УХВАЛА

іменем україни

19 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

за касаційною скаргою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, поданою представником Харабаром Тарасом Івановичем, на рішення Соломʼянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Міністерство економічного розвитку і торгівлі України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Посилалося на те, що ОСОБА_3 працював за контрактом з 10 травня 2011 року до 29 листопада 2012 року на посаді генерального директора Державного підприємства «Український науково-дослідницький центр стандартизації, сертифікації та якості» (далі - ДП «УкрНДЦ»). Актом Державної фінансової інспекції м. Києва від 12 червня 2014 року № 072-30/2166 ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «УкрНДЦ» за період з 01 квітня 2010 року до 28 лютого 2014 року встановлено факт нанесення позивачеві матеріальної шкоди у розмірі 22 392,00 грн. Завдання шкоди полягало в тому, що відповідач включив до актів виконаних робіт від 30 березня 2006 року № 03-03/60 та від 27 лютого 2012 року № 54/1.11 недостовірні дані в частині завищення вартості фактично понесених витрат, які не підтверджуються документами, а підприємство оплатило надані послуги у вказаній сумі.

Рішенням Соломʼянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року рішення Соломʼянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - Харабара Т.І. - просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 10 травня 2011 року по 29 листопада 2012 року обіймав посаду генерального директора ДП «УкрНДЦ» на підставі контракту від 10 травня 2011 року № 9 та наказу від 10 травня 2011 року № 220-к (а.с. 25-35, 74).

Наказом № 307-К (про припинення трудового договору) ОСОБА_3 звільнено 30 листопада 2012 року з підстав, передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України (а.с. 75).

Пунктом 26 контракту та п. 9.4 статуту ДП «УкрНДЦ» передбачено, що керівник несе повну відповідальність за стан та діяльність підприємства (а.с. 21, 26).

З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2006 року між ДП «УкрНДЦ» (замовник) в особі генерального директора Юзьківа Я.М. та ФОП ОСОБА_7 (підрядник) укладено договір № 03-03/60, за умовами якого підрядник бере на себе зобов'язання приготовляти страви харчування (комплексні обіди) зі своїх продуктів харчування, власними виробничими засобами та в орендованих виробничих приміщеннях, і передавати їх замовнику кожного робочого дня для використання ним при проведенні харчування працівників замовника (а.с. 48-50).

У подальшому були укладені додаткова угода від 30 квітня 2009 року № 5, якою п. 3.1 викладено у новій редакції щодо ціни роботи, а також додаткова угода від 30 грудня 2009 року № 6, якою продовжено строк дії договору від 30 березня 2006 року № 03-03/60 до 31 грудня 2010 року (а.с. 51, 52).

Згідно з рахунком-фактурою від 18 липня 2011 року № 97 ФОП ОСОБА_7 здійснено роботи з обслуговування учасників семінару 13-14 липня 2011 року на суму 12 624 гривні (а. с. 54).

27 лютого 2012 року між ДП «УкрНДЦ» (замовник) в особі генерального директора ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_7 (підрядник) укладено договір № 54/1.11, за умовами якого підрядник бере на себе зобов'язання за завданням замовника протягом дії цього договору готувати заходи, що проводить замовник (семінари, фуршети, презентації, кава-брейк та інше). Згідно з п. 6 строк дії договору визначено сторонами 01 грудня 2012 року (а.с. 41-43).

Згідно з рахунком-фактурою від 14 січня 2012 року № 2, складеним і підписаним ФОП ОСОБА_7, сума за комплексне обслуговування учасників семінару склала 9 768 грн (а. с. 45).

25 січня 2013 року ДП «УкрНДЦ» та ФОП ОСОБА_7 складено акт виконаних робіт відповідно до договору від 27 лютого 2012 року № 54/1.11, згідно з яким сторони не мають претензії одна до одної.

В акті зазначено, що акт від «замовника», яким є ДП «УкрНДЦ, підписано генеральним директором ДП «УкрНДЦ» ОСОБА_3, рукописно проставлено дату підпису - 25 січня 2013 року. В п. 2 цього акта вказано, що «замовник» зробив оплату за отриману роботу згідно з рахунком-фактурою від 14 січня 2013 року № 2 у розмірі 9 768,00 грн, в тому числі ПДВ - 1 628,00 грн (а. с. 47).

Як зазначав в судовому засіданні ОСОБА_3 під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, даний акт він не підписував, оскільки звільнений був у листопаді 2012 року відповідно до контракту.

Пунктом 26 контракту (а. с. 33) та п. 9.4 (а. с. 21) статуту ДП «УкрНДЦ» передбачено, що керівник несе повну відповідальність за стан та діяльність підприємства.

Позивач у позові посилався на те, що актом Державної фінансової інспекції в місті Києві від 12 червня 2014 року № 072-30/2166 ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «УкрНДЦ» за період з 01 квітня 2010 року по 28 лютого 2014 року встановлено факт нанесення ОСОБА_3 шкоди ДП «УкрНДЦ» на загальну суму 22 392 гривні.

Ревізією встановлено, що підприємством за період з 01 квітня 2010 по 28 лютого 2014 проводились семінари-тренінги, науково-практичні семінари тощо. До ревізії надано програми семінарів, в яких зазначаються теми, термін проведення та безпосередньо план проведення семінару.

