Справа № 758/4906/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Зарицької Ю. Л. ,

при секретарі - Дикій Ю. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.05.2006 між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Позивач зазначив, що з 2005 року, ще до реєстрації шлюбу, ми постійно проживали разом в АДРЕСА_3. Позивач вказав, що вказаний будинок та земельна ділянка, на котрій він знаходиться, з 2004 року належали матері відповідачки - ОСОБА_3. Також позивач зазначив, що в період з 2005 по 2008 роки у вказаному будинку був здійснений капітальний ремонт та добудовано другий поверх у 2006 році. Позивач наголосив на тому, що ремонт проводився спільними зусиллями, як фінансовими, так і фізичними, його сім`ї та сестри відповідачки. Крім того, позивач зазначив, що 14.06.2010 ОСОБА_3 як титульна власниця ввела в експлуатацію добудовану частину будинку, а 16.03.2011 уклала договір дарування, згідно якого подарувала своїм донькам (ОСОБА_2 та ОСОБА_4) вказаний вище житловий будинок та земельну ділянку по ? частині відповідно. Також позивач вказав, що його дружина усвідомлювала його вагомий вклад в будівництво та ремонт вказаного будинку, тому за їх спільним рішенням 29.04.2011 було укладено шлюбний договір, відповідно до умов якого сторони визнали, що все майно належне кожному з них, набуте за час шлюбу, в тому числі шляхом дарування та спадкування, є їхньою спільною сумісною власністю. Позивач зазначив про те, що за час подружнього життя ними було набуто у спільну сумісну власність ? частина житлового будинку АДРЕСА_3. Позивач наголосив на тому, що з часом стосунки між ним та відповідачкою погіршились і 23.01.2015 відповідачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який на момент подання позову розірвано не було. Також позивач вказав на те, що він неодноразово звертався до відповідачки з пропозицією оформити мирним шляхом поділ майна і така домовленість була досягнута, однак з невідомих причин відповідачка порушила зобов'язання. Крім того, позивач зазначив, що 27.01.2015 він направив відповідачці лист з пропозицією закріпити їхні частки в спільному майні в приміщенні нотаріальної контори, де було укладено шлюбний договір, однак вона у вказаний час до нотаріуса не з'явилась. Позивач вказав також, що між ним та відповідачкою не досягнуто згоди про добровільний поділ спільного майна подружжя, а тому він звернувся до суду та просив визнати ? частину житлового будинку АДРЕСА_3, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; виділити у власність ОСОБА_1 ? частину житлового будинку АДРЕСА_3; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3, розташованої за адресою: АДРЕСА_3. Крім того, просив стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, зазначених вище, просили позов задоволити.

Відповідачка та її представник проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

06.05.2006 між сторонами відділом РАЦС Шевченківського районного управління юстиції м. Києва було зареєстровано шлюб (а.с. 7).

29.04.2011 між сторонами було укладено шлюбний договір, в якому визначили, що все належне кожному з них майно, набуте за час шлюбу, в тому числі шляхом дарування та спадкування, є їхньої спільною сумісною власністю (а.с.а.с. 8-9).

Позивачем 27.01.2015 було надіслано відповідачці лист з пропозицією з'явитись до приміщення приватної нотаріальної контори в АДРЕСА_1 до приватного нотаріуса Макаренка Валерія Михайловича з метою вирішення майнових відносин відповідно до шлюбного договору, а саме нотаріального оформлення частки позивача в спільному майні подружжя. Крім того, в листі зазначено, що у випадку неявки, цей факт буде зафіксовано нотаріусом і позивач буде вимушений звернутись до суду за захистом своїх майнових прав. Відправлення даного листа позивачем підтверджується описом вкладення цінного листа та чеком про сплату (а.с.а.с. 10-11).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко Валерієм Михайловичем листом від 10.02.2015 за вих. № 10/01-16 повідомлено, що станом на 10.02.2015 о 10 год. 30 хв. громадянка ОСОБА_2 в приміщенні приватної нотаріальної контори, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, не перебувала (а.с. 12).

Відповідно до звіту № 130-03-15 про оцінку майна, а саме садибного (індивідуального) житлового будинку загальною площею 249,6 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,0551 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, ринкова вартість становить 7 951 000 грн. (а.с.13).

Згідно відповіді Державного агентства земельних ресурсів України від 02.03.2015 на запит адвоката Джеваги М.В., будинок АДРЕСА_3 зареєстровано на праві власності за гр. ОСОБА_2 (частка 50) та ОСОБА_4 (частка 50). Також повідомлено, що Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради до 01.01.2013 було зареєстровано - земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 (а.с.а.с.16-17).

Відповідно до Сертифіката відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам від 16.03.2010 за реєстраційним номером КВ000209, забудовником об'єкта є ОСОБА_3 (а.с. 26).

П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. визначає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте під час шлюбу належить чоловіку та жінці на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку.

Статтею 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ст. 60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечувала проти позову, мотивуючи тим, що будинок був придбаний батьками відповідачки, а ремонт здійснювався за кошти батьків та сестри відповідачки. Відповідачка в судовому засіданні підтвердила той факт, що позивач та його сім`я допомагали в будівництві та ремонті будинку, але відповідачка стверджувала, що вклад її сім`ї був значно більший, а вклад позивача зовсім незначний. Крім того, відповідачка в судовому засіданні зазначала, що на момент будівництва та ремонту будинку у позивача майже не було доходів і він займався тільки громадською роботою, оскільки він громадський діяч. Однак, вказані обставини не були доведені належними та допустимими доказами.

В судовому засіданні свідок, ОСОБА_4, повідомила, що їй нічого не відомо стосовно вкладу позивача у будівництво та ремонт будинку.

Відповідно до шлюбного договору, укладеного 29.04.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, спільною сумісною власністю подружжя є майно (в тому числі грошові кошти), набуте чоловіком та дружиною за час шлюбу, на підставі договору дарування або у порядку спадкування.

Будь-яких обумовлень щодо обмеження строку набуття спільного майна договір не містить.

Отже, набуте під час шлюбу майно, є спільною сумісною власністю сторін, на яке сторони мають рівні права відповідно до умов договору.

Аналізуючи в сукупності докази зібрані по справі, суд приходить до висновку про те, що позов знайшов доведення в судовому засіданні, ґрунтується на чинному законодавстві, а тому підлягає задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 3654 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 154, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_2 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2.

В порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_3 (кадастровий номер НОМЕР_3).

Стягнути з ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2) судовий збір в сумі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 06.05.15 р. про забезпечення позову, якою було заборонено проводити будь-які дії, пов'язані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інші) та державною реєстрацією права власності на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_2 - скасувати

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька