АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2015 року До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 09 вересня 2015 року надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики (а. с. 2-3, 12-12 зворот).

Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 липня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 4100,00 доларів США та 30000,00 російських рублів, які зобовязався повернути до 16 липня 2010 року. Позивач не одноразово звертався на адресу відповідача з вимогою повернути борг, проте станом на день звернення до суду відповідач зазначені грошові кошти не повернув позивачу, у звязку з чим останній просив стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі 100 019,28 грн., 3% річних від суми боргу за прострочення повернення грошових коштів у розмірі 15 529,02 грн., інфляційні витрати у розмірі 91 095,02 грн. та суму відсотків за користування коштами у розмірі 48 009,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 15 липня 2009 року з урахуванням індексу інфляцій та 3-х% річних за прострочення виконання зобовязання у загальному розмірі 206 643 (двісті шість тисяч шістсот сорок три) грн. 23 коп., з якої: 100 019,25 грн. основна сума боргу, 15 528,99 грн. 3% річних від суми боргу за прострочення виконання зобовязань, 91 094,99 грн. інфляційні витрати.

Стягнуто з ОСОБА_2 на держави судовий збір у розмірі 2 066,43 (дві тисячі шістдесят шість) грн. 43 коп.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині стягнення інфляційних витрат та відповідній зміні в частині визначення загального розміру стягнутої заборгованості, відповідно до ст.309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає не в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом 1 інстанції, 15 липня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 4100,00 доларів США та 30000,00 російських рублів, які зобовязався повернути до 16 липня 2010 року (а. с. 13).

Відповідно до п. 2 договору позики повернення зазначеної в цьому договорі суми може мати місце за бажанням Позичальника протягом вказаного строку різновеликими частками, однак останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 16 липня 2010 року під 4% на місяць на залишок суми.

У судовому засіданні позивач пояснив суду, що після спливу строку для повернення відповідачем позики, ОСОБА_3 неодноразово звертався на адресу ОСОБА_2 з вимогами повернути грошові кошти, проте останній не зробив цього. Факт багаторазового звернення позивача до відповідача за період з липня 2010 року по серпень 2015 року з вимогами повернення грошових коштів підтвердив сам ОСОБА_2 у судовому засіданні, а також зазначив, що намагався повернути борг позивачу, проте через потрапляння в ДТП, в наслідок якої був пошкоджений автотранспортний засіб, на який, власне, відповідач і позичав грошові кошти, ОСОБА_2 був позбавлений можливості заробітку, чим обумовлюється затримка в поверненні позики.

Вищезазначеним також спростовується основний довід апеляційної скарги ОСОБА_2, щодо незастосування судом строків позовної давності.

Задовольняючи позові вимоги, суд 1 інстанції виходив з приписів ст.ст. 526, 530, 1046,1047,1049 ЦК України, правильно та обґрунтовано виходив з того, що зобовязання повинні виконуватись належним чином та в строки обумовлені договором або законом.

Однак, апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з Відповідача суми інфляційних витрат у розмірі 91094,99 грн., виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення суми інфляційних втрат за весь час прострочення його виконання, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник суму позики не повернув, а тому відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні.

Районним судом встановлено, що 15 липня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 4100,00 доларів США та 30000,00 російських рублів, які зобовязався повернути до 16 липня 2010 року (а. с. 13), однак свого зобовязання не виконав.

Встановивши, що між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, суд першої інстанції помилково застосував до цих правовідносин положення закону, який регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат, та вважає необхідним рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову про стягнення таких витрат, відповідно зменшивши загальний розмір стягнутих коштів.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, підстав для скасування рішення суду в іншій частині немає.

Керуючись ст.ст. 307, 309,316,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 91094,99 грн. - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року в частині визначення загальної розміру заборгованості змінити, зменшивши суму стягнутих коштів з 206643,23 грн. до 115548,24 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: