Справа № 461/9865/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/8139/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 рокувідмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про стягнення коштів та моральної шкоди.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржене рішення є незаконним. Покликається на доводи аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача у його користь 2602,94 доларів США та 100000 грн. моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення коштів та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У відповідності до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що 19 серпня 2014 року між ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу №337820 (вклад «Доступний New»).

14.01.2015 року між ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива та ОСОБА_2 укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) №382903 (вклад «Новорічний») з вкладом 10350 доларів США.

08 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в банк із заявою про повернення строкового банківського вкладу (депозиту) №382903 (вклад «Новорічний»), нарахованих відсотків по ньому, а також про розірвання договору банківського вкладу №337820 і повернення йому коштів по ньому.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно із ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти(ч.ч.1, 5 ст.1061 ЦК України).

Разом з тим, частина 1ст.1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

23.06.2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» до категорії неплатоспроможних».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №121 від 23.06.2015 року у ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» з 24.06.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено з 24.06.2015 року уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» ОСОБА_3.

23.09.2015 року Виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №167, яким здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» продовжено до 23.10.2015 року.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст.46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Із зазначеного вище вбачається, що з 24.06.2015 року в ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» запроваджено тимчасову адміністрацію, а з позовом до суду ОСОБА_2 звернувся 09.09.2015 року, тобто під час дії тимчасової адміністрації.

Таким чином, у звязку з введенням в банку тимчасової адміністрації між сторонами виникли правовідносини, врегульовані Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким фактично передбачено зміну порядку погашення зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами. При цьому виключається можливість повернення коштів безпосередньо з рахунку вкладника, не передбачено виплату коштів в іноземній валюті, виплата частини коштів проводиться за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з дотриманням певної процедури та порядку повернення коштів.

Фактично в силу Закону відбулося припинення первісного зобовязання банку з виплати вкладнику коштів відповідно до умов Договору та виникло зобовязання по виплаті коштів на умовах і в порядку, встановлених Законом в звязку з проведенням процедури припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства ( п. 6 ч.1 ст.2 Закону).

Проте, відповідно до ч.2 ст.26 ЗаконуУкраїни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Так, частиною 5 ст.45 цього Закону передбачено право кредиторів заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку протягом тридцяти днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду. При цьому вимоги фізичних осіб вкладників у межах гарантованої Фондом суми не заявляються, оскільки згідно ст. 48 Закону складання переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та здійснення заходів щодо вимог кредиторів віднесено до повноважень уповноваженої особи Фонду.

ОСОБА_2 гарантована сума була виплачена під час здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає даним вимогам, а твердження апелянта про те, що дане судове рішення незаконним, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: