Номер провадження: 22-ц/785/949/15
Головуючий у першій інстанції Погрібний М. О.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Парапана В.Ф.,

при секретарі - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю, третьої особи Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення порядку спілкування з нею,

встановила:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом посилаючись на те, що з 22 листопада 2009 року перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої шлюбні відносини, він і відповідачка припинили з липня 2012 року і з того часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Після припинення шлюбних відносин та спільного проживання, син залишився проживати з відповідачкою. Через складні взаємини, конфліктні ситуації, відповідачка почала перешкоджати йому зустрічатися з дитиною і приймати участь у його вихованні. Він має право на постійне проживання на території України, але за родом своєї професії в основному проживає на батьківщині в м. Бенгазі, Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамахерії і періодично, приблизно один раз на п'ять місяців, приїжджає в Україну, де бажає зустрічатися з сином і приймати участь у його вихованні. Тому просить його позовні вимоги задовольнити в судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідачки вимоги позову визнав частково посилаючись на те, що заперечень проти спілкування позивача з сином та приймання ним участі у виховані сина у них немає. Його довірителька жодним чином ніколи не перешкоджала позивачу в спілкуванні з сином. Разом з тим, коли вона приводила сина на побачення до позивача, з ним постійно приходило декілька незнайомих їй осіб, схожих на кримінальний елемент та яких вона боїться. При зустрічах, між відповідачкою та позивачем постійно виникали сварки та непорозуміння, що на її думку негативно впливає на сина. Крім того, представник відповідачки посилався на те, що із позовних вимог не зрозуміло, коли конкретно, позивач бажає зустрічатися з сином.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, в судовому засіданні надала висновок Органу опіки та піклування та при цьому посилалася на те, що між сторонами по справі існує спір щодо участі у вихованні малолітнього ОСОБА_5. При розгляді заяви ОСОБА_3, яку він подав ще в травні 2014 року, відповідачка ОСОБА_2 жодного разу на виклики Служби у справах дітей Одеської міської ради та Органу опіки і піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської раду, не являлася, документи та свої пояснення з приводу даного спору ніколи не надавала. Тому, органом опіки та піклування на підставі наявних позивачем документів та його можливості приїздити до м. Одеси, було ухвалено висновок про доцільність визначення часу спілкування позивача у виховані малолітнього сина під час його перебування у м. Одесі (Україна) за попередньою домовленістю з матір'ю.

Рішенням суду позов задоволений частково. Було зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_3 в спілкуванні з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та брати участь в його вихованні під час перебування ОСОБА_3 у м. Одесі (Україна) за попередньою домовленістю з ОСОБА_2

Не погодившись з таким рішенням суду відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду по зазначеній справі та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, та вірно послався на діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_3 і ОСОБА_2, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2009 року по теперішній час. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої шлюбні відносини, сторони фактично припинили в липні 2012 року і з того часу спільно не проживають та спільне господарство не ведуть. Після припинення спільного проживання, малолітній ОСОБА_5 залишився проживати з матір'ю, відповідачкою по справі. Через складні взаємини, конфліктні ситуації, відповідач ОСОБА_2, стала перешкоджати позивачу ОСОБА_3 зустрічатися з сином, приймати участь у його вихованні, що в судовому засіданні фактично підтвердив і представник відповідачки, посилаючись на постійні конфліктні ситуації між позивачем і відповідачкою під час можливих побачень з сином.

Із висновку Органу опіки та піклування та пояснень його представника в судовому засіданні видно, що позивач ОСОБА_3, характеризується задовільно, працює, має стабільний дохід. Відповідачка ОСОБА_2 з травня 2014 року жодного разу не прибула на виклики Служби у справах дітей Одеської міської ради та Органу опіки і піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, що б можливо було повно та всебічно розглянути заяву батька і надати всебічний висновок з урахуванням і позиції матері.

Даний факт судом першої інстанції також був правильно розцінений, як наявність спору між позивачем і відповідачкою щодо спілкування та можливості участі позивача у вихованні сина та не бажання відповідачки вирішити це питання в добровільному порядку.

Згідно ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 153 СК України - мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків коли таке право обмежено законом.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, малолітній вік дитини та ту обставину, що дитина ввесь час проживає з матір'ю, але батька знає та до припинення шлюбу певний час проводила із батьком, а також враховуючи те, що позивач основний час свого життя проживає за кордоном в Великій Соціалістичній Народній Лівійській Арабській Джамахерії і приїжджати у м. Одесу зможе епізодично без встановлення конкретного часу, суд правильно встановив наступний порядок побачення позивача з сином, зобов'язавши відповідачку не перешкоджати ОСОБА_3 в спілкуванні з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та брати участь в його вихованні під час перебування ОСОБА_3 у м. Одесі (Україна) за попередньою домовленістю з матір'ю дитини, ОСОБА_2

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги доводи представника відповідача, на підставі яких він і його довірителька не визнають позовні вимоги (відсутність перешкоди у спілкуванні), оскільки вони суперечать фактам, встановлених судом, які викладені вище. Суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф.Парапан

В.О. Панасенков