У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Луганської області від 30 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу «Біловодська центральна районна лікарня» про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до сулу з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з серпня 1986 року вона працює лікарем акушером-гінекологом у Беловодській центральній районній лікарні. 08 жовтня 2012 року її було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання службових обов'язків.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 15 квітня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 29 жовтня 2013 року вказане рішення суду першої інстанції було скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Поновлено ОСОБА_2 на посаді лікаря акушера-гінеколога в комунальному закладі Біловодське районне територіальне медичне об'єднання. Стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 жовтня 2012 року по 29 жовтня 2013 року.

Додатковим рішенням апеляційного суду Луганської області від 19 листопада 2013 року стягнуто з комунального закладу Біловодське районне територіальне медичне об'єднання на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 45 185 грн 24 коп.

Позивач зазначала, що на виконання вказаних рішень апеляційного суду Луганської області, 30 жовтня 2013 року її було поновлено на роботі та 18 листопада 2013 року на її рахунок відповідачем було перераховано 19 192 грн 01 коп., а решта суми у розмірі 22 276 грн 09 коп. залишилась невиплаченою.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 16 грудня 2013 року задоволено заяву комунального закладу «Біловодська центральна районна лікарня» про перегляд рішення апеляційного суду Луганської області від 29 жовтня 2013 року та додаткового рішення апеляційного суду Луганської області від 19 листопада 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами та скасовано вказані рішення. Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 15 квітня 2013 року залишено без змін.

Наказом від 10 січня 2014 року № 18 її було звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Луганської області від 16 грудня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 12 травня 2014 року у задоволенні заяви комунального закладу «Біловодська центральна районна лікарня» про перегляд рішення апеляційного суду Луганської області від 29 жовтня 2013 року та додаткового рішення апеляційного суду Луганської області від 19 листопада 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовлено.

Позивач також зазначала, що виплата залишку коштів від суми, стягнутої на її користь додатковим рішенням апеляційного суду Луганської області від 19 листопада 2013 року, була здійснена лише 29 липня 2014 року, тому вважала цей факт підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки при звільненні на підставі статей 116, 117 КЗпП України по дату фактичної сплати сум, які їй належали.

З огляду на зазначене, просила суд, зобов'язати відповідача провести розрахунок середньої заробітної плати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 січня 2014 року по час поновлення на роботі, стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 10 жовтня 2014 року по 29 липня 2014 року, відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 01 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з комунального закладу «Біловодська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток у розмірі 18 033 грн та 1 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 30 вересня 2015 року рішення Міловського районного суду Луганської області від 01 липня 2015 року скасовано в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з комунального закладу «Біловодська центральна районна лікарня» середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 10 432 грн 31 коп. У задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Так, скасовуючи рішення першої інстанції в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, апеляційний суд керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача за фактично відпрацьовані робочі дні протягом останніх двох місяців роботи у відповідача.

Крім того, суд обґрунтовано вважав, що приписи ст. 117 КЗпП України застосовуються при звільненні працівника до належних йому сум, нарахованих та невиплачених у строки передбачені ст. 116 КЗпП України, тому до стягнутої за рішеннями апеляційного суду Луганської області від 29 жовтня 2013 року та від 19 листопада 2013 року суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та не сплаченої у порядку виконання цих рішень не застосовуються вимоги ст. 117 КЗпП України.

Також, апеляційний суд дійшов правильного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди».

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту касаційної скарги й доданих до неї матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу «Біловодська центральна районна лікарня» про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, про стягнення середнього заробітку за час затримки та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Луганської області від 30 вересня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К. Парінова