманню зазначеної квартири.

За час життя ОСОБА_4 зазначала, що квартира належить позивачам, оскільки позивач ОСОБА_2 доглядала за ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_4 - ОСОБА_5 помер.

Позивачі вважають, що набули право власності за набувальною давністю по 1/6 частини квартири кожен, оскільки, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1 добросовісно володіли і продовжують відкрито володіти 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4

У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак просив суд розглянути справу без його участі. У своїх письмових запереченнях він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, що складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. Відповідно до статті 1265 ЦК позивач ОСОБА_3 належить до кола спадкоємців п'ятої черги. Оскільки ОСОБА_3 на час смерті проживав у спірній квартирі, то він вважається таким, що прийняв спадщину. А тому ОСОБА_3 як спадкоємець набуває право власності на спірне майно в порядку спадкування, а не за набувальною давністю. Щодо позивача ОСОБА_2, то підстави для набуття права власності на 1/3 частину квартири за набувальною давністю відсутні, оскільки існує спадкоємець за законом п'ятої черги.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, у своїх письмових поясненнях, які надійшли на адресу суду, просив розглядати справу без участі його участі та при вирішенні справи покладався на розсуд суду (а.с. 49-50).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3. У свідоцтві про народження серії НОМЕР_5, виданому Виконкомом Ленінської районної ради депутатів трудящих 15.10.1963, батьком зазначений ОСОБА_6, а матір'ю - ОСОБА_4 (а.с. 11).

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 уклали шлюб 23.11.1985, про що зроблено запис № 5559. Після укладення шлюбу ОСОБА_7 присвоєно прізвище ОСОБА_5. Цей факт встановлений на підставі свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_6, виданого Палацом реєстрації одружень та новонароджених 23.11.1985 (а.с. 13).

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4. У свідоцтві про народження серії НОМЕР_7, виданому Виконавчим комітетом Дніпровської районної ради народних депутатів Відділу запису актів громадянського стану м. Києва 26.12.1986, батьком позивача ОСОБА_3 зазначений ОСОБА_5, а матір'ю - ОСОБА_2 (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.09.1998, виданого органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві спільної власності в рівних долях (а.с. 7).

Згідно з технічним паспортом зазначена квартира складається з трьох кімнат жилою площею 44,9 кв. м, загальною площею 59,14 кв. м. (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві 09.07.1999 (а.с. 6).

ОСОБА_4 з 1968 по день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Цей факт встановлений на підставі довідки № 683 від 06.06.2003 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» (а.с. 20).

09.04.2002 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишила прізвище ОСОБА_2. Цей факт встановлений на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_3, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 09.04.2002 (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_4 - ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області 11.09.2015 (а.с. 9).

Відповідно до листа заступника завідувача П'ятої київської державної нотаріальної контори Кононової К. В., за даними алфавітних книг з 1999 по 2015 рік спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4 у П'ятій київські нотаріальній конторі не заводилась (а.с. 60).

Відповідно до довідки форми № 3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» структурний підрозділ «ЖЕД № 905» від 11.09.2015 № 5360 у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2 з 06.10.1987, ОСОБА_3 з 06.10.1987 (а.с. 12).

Згідно з довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» структурний підрозділ «ЖЕД № 905» від 23.09.2015 № 930 заборгованості по квартирній платі та комунальних послугах за адресою: АДРЕСА_4 станом на 01.09.2015 немає (а.с. 15).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК «особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом».

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК).

Згідно з пунктом 8 Прикінцевих і перехідних положень ЦК «Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом».

У пункті 9 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК)».

Враховуючи те, що спірна квартира є неподільною річчю у розумінні частини другої статті 183 ЦК, суд вважає, що позивачі добросовісно заволоділи 1/3 частини квартири, що залишилася після смерті ОСОБА_4

Зважаючи на те, що позивачі зареєстровані і проживають у цій квартирі з 06.10.1987 по теперішній час, оплачують житлово-комунальні послуги, суд вважає, що вони володіють зазначеним майном відкрито і безперервно.

Відповідно до пункту 11 вищезазначеної постанови Пленуму «Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю».

Таким чином, не зважаючи на те, що строк давнісного володіння почався раніше встановленої дати, суд зараховує лише строк з 1 січня 2001 року.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав у позивачів для набуття права власності на 1/3 частини квартири за набувальною давністю.

При вирішенні цієї справи суд не враховує посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_3, як онук спадкодавця, є спадкоємцем п'ятої черги відповідно до статті 1265 ЦК і вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до статті 1268 ЦК, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем.

Так, стаття 1265 ЦК не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки онуки спадкодавця не належать до п'ятої черги спадкоємців за законом, до якої відносяться інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Онуки можуть бути закликані до спадкування за правом представлення.

Крім того, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України та частини другої статті 5 ЦК закони та інші нормативно-правові акти, у тому числі й акти цивільного законодавства, не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься у пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію у часі законів та інших нормативно-правових актів), згідно з яким дію нормативно-правового акта в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Суд констатує, що спірні правовідносини виникли на час смерті ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1), а тому застосуванню підлягає ЦК УРСР 1963 року у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, ЦК УРСР передбачав лише дві черги спадкоємців. Стаття 529 визначала, що «при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо

на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був

би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка

належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю».

Суд встановив, що на час відкриття спадщини був живий син спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_5, а тому її онук - ОСОБА_3 не є спадкоємцем.

Отже, твердження відповідача, що ОСОБА_3 як спадкоємець набув право власності на майно в порядку спадкування, а не за набувальною давністю, є помилковим.

Суд встановив, що син спадкодавця - ОСОБА_5 спадщину не прийняв у розумінні статті 549 ЦК УРСР, тобто він протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном, та не подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Позивачі не могли набути право власності на зазначену частину квартири в порядку спадкування, оскільки не були спадкоємцями.

Враховуючи те, що позивачі добросовісно, відкрито та безперервно володіли 1/3 частини квартири АДРЕСА_5 понад десять років, суд вважає, що вони набули право власності за набувальною давністю по 1/6 частини зазначеної квартири.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Керуючись статтею 58 Конституції України, статтями 5, 16, 334, Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК, статтями 529, 549 ЦК УРСР 1963 року, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на 1/3 частини квартири за набувальною давністю - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) право власності за набувальною давністю на 1/6 частину квартири АДРЕСА_5, загальною площею 59,14 кв.м., що належала ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) право власності за набувальною давністю на 1/6 частину квартири АДРЕСА_5, загальною площею 59,14 кв.м., що належала ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко