АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/845/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1832/К/15 суддя: Макарова Т.Ю.
Категорія - 26 (І) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
УХВАЛА

Іменем України

25 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 24 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», треті особи - Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - Чобанюк Тетяна Миколаївна,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Південний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працюючи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці у відповідача, він отримав професійне захворювання, тому висновком МСЕК від 03.02.2015 року йому встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням у розмірі 15% і третю групу інвалідності, з 03 лютого 2015 року до 01 березня 2016 року, з датою переогляду 01.02.2016 року.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив стягнути на його користь з ПАТ «Південний ГЗК» у відшкодування моральної шкоди 109 620 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 03 квітня 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 03 квітня 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»).

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 24 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн., без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК»» судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає принципам розумності та справедливості, ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру стягнутої моральної шкоди і стягнувши з ПАТ «Південний ГЗК» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 109 620 грн. Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що професійне захворювання у позивача виникло виключно з вини роботодавця. Крім того, судом не взята до уваги тривалість праці позивача в умовах впливу шкідливих факторів та незворотність наслідків, які настали для позивача у зв'язку з отриманим професійним захворюванням. Розмір моральної шкоди було визначено судом без урахування роз'яснень викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ «Південний ГЗК» зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, рішення суду є законним та обґрунтованим, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, представника відповідача ПАТ «Південний ГЗК» - Чобанюк Т.М., яка заперечувала проти апеляційної скарги і просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2працюючи протягом 6 років 4 місяців, у період з 16.01.2002 року по 22.07.2008 року, машиністом крану (кранівником) у ПАТ «Південний ГЗК» та працюючи протягом 3 років 7 місяців, у період з 06.09.2010 року по 30.03.2014 року, машиністом крану (кранівником) (Q-120 на поверхні, залізничного крану) дільниці з ремонту устаткування в кар'єрах, служби головного механіка, в рудоуправлінні гірничого департаменту у третьої особи ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в умовах шкідливості та важкості праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі норми, отримав професійне захворювання.

Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертої комісії ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» №30/1151 від 09 вересня 2014 року, у позивача була встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: Хронічна радикулопатія L5 справа в стадії неповної ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом. (а.с.53)

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 30 жовтня 2010 року встановлена причина зазначеного професійного захворювання - робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, що виникли через недосконалість робочого місця, які мали місце в результаті порушення керівництвом підприємств ПАТ «Південний ГЗК» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці». (а.с. 3-5)

Висновком МСЕК від 09.12.2014 року (а.с.61а) ОСОБА_2 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням у розмірі 15%, з 17 листопада 2014 року по 01 грудня 2015 року, з датою переогляду 01.11.2015 року. Загальний ступінь втрати професійної працездатності позивача складав 40%, в тому числі трудове каліцтво - 25%, профзахворювання - 15%. При повторному огляді висновком МСЕК від 03.02.2015 року повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності позивача у зв'язку з професійним захворюванням у розмірі 15%, з 03 лютого 2015 року до 01 березня 2016 року, з датою переогляду 01.02.2016 року. Загальний розмір втрати професійної працездатності ОСОБА_2 становить 45 %, в тому числі трудове каліцтво - 30%, профзахворювання - 15%. (а.с.6)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок виконання трудових обов'язків, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійним захворюванням. Визначаючи розміру моральної шкоди у сумі 3 000 грн., суд першої інстанції врахував, що професійне захворювання у позивача було виявлено та встановлено під час праці у третьої особи ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і той факт, що на підприємстві у третьої особи ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позивач відчував вплив двох шкідливих факторів умов праці, в той час, як на підприємстві відповідача ПАТ «Південний ГЗК» на його працю впливав лише один шкідливий фактор.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 30 жовтня 2014 року причиною професійного захворювання є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які виникли в результаті порушення, зокрема керівництвом відповідача ПАТ «Південний ГЗК» у період праці на даному підприємстві, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.19 зазначеного акту, у зв'язку з роботою ОСОБА_2 на різних підприємствах в шкідливих виробничих умовах праці та неодноразову зміну керівників структурних підрозділів, визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання неможливо.

При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Південний ГЗК» обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обов'язок відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів саме у ПАТ «Південний ГЗК» протягом 6 років 4 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності саме у зв'язку з професійним захворюванням, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Також суд визначаючи розмір моральної шкоди, правильно врахував ту обставину, що професійне захворювання ОСОБА_2 було виявлено та встановлено під час роботи у третьої особи ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Судом надано належної правової оцінки доказам щодо обставин, які сприяли виникненню професійного захворювання позивача, зокрема медичному висновку Центральної лікарсько-експертої комісії ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» №30/1151 від 09 вересня 2014 року (а.с.53), з якого вбачається, що ОСОБА_2 переніс виробничу політравму (28.03.2008 року), наслідком якої явилась посттравматична деформація тазу, а у вересні 2010 року хворий був прийнятий на роботу з професією машиніста крану у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», пов'язану з шкідливими умовами праці, маючи на це протипоказання, і це призвело до розвитку та прогредієнтного перебігу хронічної попереково-крижової радикулопатії.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що судом не взята до уваги тривалість праці позивача в умовах впливу шкідливих факторів та незворотність наслідків, які настали для позивача у зв'язку з отриманим професійним захворюванням і розмір моральної шкоди було визначено судом без урахування роз'яснень викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Інші доводи представника відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів і незгодою з висновками суду по їх оцінці та спростовуються вищевикладеним.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 24 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді:/підписи/