Справа № 466/4261/15 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/6468/15 Доповідач в 2-й інстанції:ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк Форум», з участю третьої особи на стороні позивача ОСОБА_5 про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Банк Форум», з участю третьої особи на стороні позивача ОСОБА_5 про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 липня 2015 року оскаржив представник позивача ОСОБА_4

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом невірно встановлено обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що 16 вересня 2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, строком до 14 вересня 2018 року з наданням згоди одним з членів подружжя, а саме ОСОБА_5 В якості забезпечення виконання зобов»язання за договором споживчого кредиту було укладено іпотечні договори від 16 вересня 2008 року, предметом яких є квартира №21 по вул.Замарстинівська в м.Львові, що належить ОСОБА_6 та квартира №23 в будинку №16, що знаходиться по вул.Величковського у м.Львові та належить ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3

Вважає, що при підписанні договору кредиту, відповідачем було порушено законні права позивача, оскільки, кредитний договір за своїм змістом та текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача, порушує його права та законні інтереси. Покликається на приписи ч.1 ст.1054 ЦК України, Положення НБУ «Про кредитування», ст.35 ЗУ «Про Національний банк України», Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2, проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення ЦК України про зобов'язання та договір, так і приписи частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів.

Положеннями ч. ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У ч. ч. 3, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між ПАТ «Бакн Форум» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0066/08/6.10-CLNv, строком до 14 вересня 2018 року із наданням згоди одним з членів подружжя ОСОБА_5

16 вересня 2008 року у якості забезпечення виконання зобов'язань за договором споживчого кредиту було укладено договори іпотеки, згідно яких предметами іпотеки є квартири, а саме: квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 та квартира АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до приписів ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 5 Дектеру КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього Декрету.

На час укладення кредитного договору із ОСОБА_3, ПАТ «Банк Форум» користувався банківською ліцензією, виданою Національним банком України 03 грудня 2001року за №62. Також, ПАТ «Банк Форум» отримав дозвіл НБУ на здійснення операцій та додаток до дозволу 362-2 від 01 квітня 2004року.

Окрім того, укладаючи оскаржуваний договір, позивач був ознайомлений з усіма істотними умовами договору, про що йдеться у п.7.2 оспорюваного ним кредитного договору.

За змістом п.7.2. передбачено наступне: «Сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені всі істотні умови, і зобов»язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому договорі. Всі попередні заяви, домовленості чи угоди між сторонами з предмету цього договору анулюються з моменту набрання чинності цим договором в частині, що суперечить умовам цього договору. Умови кредитування, відповідно до п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору». Кредитний договір сторонами підписаний, умови договору вони погодили їх як прийняті для себе, а тому стверджувати, що банк порушив права позивача за позовом, як споживача, немає підстав, як і немає підстав стверджувати про те, що позивачу не були відомі умови кредитування, вартість кредиту та всіх супутніх витрат, адже він їх отримав, про що зафіксував своїм підписом.

16 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено оспорюваний кредитний договір. Закон України «Про захист прав споживачів» та сам кредитний договір містять положення, за якими протягом чотирнадцяти календарних днів, позичальник має право відкликати свою згоду на укладення договору про надання кредиту без поважних причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі позичальнику примірника укладеного договору ( п.3.4.2., п.7.2., п.7.8). Примірник договору позичальником отримано, про що свідчить його підпис, тобто, з 16 вересня 2008 року виникло право на відкликання своєї згоди. Однак, позичальником зроблено цього не було.

Крім того, п.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 13 січня 2006 року, яка діяла на момент укладення кредитного договору, передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будьяка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Зважаючи на це, сторонами при укладенні договору було узгоджено таку умову щодо зміни відсоткової ставки з ініціативи банку та покладено на банк обов»язок повідомити позичальника, які випливають із даних договірних відносин та відповідно не можна вважати таку умову договору несправедливою.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази про зміну банком відсоткової ставки за даним кредитним договором, а тому колегія суддів вважає, що така умова договору жодним чином не порушує права позичальника, які випливають із даних договірних відносин, а відтак не можна вважати таку умову оспорюваного договору несправедливою.

За правилами ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно із вимогами ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012року, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», умовами чинності кредитних договорів є досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що всі ці умови були дотримані сторонами в момент укладення кредитного договору.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, і відповідно до такого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення.

Висновки суду першої інстанції про те, що за наведених позивачем мотивів та обґрунтувань та за наявних в матеріалах справи доказів немає достатніх фактичних і правових підстав для задоволення позову, колегія суддів вважає вірними.

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_4 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідження поданих суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2015 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_8