Справа № 2-770/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 січня 2012 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого ? судді Реви О.І.

при секретарі Хоменко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про стягнення боргу за укладеним кредитним договором № 490041842 від 26 червня 2007 року і просить стягнути із відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 201 809,56 грн., яка складається із строкової заборгованості за кредитом у розмірі 176505,60 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 8531,12 грн.; неустойки у розмірі 16772,84 грн., а також судові витрати у розмірі 1820 грн. 00 коп., посилаючись на те, що відповідачі порушили зобовязання стосовно повернення кредиту як позичальник та поручитель згідно умов кредитного договору та договору поруки, в результаті чого утворилась заборгованість по кредиту

В судове засідання представник позивача не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. На адресу суду направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі та їх представник в судове засідання не зявилися вдруге. В матеріалах справи є відомості про повідомлення відповідачів та їх представника про судове засідання. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності відповідачів, суд виходить з вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України і приходить до висновку, що відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, їм відомо про розгляд даної справи в суді. Жодної заяви про причини неявки в судове засідання та розгляд справи за їх відсутності відповідачі до суду не направили.

Такі дії представника позивача та відповідачів і їх представника, суд розцінює, як зловживання своїми процесуальними правами і відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 490041842 від 26.06.2007 р. Відповідно до п. 2.1 сума та валюта кредиту була визначена як 33 465 доларів 35 центів США. В підтвердження цього позивачем у встановленому порядку не доведено в суді, не подано доказів того, що він відповідно до вимог ст. 51 Закону країни «Про банки і банківську діяльність» в редакції Закону від 15.03.06 р. має право здійснювати валютні операції, в тому числі споживче валютне кредитування фізичних осіб.

Окрім того, суд встановив, що відповідно до вимог ст. ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормою ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. На думку суду, саме еквівалент в іноземній валюті по відношенню до суми зобовязання у гривні, а не зобовязання у валюті і його гривневий еквівалент. Суд приходить до такого висновку з огляду на положення ст. 1 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. в редакції від 23.02.06 р. яким передбачено, що «валютні операції» - це операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України. Статтею 2 цього Декрету встановлено, що резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

За нормою ст. 5 цього Декрету Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції як надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.

Як вбачається з матеріалів справи таких доказів правомірності видачі кредиту в іноземній валюті позивач не надав, що не узгоджується із вимогами вищевказаного Декрету , ст. 524 ЦК України та ст. 99 Конституції України.

Окрім того, як вбачається із п.п. 2.4, - 2.7 укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору № 490041842 від 26.06.2007 р. цільове використання кредиту було визначено як придбання транспортного засобу за іншою угодою між відповідачем ОСОБА_1 та ДП «Паритет-АС» і сума першочергового платежу склала 51 000,00 грн. На мультивалютний рахунок №1842 у ЗАТ «Альфа-Банк» мала би бути зарахована сума кредиту і позивач повинен був видати відповідачу суму кредиту однією сумою в готівковій формі, шляхом видачі кредитних коштів з операційної каси позивача. Відповідач повинен був у день видачі кредитних коштів у валюті кредиту, на суму отриманого кредиту в іноземній валюті здійснити купівлю національної валюти (гривні) у позивача через його операційну касу та не пізніше наступного банківського дня перерахувати виручені кошти на рахунок ДП «Паритет-АС».

З наданої позивачем виписки по особовому рахунку №1842 на імя ОСОБА_1 не вбачається, що ОСОБА_1 отримав на визначений у договорі мультивалютний рахунок №1842 у ЗАТ «Альфа-Банк» гроші в сумі 33 465,35 доларів США і спрямував їх на купівлю-продаж гривні та її подальший безготівковий переказ на рахунок ДП «Паритет-АС».

З цієї виписки вбачається, що позивач чітко визначив грошовий еквівалент зобовязання в сумі 169 000,00 грн., що становило 33 465,35 доларів США, а не навпаки, як визначено ст. 524 ЦК України.

За таких підстав, при відсутності вимоги про визнання цього кредитного договору недійсним, суд виходить з того, що позивач у встановленому порядку не довів, що відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти саме у доларах США, а не гривні, а тому його вимога про стягнення із нього та його поручителя солідарно, суми заборгованості у гривнях, що визначена шляхом переводу суми зобовязання та штрафних санкцій у доларах США на гривню не може бути задоволена.

Позивач не визначився із своєю вимогою в розрізі вимог ст. ст. 524, 533 та 1054 ЦК України. За правовою природою договору позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Тобто, поверненню підлягають отримані позичальником грошові кошти у тій же сумі, яку він отримав з урахуванням передбачених договором або законом відсотків та штрафних санкцій. Оскільки відповідач отримав 169 000,00 грн., а не 33 465,35 доларів США, то саме таку суму з урахуванням передбачених договором відсотків та штрафних санкцій він має сплатити на користь позивача.

Позивач такої вимоги не ставив, розрахунки заборгованості, відсотків та штрафних санкцій провів у доларах США за курсом по відношенню до гривні. Суд не вправі самостійно визначати таку суму.

Неявка представника позивача у судове засідання, не подання ним своїх пояснень за позовом та інших доказів вказує на відсутність у даному судовому засіданні підстав для задоволення його позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача до відповідача ОСОБА_1, то як наслідок вимога до відповідача ОСОБА_2, як поручителя, також не може бути задоволена.

На підставі вищевикладеного, згідно ст. 51 Закону країни «Про банки і банківську діяльність» в редакції Закону від 15.03.06 р., ст. ст. 1,2,5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. в редакції від 23.02.06 р., ст. ст. 524, 533, 1054 ЦК України, згідно ст.ст. 10,60,88,212,215,217,224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя