Справа № 463/5243/15 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/8102/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я. Гірник Т.А.

секретар: Симець В.І.,

за участі позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 «Маркет-Матс» ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет Матс» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет Матс» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду відмовлено за спливом позовної давності.

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 «Маркет-Матс» середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 04 грудня 2014 року до 12 травня 2015 року в сумі 12335 грн. з розрахунку 2379 грн. середній заробіток за 5 місяців і 5 днів. Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає обставинам справи. Зазначає, що суд відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем пропущено тримісячний строк на звернення до суду працівника для вирішення трудового спору, однак апелянт зазначає, що в позовній заяві не просив вирішувати будь-який трудовий спір, тому що спір вже був вирішений Апеляційним судом Львівської області 04.12.2014 року. Щодо строку звернення до суду, за пропуском якого судом відмовлено у позові, то таке суперечить ч.2 ст. 233 КЗпП України. Так, компенсація про стягнення якої він просить, підпадає під дію вказаної норми закону, зважаючи на рішення Конституційного Суду України за зверненням ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Як вбачаться із змісту рішення, відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з його вини є обґрунтованими, однак позивачем пропущено строк звернення до суду, що передбачений ч.1 ст. 233 КЗпП України, а ч.2 ст. 233 КЗпП України на вимоги позивача не розповсюджується.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволені позову за пропуском строку на звернення до суду не відповідає вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорюється позивач звернувся з даним позовом в суд 13.10.2015 року, тобто після спливу трьох місяців після поновлення його на роботі за рішення апеляційного суду Львівської області від 4.12.2014 року, що набрало законної сили, а саме 12.05.2015 року.

Однак колегія суддів вважає, що кошти, про стягнення яких просить позивач, а саме середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі (ст. 236 КЗпП України), слід прирівнювати до заробітної плати, позов про стягнення якої не обмежується будь-яким строком згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України, при цьому колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013, в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Тобто заробітною платою є виплати, на які працівник має право не лише відповідно до умов трудового договору, а й відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

Колегія суддів вважає, що ст. 236 КЗпП України якраз і є тією державною гарантією виплати працівнику середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення його на роботі, вказане вбачається, також, зі змісту постанови Верховного Суду України у справі №6-203цс14 від 21.01.2015 року.

Оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення працівника на роботі слід вважати тією необхідною гарантією виконання рішення суду про поновлення працівника його роботодавцем на роботі, тобто гарантією працівнику, що після рішення суду про поновлення його на роботі він знову перебуває у трудових відносинах з роботодавцем, а останній повинен надати йому роботу та відповідну оплату такої.

При цьому колегія зважує і на Рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, на яке посилається відповідач на підтримання своїх заперечень стосовно позову та вважає, що таке до правовідносин, що виникли між сторонами не застосовується, оскільки стосується інших державних гарантій. Конкретно таке рішення стосується гарантій отримання працівником у день звільнення, тобто після припинення трудових відносин з роботодавцем належних сум (ст.ст. 116, 117).

Тобто існує різниця між гарантіями передбаченими ст. 236 та ст.ст. 116, 117 КЗпП України, перша стосується працівника, який знову перебуває у трудових відносинах з роботодавцем, повинен бути забезпечений роботою та така повинна бути оплаченою, друга ж стосується звільненого працівника, якому роботодавець повинен вчасно виплатити належні йому суми.

Враховуючи вказане слід вважати, що позивачем строк звернення до суду з даним позовом не пропущений, оскільки його вимоги не обмежені будь-яким строком.

Зважаючи на наведене, те, що відповідачем було допущено невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з його (відповідача) вини, що вірно було встановлено судом першої інстанції та рішення у цій частині ніким не оскаржувалось та відповідає обставинам справи та вимогам закону, позов слід вважати частково підставним та таким, що підлягає до часткового задоволення виходячи з розрахунку, наведеного нижче.

11138,42 грн. = 108,14 грн. (середньоденний заробіток позивача, що був встановлений рішенням суду про поновлення на роботі від 4.12.2014 року (а.с. 2-6) Х 103 (робочі дні за період з 4.12.2014 року (рішення про поновлення позивача на роботі) по 12.05.2015 року (день фактичного поновлення позивача на роботі).

Вказаним слід позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. В задоволенні решти позову відмовити.

Вказаним слід, також, визнати частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги та таку задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет Матс» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет Матс» в користь ОСОБА_2 11138,42 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркет Матс» в користь держави 487,2 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 535,92 грн. судового зору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

ОСОБА_7

Копія вірна:

Судове рішення набрало законної сили: 21.12.2015р.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_1

Дата оформлення копії: 25.12.2015р.

Помічник судді: О.О. Рванцова