Справа № 581/1094/15-ц
Провадження № 2/581/405/15
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2015 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, третя особа: Липоводолинська районна державна нотаріальна контора Сумської області,

про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

24 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Вимоги мотивувала такими обставинавми. Будинок її батьків мав статус колгоспного двору, право власності на який, станом на 01 липня 1990 року мали лише вони.

31 березня 1991 року помер її батько ОСОБА_2, після чого належну йому частку у праві власності на будинок успадкувала матір позивачки - ОСОБА_3, яка 28 липня 2003 року також померла.

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері за заповітом належним чином.

За відсутності реєстрації за батьком права власності на збудований житловий будинок, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, а тому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок літ.«А-І», загальною площею 63,8 кв.м, з яких житлова 29,2 кв.м, з верандою літ. «а», та господарські споруди: сарай літ.«Б», сарай літ.«В», літню кухню з погребом літ.«Г», огорожу «№1», хвіртку №2, ворота №3, огорожу №4, колодязь №5 по вул.Гагаріна, 14 у с.Лучка Липоводолинського району Сумської області.

Сторони, їх представники та представник третьої особи у судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання нею позовних вимог. У матеріалах справи від відповідача мається заява про розгляд справи за відсутності їхнього представника та про визнання позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є батьком та матірю ОСОБА_4, 1956 року наролження (а.с.10).

07 травня 1977 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб, узявши прізвище чоловіка Бабич (а.с.11).

Із 1990 року ОСОБА_1 зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Із довідки Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 23 вересня 2015 року та копій погосподарських книг за 1986-1995 роки вбачається, що господарство ОСОБА_2 по вул.Гагаріна,14 у с.Лучка Липоводолинського району Сумської області увесь вказаний період відносилося до суспільної групи господарств - колгоспного двору, главою якого був ОСОБА_2, у домоволодінні у цей період проживали ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3

31 березня 1991 року помер батько позивачки ОСОБА_2, який до дня смерті проживав зі своєю дружиною по вул.Гагаріна,14 у с.Лучка Липоводолинського району Сумської області разом (а.с.6, 8).

30 січня 1992 року ОСОБА_3 у своїй, адресованій державній нотарільній конторі, заяві відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка, а саме від грошового внеску у відділенні Ощадбанку та автомобіля.

30 січня 1992 року ОСОБА_1 звернулася до державної нотарільної контори із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину після смерті батька, зокрема на внески у відділенні Ощадбанку, автомобіль, та у той же день їх отримала.

23 вересня 1999 року ОСОБА_3 заповіла усе своє майно ОСОБА_1 Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 23 вересня 1999 року за №201 (а.с.34).

14 грудня 1999 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,25 га, та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,23 га, розташовані на території Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с.38).

06 грудня 2002 року ОСОБА_3 отримала два державні акти на право приватної власності на розташовані на території Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,33 га, та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,48 га (а.с.40-41).

28 липня 2003 року померла мати позивачки ОСОБА_3 (а.с.9).

21 січня 2009 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.31).

05 лютого 2009 року ОСОБА_1 отримала чотири свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері на земельні ділянки, площами: 0,48 га - для ведення особистого селянського господарства, 2,33 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0,23 га - для ведення особистого підсобного господарства, а також на майновий пай та грошові вклади (а.с.43-44).

15 жовтня 2015 року виготовлено технічний паспорт, відповідно до якого домоволодіння по вул.Гагаріна,14 у с.Лучка Липоводолинського району Сумської області складається із житлового будинку літ.«А-І» (1963 року будівництва), загальною площею 63,8 кв.м, з яких житловою 29,2 кв.м, з верандою літ. «а», господарських споруд: сараїв літ.«Б», «В», літньої кухні з погребом літ. «Г», огорожі «№1», хвіртки №2, воріт №3, огорожі №4, колодязю №5, інвентаризаційною вартістю 53199 грн. (а.с.13-16).

Згідно зі ст.120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статусу колгоспу.

Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до ст.123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається:

1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ);

2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ);

3) при зверненні стягнення при особистих зобовязаннях члена двору.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право).

Відповідно до розяснень, наданих у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (постанова втратила чинність на підставі постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року) правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 грудня 1992 року).

Відповідно до розяснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року):

положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;...

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року...

Таким чином, вбачається, що відповідно до ст. ст.17, 18 Закону «Про власність» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Оскільки голова колгоспного двору ОСОБА_2 помер після 30 червня 1990 року, а саме 31 березня 1991 року, спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкрилася після його смерті. Відповідно до ст.123 ЦК УРСР його частка дорівнює частці його дружини і становлять по 1/2.

Зважаючи на те, що спадщина на 1/2 частину належного померлому ОСОБА_2 домоволодіння відкрилась за часів дії ЦК УРСР, то спадкування вказаної частини відбулося за правилами цього кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що, будучи спадкоємцем першої черги (ст.529 ЦК УРСР), ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті чоловіка фактично вступивши у володіння спадковим майном (п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР), про що вказують довідки сільської ради та копії погосподарських книг. Подана нею 30 січня 1992 року заява про відмову від прийняття частини спадщини не має для суду правових наслідків, оскільки вона подана після спливу шестимісячного строку, в межах якого можлива така відмова.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_3, ставши таким чином одноосібним власником домоволодіння, а після її смерті спадщину за заповітом прийняла позивач ОСОБА_1 вже за правилами ЦК України.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, що набуті до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності цим Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти нерухомості документами, що посвідчують речові права на земельні ділянки під такими об'єктами, можуть також вважатися рішення відповідної сільської ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пункт 49-1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 вказує, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, заявник подає:

документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку.

Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, може також вважатися рішення сільської ради щодо передачі (надання) земельної ділянки у власність або користування;

виписку з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради, сільським головою (у разі, коли виконавчий орган не створений) або відповідною архівною установою;

технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна (у разі, коли у виписці з погосподарської книги відсутні відомості про технічні характеристики об'єкта нерухомого майна).

Зазначені положення законодавства суд трактує як можливість за наявності вказаних документів визнання державою належності за померлими побудованого до 5 серпня 1992 року будинку.

Враховуючи, що спірний житловий будинок побудований на виділеній для цього земельній ділянці, за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, наявні правові підстави для визнання права власності на домоволодіння за спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом.

За відсутності клопотання про повернення судового збору за результатами розгляду справи, це питання судом не вирішується, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.10, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка настала 28 липня 2003 року, на житловий будинок літ.«А-І», загальною площею 63,8 кв.м, з яких житлова 29,2 кв.м, з верандою літ. «а», та господарські споруди: сарай літ.«Б», сарай літ.«В», літню кухню з погребом літ.«Г», огорожу «№1», хвіртку №2, ворота №3, огорожу №4, колодязь №5 по вул.Гагаріна, 14 у с.Лучка Липоводолинського району Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. В. Сізов