До ревізії надано договори укладені між ДП «УкрНДЦ» (замовник) та ФОП ОСОБА_7 (підрядник) від 30 березня 2006 року № 03-03/60 та від 27 лютого 2012 року № 54/1.11.

Умовами договорів передбачено, що підрядник бере на себе зобов'язання за завданням замовника протягом дії договорів обслуговувати заходи, що проводить замовник (семінари, фуршети, презентації, кава-брейк та таке інше).

З акта ревізії вбачається, що ревізією, проведеною методом звірки даних програм проведення семінарів з даними первинних документів, банківських виписок, встановлено, що при відсутності первинних документів, що засвідчують проведення семінарів ДП «УкрНДЦ» перераховано кошти ФОП ОСОБА_7, а саме: відповідно до рахунка-фактури ФОП ОСОБА_7 від 18 липня 2011 року № 97 з призначенням платежу по обслуговуванню учасників семінару 13-14 липня 2011 року на загальну суму 12 624 грн та акта виконаних робіт згідно з договором від 30 березня 2006 № 03-03/60 із зазначенням підписів зі сторони ДП «УкрНДЦ» генеральним директором ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_7 з іншої сторони.

Підприємством 18 липня 2011 року перераховано кошти за надані послуги ФОП ОСОБА_7 у сумі 12 624 гривні; відповідно до рахунка-фактури ФОП ОСОБА_7 від 14 січня 2013 року № 2 із зазначенням - комплексне обслуговування учасників семінару, на загальну суму 9 768 грн та акта виконаних робіт згідно з договором від 27 лютого 2012 року № 54/1.11 із зазначенням підписів зі сторони ДП «УкрНДЦ» генеральним директором ОСОБА_3 25 січня 2013 року та ФОП ОСОБА_7 з іншої сторони.

Підприємством 25 січня 2013 року перераховано кошти за надані ФОП ОСОБА_7 у сумі 9 768 гривень.

Відповідно до даних бухгалтерського обліку підприємства та актів звірки взаєморозрахунків між ДП «УкрНДЦ» та ФОП ОСОБА_7 за період з 01 квітня 2010 по 28 лютого 2014 року в розрізі наданих послуг (підписаних зі сторони підприємства головним бухгалтером ОСОБА_8 та з іншої сторони ФОП ОСОБА_7.) встановлено, що за обслуговування в кафе станом на 01 січня 2011 за даними обліку підприємства обліковувалась дебіторська заборгованість в сумі 2 561,44 грн та за даними обліку ФОП ОСОБА_7 кредиторська заборгованість у відповідній сумі, станом на 02 липня 2011 року будь-яка заборгованість відсутня.

Станом на 01 січня, 01 лютого 2013 року та 28 лютого 2014 року за даними обліку підприємства та ФОП ОСОБА_7 будь-яка заборгованість за обслуговування семінарів відсутня.

Внаслідок включення ДП «УкрНДЦ» до актів виконаних робіт за договорами від 30 березня 2006 № 03-03/60 та від 27 лютого 2012 року № 54/1.11 недостовірних даних в частині завищення вартості фактично понесених ним витрат, які не підтверджені первинними документами, підприємством здійснено оплату завищеної вартості наданих послуг на загальну суму 22 392 грн (а. с. 36-40).

З матеріалів справи вбачається, що договір від 30 березня 2006 року № 03-03/60, додаткова угода від 30 квітня 2009 року № 5 та додаткова угода від 30 грудня 2009 року № 6 (діяли до 31 грудня 2010 року) відповідачем не укладались і не підписувались, оскільки останній обіймав посаду генерального директора ДП «УкрНДЦ» з 10 травня 2011 року.

Акт виконаних робіт від 04 липня 2011 року не відповідає проведеному заходу, оскільки в рахунку-фактурі зазначено, що було надано роботи з обслуговування учасників семінару, а в акті зазначено - роботи з обслуговування в кафе учасників засідання від 04 липня 2011 року (а. с. 55).

Згідно із частинами 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно зі ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до вимог ст. 135-1 вказаного Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей,переданих йому для зберігання або для інших цілей; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначено, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-1, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано вказував на те, що позивачем не доведено факт порушення відповідачем покладених на нього трудових обов'язків та його винних протиправних дій, що призвели до завдання майнової шкоди (збитків) підприємству в зв'язку зі здійсненням оплати завищеної вартості наданих послуг на загальну суму 22 392 грн. Крім того, судами встановлено, що рахунки-фактури різняться, а саме: рахунок-фактура складений 18 липня 2011 року за № 97 (а. с. 54), а в акті ревізії зазначено рахунок-фактуру від 01 липня 2011 року № 93. Також різниться вартість послуг, оскільки в рахунку-фактурі зазначено 12 624 грн, а в акті ревізії 12 224 грн (а. с. 54), акт виконаних робіт за договором від 27 лютого 2012 року № 54/1.11 підписано після звільнення ОСОБА_3 з посади генерального директора.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком судів щодо їх оцінки, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, подану представником Харабаром Тарасом Івановичем, відхилити.

Рішення Соломʼянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік