Справа № 444/1687/15 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/783/7357/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Мусіної Т.Г.

суддів Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря Фейір К.О.

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг України» про стягнення коштів, як безпідставно набутого майна, та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, уточненим у серпні 2015 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг України» про стягнення коштів, як безпідставно набутого майна, та відшкодування моральної шкоди, в якому просив на підставі статей 203, 214, 1167, 1212 ЦК України стягнути з ТОВ «Євролізинг Україна» на його користь грошові кошти в розмірі 35 160 грн. як безпідставно набуте майно, 5000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем укладено Договір фінансового лізингу № 00818 від 23.04.2015 року для придбання трактора, який не відповідає ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 511, 762, 780, 807, 808 ЦК України. Вважає, що розмір Адміністративного платежу, що становить 10 % від вартості автомобіля, не є співмірним розміру виконаній послузі. Вказав, що умова договору про неповернення цього платежу у випадку розірвання договору (п. 12.1) призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін. Зазначив, що позивач змушений був звернутись до Відповідача з заявою, у якій просив «припинити» Договір № 00818 та повернути сплачені ним кошти у сумі 36000 грн., проте, всупереч його проханню, ТОВ «Євролізинг Україна» розірвало даний Договір за п.12.1, внаслідок чого позивачу було повернуто лише 840 грн. Вважає, що в його заяві від 29.04.2015р. не було волевиявлення щодо розірвання Договору на підставі п.12.1., а саме положення Договору, викладене у п.12.1 не відповідає чинному цивільному законодавству та суперечать основним його засадам, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України. Вказав, що відсутність у Договорі № 00818 його предмету, який повинен бути індивідуально визначеною річчю, свідчить про його неукладеність. Також зазначив, що оскільки він сплатив грошові кошти Відповідачу для виконання неукладеного договору, то право на це майно у Відповідача не виникло, а тому, позивач має право витребувати його у порядку, встановленому главою 83 Цивільного кодексу України. Тому вважає, що оскільки неможливо визнати неукладений договір недійсним, то сплачені на виконання грошові кошти підлягають поверненню не як наслідок недійсності Договору № 00818, а на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набуте майно. На підставі наведеного просив задовольнити його позов.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норма матеріального і процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, хоча належним чином у відповідності до вимог статей 74-76 ЦПК України був повідомлений про дату і місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення 20.11.2015р., причини неявки суду не повідомив, тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно із статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

З матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Євролізинг Україна» був укладений договір фінансового лізингу № 00818 від 23.04.2015р. № 85 за умовами якого Лізингодавець ТОВ «Євролізинг Україна» передає в користування Лізингоодержувачу ОСОБА_2 на 78 календарних місяців трактор марки Foton моделі FT 504 за 14 122,4 дол. США після сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця адміністративного та авансового платежу.

Вказаний договір підписаний Лізингоодержувачем ОСОБА_2 на зазначених в договорі умовах, що ним визнається, та був чинним до його розірвання сторонами. Після уточнення позовних вимог в серпні 2015 року позивача не предявив вимог про визнання вказаного договору або його окремих пунктів недійсним (а.с. 27-30).

З копії квитанції, виданої ТОВ «Євролізинг Україна» вбачається, що на виконання умов укладеного договору ОСОБА_2 було сплачено на рахунок відповідача 36 000 грн. з призначенням платежу: адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 00818 (а.с. 23).

Відповідно до п. 12.1 договору Лізингоодержувач який сплатив Адміністративний платіж, частково або повністю платив Авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку, поверненню підлягає 60 % від сплаченого Авансового платежу, та/або частини Авансових платежів, 40 % від сплаченого Авансового платежу, та/або частини Авансових платежів Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що 29.04.2015р. ОСОБА_2 звернувся з листом до ТОВ «Євролізинг Україна» про припинення дії договору фінансового лізингу № 00818 від 23.04.2015р. з поверненням сплачених ним коштів в сумі 36 000 грн. (а.с. 21). Підстави припинення дії договору в листі не зазначено.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Укладений між сторонами договір фінансового лізингу не передбачає припинення дії договору, а передбачені Главою 50 ЦК України правові підстави для припинення зобовязання за договором фінансового лізингу, укладеного між сторонами, відсутні.

Оскільки ОСОБА_2 не зазначив правових підстав припинення договору, друга сторона договору ТОВ «Євролізинг Україна» надала правильну юридичну кваліфікацію цій заяві як розірвання договору за власним бажанням лізингоодержувача та застосувала наслідки, передбачені пунктом 12.1 договору, а саме договір розірвано з 07.05.2015р. з поверненням авансового платежу в розмірі 840,00 грн. (а.с. 22 лист відповідача від 22.05.2015р. вих.. №91).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що сплачена ним сума підлягає поверненню повністю на підставі ст.. 1212 ЦК України не заслуговують на увагу.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-122цс14 від 24 вересня 2014 року у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно потерпілому.

Вказаний правовий висновок відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України і не погодитись з таким висновком у колегії суддів немає підстав.

Оскільки правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, який є чинним, правові підстави для застосування положень ст.. 1212 ЦК України відсутні.

Укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди взагалі та у разі розірвання договору за власним бажанням лізингоодержувача, зокрема, тому відсутні підстави для її відшкодування за позовними вимогами ОСОБА_2

Статті 214 та 1167 ЦК України, на які посилається позивач, не регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

З врахуванням вищенаведеного у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

ОСОБА_3