АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Слободянюк С.В., Шиманського В.Й.

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року в справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року представник ПАТ «Ідея Банк» звернувся до суду із заявою, в якій просив видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, ухваленого 20.03.2015 р. у справі за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 7052,57 грн. та 95,00 грн. судового збору та вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року - у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник заявника ПАТ «Ідея Банк» - ДзундзаО.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову про задоволення заяви, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Крім того, всупереч вимогам чинного законодавства оскаржувана ухвала постановлена судом 13.07.2015р. тобто з порушенням строків на її розгляд, що є грубим порушенням вимог процесуального законодавства.

Вказала на те, що у третейській справі № ІБ-907/15 позивачем є банк, який пред'явив позов про захист прав банку (про стягнення заборгованості за кредитним договором). Відповідачем у справі є споживач банківських послуг, але ніяких зустрічних вимог про захист його прав споживача у справі № ІБ-907/15 вона не заявляла та, відповідно, третейський суд при АУБ не розглядав у справі № ІБ-907/15 спір щодо захисту права споживачів.

Зазначала, що місцевий суд не мав підстав для висновку про те, що третейське застереження, за яким Постійно діючим третейським судом при АУБ розглядалась справа № ІБ- 907/15, є нікчемним.

В судовому засіданні представник ПАТ «Ідея Банк» скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася про день час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не була йому підвідомча відповідно до закону.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції є передчасними з огляду на таке.

Судом встановлено, що 25.12.2012 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір, у відповідності до якого, позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) на строк 40 місяців, на загальну суму 10039,00 грн.

Згідно п. 4.6 договору всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з Регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

20 березня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків прийнято рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» 7052,57 грн. заборгованості за кредитним договором №Л71.188.16645 від 25.12.2012 року та вирішено питання судових витрат.

Залишаючи заяву без задоволення, суд послався на те, що справа, яка розглядалася Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків не підвідомча цьому суду, оскільки третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), а тому підстави до видачі виконавчого листа відсутні.

Натомість, такий висновок не базується на нормах закону з огляду на наступне.

Виключний перелік підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду визначено в ст. 56 Закону України «Про третейські суди», який кореспондується зі ст. 389-10 Цивільного процесуального кодексу України.

Підставою для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, серед іншого, може бути те, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

ЗазначенийЗакон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на час укладання кредитного договору (25 грудня 2012 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-64 цс 15.

Проте, суд першої інстанції, посилаючись на дану Постанову, невірно тлумачив її з огляду на наступне.

Відповідно до 11. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» , споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

З огляду на наведене, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, урегульованих Законом «Про захист прав споживачів», вправі споживач. Банк, як кредитодавець, є учасником правовідносин з позичальником (і поручителем) за договором надання споживчого кредиту, проте не є споживачем, до суду звертається з позовом про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання боржником умов договору, а не за захистом прав споживача, а тому правовідносини у спорі за позовом Банка до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості регулюються не законодавством про захист прав споживачів, а цивільним законом про зобов'язальне право та, зокрема, про договірні (кредитні) зобов'язання.

Отже, при винесенні оскаржуваної ухвали суд дійшов помилкового висновку, що справа за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відноситься до категорії справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Спори щодо стягнення заборгованості з фізичної особи за Кредитним договором, в свою чергу, не є спорами про захист прав споживачів, адже з таким позовом звертається не фізична особа - споживач у розумінні ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а юридична особа - кредитодавець.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» містить обмеження щодо компетенції третейського суду по справах у спорах щодо захисту прав споживачів, але це обмеження стосується спорів саме споживачів.

Згідно ч.1 ст.389-9 ЦПК України заява про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається суддею одноособово протягом п'ятнадцяти днів з дня її надходження до суду в судовому засіданні з викликом сторін. Неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви.

У статтях 74-76 ЦПК України врегульовано порядок вручення судових повісток.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гуренка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Положенням ч.1ст. 74 ЦПК України визначено, що судові повідомлення здійснюються судовими повістками - повідомленнями.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що судова повістка-повідомлення повинна бути вручена завчасно.

Однак, у матеріалах справи відсутні дані про належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, що є порушенням порядку розгляду даного питання, так як ч.1 ст.389-9 ЦПК України передбачає можливість розгляду справи за відсутності сторін саме за умови їх належного повідомлення про розгляд справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді