Категорія: 19 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів Данилюк В.А., Матвійчук Л.В.,

секретар с/з ОСОБА_1,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 будівельного кооперативу «ОСОБА_3 - 1» про розірвання договору про спільну діяльність, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6, ЖБК «ОСОБА_3 1» про розірвання договору про спільну діяльність.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона 13 вересня 2010 року уклала з відповідачами договір про спільну діяльність, предметом договору є спільна діяльність у будівництві індивідуального житлового будинку по вул. Чернишевського, 51 в м. Луцьку, а саме 1/2 частини даного будинку на взаємовигідних умовах.

Посилаючись на те, що реального виконання договору не відбулося та на те, що відповідач ОСОБА_6 не сплатив їй грошових коштів в розмірі 505000,00 грн., ОСОБА_5 просила суд розірвати договір про спільну діяльність.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2015 року в даній справі позов ОСОБА_5 задоволено.

Постановлено розірвати договір про спільну діяльність, укладений 13 вересня 2010 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Будівельним кооперативом «ОСОБА_3 1».

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задовольнити, представник позивача апеляційну скаргу заперечив.

Апеляційну скаргу відповідача слід задоволити частково, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_7 будівельного кооперативу «ОСОБА_3 - 1» про розірвання договору про спільну діяльність скасувати із закриттям провадження у справі, а в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання договору про спільну діяльність скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи убачається, що 13 вересня 2010 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 будівельний кооператив «ОСОБА_3 -1» уклали договір про спільну діяльність. Предметом даного договору визначено спільна сумісна діяльність у будівництві індивідуального житлового будинку по вул. Чернишевського, 51 в м. Луцьку, а саме: 1/2 частину даного будинку на взаємовигідних умовах квартира № 1, загальною площею 110 кв.м. та земельна ділянка площею 0,06 га. Роботи по будівництву житлового будинку повинні були виконані до листопада 2010 року (а.с.4).

За умовами договору ОСОБА_6 забезпечує внесення коштів по авансуванню будівництва та оплаті виконаних робіт, ОСОБА_5 зобовязувалася надати замовнику 1/2 частину житлового будинку, а ОСОБА_7 будівельний кооператив «ОСОБА_3 1» зобовязувався здійснити діяльність по замовленню та веденню будівельних робіт (а.с.4).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Договір, як це передбачено частиною 2 статті 651 ЦК України, може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про розірвання договору про спільну діяльність, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_6 істотно порушений договір про спільну діяльність, так як він не сплатив позивачу ОСОБА_5 грошові кошти за 1/2 частину житлового будинку, а тому суд розірвав цей договір.

Проте, висновки суду першої інстанції суперечать встановленим обставинам справи та зроблені з порушенням вимог закону.

Відповідно до статті 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобовязуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі обєднання вкладів учасників (просте товариство) або без обєднання вкладів.

Як було встановлено в судовому засіданні, сторони по справі уклали договір про спільну діяльність, предметом якого є спільна діяльність у будівництві індивідуального житлового будинку по вул. Чернишевського, 51 в м. Луцьку, а саме 1/2 частини даного житлового будинку, розрахунки між сторонами здійснюються по розрахункам вартості одного квадратного метра загальної площі, яка включає фактичні витрати виконавця по будівництву будинку, будівельних мереж і становить 5000,00грн. за 1 кв.м. загальної площі житла, строк виконання робіт встановлений до листопада 2010 року (а.с.4).

За умовами договору (пункти 3.1, 3.2, 3.3 договору) позивач ОСОБА_5 зобовязувалася надати замовнику ОСОБА_6 1/2 частину житлового будинку, відповідач ОСОБА_6 зобовязувався забезпечити внесення коштів по авансуванню будівництва та оплаті виконаних робіт, відповідач ЖБК «ОСОБА_3 1» зобовязувався здійснити будівництво по замовленню та веденню будівельних робіт по будівництву житлового будинку.

Із оспорюваного договору про спільну діяльність не вбачається, що грошові кошти на будівництво житлового будинку ОСОБА_6 мав сплачувати саме позивачу ОСОБА_5, яка відповідно до умов договору надає замовнику 1/2 частину житлового будинку.

Із матеріалів справи убачається і це знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, що відповідач ОСОБА_6 виконав свої зобовязання за договором про спільну діяльність і в період із жовтня по грудень місяць 2010 року вніс на рахунок ЖБК «ОСОБА_3 - 1» грошові кошти в розмірі 550000,00 грн. Відповідно до наданих відповідачем ОСОБА_6 в суд першої інстанції квитанцій до прибуткового касового ордеру останній вносив ці кошти, як внесок на будівництво квартири АДРЕСА_1. Також згідно додатку до договору у будівництві житла від 13 вересня 2010 року, підписаного виконавцем - ЖБК «ОСОБА_3 1» та замовником ОСОБА_6 останній в період з 5 жовтня 2010 року по 23 грудня 2010 року вніс з початку будівництва житлового будинку 6 внесків, а всього на зальну суму 550000,00 грн.(а.с.58-61).

Отже, як було встановлено в судовому засіданні, відповідач виконав свої зобовязання за договором про спільну діяльність, а тому висновки суду першої інстанції щодо невиконання відповідачем умов договору не відповідають встановленим обставинам справи.

Крім того, не відповідають встановленим обставинам справи висновки суду про те, що відповідач ОСОБА_6 зазначені грошові кошти на будівництво будинку повинен був сплатити саме позивачу ОСОБА_5, оскільки такі зобовязання не зазначені в самому договорі про спільну діяльність і відповідач провів оплату коштів на рахунок будівельної компанії, яка відповідно до умов договору зобовязувалася провести будівництво житлового будинку.

Також судом встановлено, що газопостачання у квартиру АДРЕСА_2 проведено 14 грудня 2011 року (а.с.64).

Таким чином, судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_6 порушив умови договору про спільну діяльність, а тому підстави для розірвання договору про спільну діяльність відсутні.

Та обставина, що позивач ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 грудня 2013 року відчужила земельну ділянку по вул. Чернишевського, 51 в м. Луцьку ОСОБА_8 (а.с.72), який 16 червня 2014 року подавав до інспекції Державного архітектурно будівельного контролю у Волинській області декларацію про початок будівельних робіт по будівництву житлового будинку № 51 по вул. Чернишевського в м. Луцьку, а 29 липня 2014 року подавав декларацію про готовність обєкта до експлуатації (а.с.62) не можуть бути підставами для розірвання договору про спільну діяльність, укладеного 13 вересня 2010 року, так як ОСОБА_5 відчужила свою земельну ділянку через 3 роки і 2 місяці після укладення договору про спільну діяльність і після того, як відповідач ОСОБА_6 провів оплату за будівництво житла.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання договору про спільну діяльність із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи та порушенням норм матеріального і процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців юридична особа ОСОБА_7 будівельний кооператив «ОСОБА_8 1» припинив свою діяльність 9 квітня 2013 року за рішенням засновників (а.с.65-67).

Тобто, на час розгляду справи в суді юридична особа - ЖБК «ОСОБА_8 1» була ліквідована, а тому провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_5 до ЖБК «ОСОБА_8 1» про розірвання договору про спільну діяльність слід закрити, оскільки на момент постановлення судового рішення юридична особа ЖБК «ОСОБА_8 1» була ліквідована.

Пункт 7 частини 1 статті 205 ЦПК України передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо ліквідовано юридичну особу, яка була однією із сторін у справі.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання договору про спільну діяльність підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові, а в частині задоволення позову ОСОБА_5 до ЖБК «ОСОБА_8 1» про розірвання договору про спільну діяльність підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 310, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_6 задоволити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2015 року в даній справі в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до відповідача ОСОБА_7 будівельного кооперативу «ОСОБА_8 - 1» про розірвання договору про спільну діяльність скасувати і провадження у справі закрити, а в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання договору про спільну діяльність скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання договору про спільну діяльність відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: