Справа № 404/8171/13-ц
Номер провадження 2/404/2750/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

при секретарі - Домарецькому Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, яким просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь 35 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 13 368 грн. моральної, а також понесені ним судові витрати.

Вимоги мотивує тим, що після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 17.03.2002 року залишилась спадкова маса , зокрема , земельна ділянка та будинок за адресою м. Кіровоград, пров. Знам»янський, 14. При оформленні спадку він дізнався, що право власності на будинок його матері зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення третейського суду від 15.06.2007 року. Для захисту своїх порушених прав, він був змушений звертатись до суду. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.02.2011 року, залишеним без змін апеляційною інстанцією від 14.06.2012 року, було встановлено факт прийняття ним спадщини після смерті матері, та визнано за ним право власності на 2 / 5 частини земельної ділянки за адресою м. Кіровоград, пров. Знам»янський, 14. В свою чергу, рішенням від 02.08.2011 року, залишеним без змін апеляційною інстанцією 20.09.2011 року, було скасовано рішення третейського суду від 15.06.2007 року. При цьому, відповідач в кінці серпня 2007 року за допомогою невідомих йому осіб трактором зруйнували будинок з надвірними будівлями, тим самим завдавши йому заявленої матеріальної шкоди. Крім того, внаслідок пошкодження успадкованого ним майна, яке було зруйновано відповідачем, він зазнав сильних душевних страждань, що знову змушує його звертатись за захистом своїх прав до суду, доводити їх порушення .

В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити, на їх обґрунтування послались на обставини, які викладені у позовній заяві.

Відповідач , та її представник в суді позов не визнала, у його задоволенні просила відмовити, вказала, що він безпідставний та необгрунтований. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що йому чи його майну було завдано шкоди саме з її вини, вона не знищували, не пошкоджувала його майна, зокрема будинок, якого на земельній ділянці взагалі не було.

Свідок ОСОБА_4 , який допитувався за клопотанням позивача, пояснив в суді , що в 2006 році у частині будинку ще проживав позивач , а потім з 2007 року він не знає хто там проживав. Приблизно влітку 2007 року на території домоволодіння по пров. Знам»янському, 14 бачив трактора , який зруйнував частину стіни будинку, яка служила парканом між його ділянкою та позивача. Потім в 2008 році у тій частині, що залишилась , а саме під покрівлею у льоху , проживали наркомани.

Свідок ОСОБА_5 в суді пояснила, що вона також є сусідкою позивача та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1янському, 10 . Їй відомо, що в будинку проживали батьки позивача. Зараз будинку не має. Крім того, їй відомо, що там був пожар. Вона не знає про той факт, що хтось навмисно руйнував будинок.

Свідок ОСОБА_6 в суді пояснював, що він був співвласником 5/75 частини будинку по пров. Знам»янському, 14, які в 2007 році продав. Самого будинку не було , були тільки розвалини. Відомо , що залишки в будинку після пожежі розбирали люди по цеглині , хто не відомо.

Свідок ОСОБА_7 , яка є з травня 2014 року є головою квартального комітету№10 в суді пояснила, що вона проживає по вул. Сухумській, вугол з пров. Знам»янським, з 1991 року, та її вікна виходять на спірну земельну ділянку. Станом на сьогодні будівля взагалі відсутня, залишився тільки фундамент та одна стіна . Згідно відомостей сім»я позивача з 1998 року в будинку не проживала. Десь після пожару бачила на земельній ділянці трактора, який прибирав на ній сміття . Їй відомо, що у частині будинку , де проживала сім»я позивача залишились після пожару в 2007 році стіни , провалена покрівля. Гараж розібрали люди. Відповідача на земельній ділянці вона не бачила.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, експерта, вивчивши матеріали справи( в тому числі оглянувши інвентарну справу), суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні вимог, з наступного.

Статтею 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог статті 1 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, позивач повинен довести наявність фактів порушення його права на належне йому в порядку спадкування домоволодіння , наявність заподіяної шкоди його майну , особою , яка її заподіяла , за умови що дії були неправомірними, та між ними і шкодою є безпосередній причинний зв»язок, та вина відповідача по справі, підтвердивши такі факти відповідними доказами.

За правилами частин 1 і 2 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Доказами згідно статті 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України.

Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справа апеляційного суду Кіровоградської області від 14.06.2011 року, було визнано факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 17.03.2002 року та визнано за ним право власності на земельну ділянку №8858,загальною площею 0,06147 га в межах згідно з планом, яка розташована за адресою м. Кіровоград, пров. Знам»янський, 14 і належала на підставі Державного акту на право спільної часткової 2 /5 частини власності на землю, серія КР№00008649, виданого 4 квітня 2000 року, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 17.03.2002 року ( а.с. 6-7).

Крім того, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 серпня 2011 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справа апеляційного суду Кіровоградської області від від 20 вересня 2011 року, скасовано рішення третейського суду для вирішення конкретного спору від 15.06.2007 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про визнання дійсним договору від 28.05.2007 року купівлі-продажу цілого житлового будинку №14 , що знаходиться в м. Кіровограді по провулку Знам»янському та визнання права власності на будинок за ОСОБА_2 ( а.с. 5, 88).

Разом з тим, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справа апеляційного суду Кіровоградської області від 05.03.2014 року, рішення Кіровського районного суду від 05.11.2012 року, скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним Державний акт серії ЯЛ№662010, зареєстрований за №00629 на право власності на земельну ділянку , розташовану за адресою м. Кіровоград пров. Знам»янський, 14, виданий 21 липня 2011 року ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Кіровоградської міської ради від 30 червня 2011 року №654. Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, зареєстровану 02 серпня 2011 року за ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 21 липня 2011 року на підставі рішення сесії від 30 червня 2011 року №654. У задоволенні іншої частини вимог, відмовлено ( а.с. 85-87) .

Позивач вказує, що в кінці серпня 2007 року за допомогою двох людей та трактора відповідач зруйнувала будинок з надвірними будівлями, що в місті Кіровограді по пров. Знам»янському, 14 , який належить йому в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , а відтак завдала йому як матеріальної , так і моральної шкоди.

В свою чергу, відповідач заперечувала факт руйнування нею будинку з надвірними будівлями позивача . Вказала, що останній має тільки в порядку спадкування право власності на 2/5 частини земельної ділянки за адресою: пров. Знам»янський, 14 в м. Кіровограді. Право власності на будинок, чи його частку за ОСОБА_1 відсутнє. До того ж, будинок який вона купила по рішенню третейського суду в 2007 році у ОСОБА_6 був зруйнований .

Судом також з»ясовано, що згідно довідки від 15.09.2015 року, виданої начальником ОКП » Кіровоградське ООБТІ» , про те, що право власності на напівзруйнований житловий будинок за адресою: м. Кіровоград, пров. Знам»янський, 14 , станом на 01.01.2013 року зареєстровано за ОСОБА_2 , ціле, рішення третейського суду від 15.06.2007 року , без проведення державної реєстрації права власності ( а.с. 170, 174 ).

При цьому, згідно висновку за №4-1940 від 08.10.2007 року «Про обстеження земельної ділянки по пров. Знам»янському, 14 « , наданого начальником ОКП КООБТІ , згідно заяви ОСОБА_1, було проведено обстеження домоволодіння та при технічній інвентаризації встановлено, що домоволодіння належить ОСОБА_2, згідно рішення третейського суду від 15.06.2007 року на цілий, напівзруйнований житловий будинок, придбаний у ОСОБА_6 Між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу від 17.01.2000 року на 27/50 ч. домоволодіння, яка належала власнику ( ОСОБА_3Н.) на підставі свідоцтва про право власності від 03.08.1998 року та Державного акту №8858 від 04.04.2000 року ( а.с. 172). Згідно виданого технічного паспорту на 04.10.2007 року на напівзруйнований будинок , на земельній ділянці залишились : житловий будинок- фундамент дерево; стіни колоди дерев»яні, інвентаризаційна вартість - 2035 ( а.с. 178- 179) .

Згідно акту від 02.08.2008 року, складеного головою квартального комітету №10 , з 2005 року в спірному домоволодінні ніхто не проживає, так як його не має. Від будинку залишилась одна стіна та фундамент .

Згідно відповіді в.о. першого заступника начальника Кіровоградського МВ УМВС України в області від 03.02.1014 року , згідно протиправних дій ОСОБА_1 ( пошкодження будинку) на даний момент по кримінальному провадженню проводяться всі необхідні слідчі (розшукові) дії на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення ( а.с. 28, 49). Як пояснив представник позивача в суді, станом на дату розгляду справи , особа , яка зруйнувала будинок, слідством не встановлена.

Відповідно до ст. 22 ЦК України до складу збитків крім втрат, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, входять також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз'яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.

Таким чином, в ході судового розгляду справи, при новому її розгляді, не знайшли підтвердження факти заподіяння майнової шкоди позивачу з боку відповідача внаслідок її протиправних дій, зокрема факти руйнування будинку, що виключає наявність складу цивільно-правого делікту як підстави для настання цивільної відповідальності у вигляді відшкодування завданої шкоди в розмірі 35 000 грн., яку просить ОСОБА_1 Крім того, позивач не є власником спірного будинку, чи його частини, відтак заявлені вимоги є безпідставними та необгрунтованими.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди на суму 13 368 грн., суд дійшов наступного. До спірних відносин необхідно застосувати положення ст. ст. 23 та 1167 ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України під моральним збитком закон передбачає фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку, в тому числі із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження ділової репутації, чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних і душевних страждань, ступеня вини особи, що заподіяла моральну шкоду, а також інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла її, за наявності її вини.

Відповідно до абзацу 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, оскільки доказів про протиправність дій відповідача, наявність причинного зв'язку між такою шкодою і протиправними діями відповідача та її вини в заподіянні такої шкоди позивач не надав, то заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України , ст. ст. 10,11, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі - 35 000 грн. , моральної 13 368 грн. та понесених судових витрат - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області, через суд першої інстанції.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда