№565/209/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2015 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючої судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. З урахуванням уточнених позовних вимог вказував, що за час шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 подружжя придбало у спільну власність майно: транспортні засоби автомобіль, трактор, мотоцикл, скутер, велосипед; рухоме майно, в т.ч. покриття на підлогу, декілька наборів меблів для спальні, вітальні, кухні, прихожої, холодильник, компютер та комплектуючі до нього; побутову техніку пральну машину, морозильну камеру, телевізори, ДВД-плеєр, музичний центр, відеокамеру, бойлер для нагріву води, супутникову антену, електроплиту; господарський реманент, в т.ч. віз, мотор до станка, бурякорізку, насос та колонку для води, бензопилу, компресор повітряний, копач на картоплю, газонокосарку, пристрій для згрібання сіна. Крім того, за рахунок спільних коштів подружжя було придбано та використано у будівництві житлового будинку №60 по вул.Лесі Українки в с.Половлі Володимирецького району, зокрема в ремонті будинку та будівництві надвірних господарських споруд будівельні матеріали, в т.ч. сім пластикових вікон, пластик, лінолеум, шифер, сайдинг, металева сітка для огорожі, металева арматура для спорудження арки під виноград, оцинкований метал для спорудження воріт, а також будівельні матеріали цегла, цемент, дошки, блоки для спорудження двох гаражів, комори, погрібу та хліва. Орієнтовна вартість спільно нажитого майна подружжя становить біля 374752 грн. Просив провести поділ майна подружжя та з урахуванням тієї обставини, що більшість майна подружжя перебуває у володінні та користуванні відповідача, просив виділити йому у власність автомобіль, міні-трактор, вікна пластикові, гараж цегляний, гараж деревяний, критий навіс (комору), погріб, хлів, а в разі неможливості поділу стягнути з ОСОБА_3 компенсацію вартості неподільного майна.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та надали пояснення і докази по їх суті.

ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому навела перелік майна, яке на її думку є спільно нажитим майном подружжя, просила стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію за майно, оскільки все спільно нажите майно подружжя ОСОБА_1 забрав собі.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник підтримали власний позов, заперечивши позов ОСОБА_1, та надали пояснення з приводу придбання майна в період перебування сторін у шлюбі. Зокрема, ОСОБА_3 пояснила, що автомобіль та трактор, які ОСОБА_1 вважає спільним майном подружжя, були придбані за кошти її батьків, скутер придбано її братом за власні кошти, більшість майна, яке вказує у переліку позивач за первісним позовом, або взагалі не придбавалось, або є власністю її батьків, і знаходиться у їх будинку в с.Половлі Володимирецького району. В той же час у перелік спільного майна її колишній чоловік не включив автомобіль «Москвич», які сторони придбали у шлюбі. Що стосується будівництва господарських споруд та проведення ремонтних робіт, то до їх проведення позивач ОСОБА_1 жодного відношення не має, ці роботи проводились силами сімї ОСОБА_3 та за кошти її батьків, яким і належав будинок № 60 по вул.Лесі Українки в с.Половлі.

Крім пояснень в судовому засіданні, сторони та їх представники надали суду письмові заяви, пояснення та заперечення, а також письмові докази та фотографії, які долучено до справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши докази по справі, в т.ч. показання свідків та письмові докази, приходить до висновку, що позови сторін про поділ спільного майна подружжя підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 09 листопада 2000 року. Вказаний шлюб розірвано рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 січня 2015 року, яке сторонами не оскаржувалось і набрало законної сили. Таким чином, сторони у справі перебували у шлюбі в період з 09.11.2000 р. по 30.01.2015 року. Дана обставина визнана сторонами, і крім того, підтверджується рішенням Володимирецького районного суду (а.с.12).

У відповідності до ст.60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.1 ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, як це вбачається зі ст.71 Сімейного Кодексу.

Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі обидві сторони отримували доходи у вигляді заробітної плати, після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, згоди щодо добровільного поділу майна ними не досягнуто, будь-яких домовленостей щодо зміни розміру часток у випадку поділу майна, а також шлюбного договору не укладалось.

В своїх поясненнях сторони визнали, що за час шлюбу ними придбано наступне майно, яке обидві сторони вважають спільною власністю подружжя: віз гужовий вартістю 1000 грн., плуг вартістю 2500 грн., млин вартістю 600 грн., зварювальний апарат вартістю 1200 грн., бензопила «Урал» вартістю 800 грн., насос для відкачування води вартістю 600 грн.; велосипед «Україна» вартістю 350 грн.; електродриль вартістю 350 грн., компютер 2003 року випуску вартістю 500 грн., музичний центр вартістю 300 грн., набір меблів для вітальні «Вікторія Нова» вартістю 4850 грн., набір меблів для спальні «Мартіна» вартістю 8200 грн., набір мяких меблів (диван та два крісла) «Доміно» вартістю 5100 грн., набір шаф для кухні «Мебель-сервіс» вартістю 3500 грн., холодильник «Атлант» вартістю 2500 грн., шафа-вішак вартістю 800 грн., кухонний куток вартістю 800 грн., покриття на підлогу (палас) розміром 3х4 м вартістю 4000 грн.

Оскільки дана обставина визнана сторонами, вона не потребує доказування, як це передбачено ст.61 ЦПК України. При цьому, вартість майна наведена позивачем за первісним позовом у його позовній заяві, в поясненнях та заявах про уточнення позовних вимог, і відповідач ОСОБА_3К погодилась із такою оцінкою, що в своїх поясненнях підтвердив її представник. На підтвердження ціни частини вказаного ОСОБА_1 також надано квитанції, товарні чеки та накладні, з яких вбачається що меблеві гарнітури придбані ним під час перебування сторін у шлюбі (а.с.161-163).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вказане вище майно є спільним майном подружжя і підлягає поділу.

Щодо належності та вартості автомобіля ВАЗ 111840, міні-трактора DF-244D, мотоцикла ММВЗ, скутера «Хонда» судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що автомобіль ВАЗ вони з дружиною придбали за власні кошти та використовували спільно, оскільки хоча автомобіль і був придбаний на імя ОСОБА_3, однак він був вписаний до техпаспорту автомобіля. Вартість автомобіля на час його придбання становила 63000 грн. Після розлучення ОСОБА_3 забрала автомобіль, доступу до нього позивач немає, і лише в судовому засіданні йому стало відомо, що в лютому 2015 року ОСОБА_3 відчужила автомобіль в користь своєї матері без його відома та згоди. На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_1 надав договір купівлі-продажу автомобіля №06-07/10 від 14.07.2010 року (а.с.10), який також підтверджує придбання автомобіля за 63000 грн, та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11).

Аналогічно, позивач за первісним позовом надав суду докази придбання ним під час шлюбу міні-трактора DF-244D за 18700 грн. довідку-рахунок серія ТН №099991 від 12.03.2012 року, акт приймання-передачі трактору від 06.03.2012 року та накладну №117 від 06.03.2012 року (а.с.71-72); а також товарний чек від 05.09.2007 року та довідку-рахунок серії ЄГП №698392 від 10.09.2007 р., з яких вбачається, що в вересні 2007 року позивачем придбано мотоцикл ММВЗ-3.1135 за 4570 грн.

Вказані письмові докази свідчать про придбання автомобіля, міні-трактора та мотоцикла сторонами під час шлюбу та за рахунок спільних коштів подружжя, і повністю спростовують пояснення ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_5, які вказували, що автомобіль та міні-трактор були придбані за кошти батьків ОСОБА_3 Пояснення ОСОБА_3 про те, що вартість міні-трактора становить 160000 грн. взагалі не підтверджені будь-якими доказами, а наданий витяг з погосподарської книги не спростовує висновків суду, оскільки лише підтверджує, що в господарстві ОСОБА_6 в 2013-2014 рр. рахувався трактор (а.с.54).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що автомобіль ВАЗ-111840, міні-трактор DF-244D та мотоцикл ММВЗ-3.1135 придбані подружжям ОСОБА_3 під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя і є спільним майном подружжя.

Наступне відчуження автомобіля ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5, яке мало місце 25.02.2015 року (а.с.154, 157) не змінює правового статусу автомобіля, з огляду на таке.

У відповідності до ст.65 Сімейного Кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Як вбачається з пп.24, 30 цієї ж Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку, коли при поділі спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд, проти волі іншого подружжя і не в інтересах сімї, чи не на її потреби, або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що автомобіль був відчужений ОСОБА_3 всупереч волі другого співвласника, без його відома та згоди, після відкриття судом провадження у справі про поділ майна (а.с.29), тобто не в інтересах сімї, а з метою приховати майно. Оскільки автомобіль відчужувався без укладення цивільно-правових договорів, на думку суду, він не вибув з власності подружжя ОСОБА_3, є їх спільною сумісною власністю, і підлягає поділу.

Що стосується іншого рухомого майна, яке вказують сторони у своїх позовних заявах, то всупереч вимогам чинного законодавства суду не надано доказів наявності такого майна, і в ході судового розгляду таких доказів не здобуто.

Зокрема, у відповідності до ст..60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду будь-яких доказів придбання подружжям за час перебування у шлюбі ксероксу, відеокамери, компютера «Lenovo», двох телевізорів, ДВД-плеєра, двох покриттів на підлогу (паласів) розміром 5х5 м. та 4х4 м, трельяжа, ванни, умивальника, пральної машини, бойлера, холодильника «Веко», морозильної камери, супутникової антени, колонки на воду, електроплити «Бош», копача на картоплю, газонокосарки, пристрою для згрібання сіна, компресора.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 заперечила наявність такого майна та його придбання подружжям, а доручення суду про огляд житла кожної із сторін, спрямовані на встановлення наявності чи відсутності майна, залишились невиконаними, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в цій частині є недоведеним і не підлягає задоволенню.

Аналогічно сторони не довели належність до спільного майна подружжя автомобіля «Москвич-2141» та скутера «Хонда».

Зокрема, ОСОБА_3 надала суду талон, з якого вбачається, що власником скутера «Хонда» є ОСОБА_7 (а.с.160).

В той же час, відомості про належність ОСОБА_1 автомобіля «Москвич-2141» (а.с.73,74) стосуються періоду 2009-2010 рр., а докази того, що цей автомобіль перебуває у власності ОСОБА_1 і на час судового розгляду, відсутні.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним первісний та зустрічний позови в тій частині, що до спільного майна подружжя ОСОБА_1 належить таке майно:

-автомобіль ВАЗ 111840 типу «Седан» 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 63000 грн.

-міні-трактор DF-244D шасі №, двигун №L110807342B, 2011 року випуску, вартістю 18700 грн.

-велосипед «»Україна» вартістю 350 грн.

-віз гужовий вартістю 1000 грн.

-плуг вартістю 2500 грн.

-млин вартістю 600 грн.

-зварювальний апарат вартістю 1200 грн.

-бензопила «Урал» вартістю 800 грн.

-мотоцикл ММВЗ-3.1135, двигун № НОМЕР_2, рама №УЗЕВ 782, вартістю 4570 грн.

-насос для відкачування води вартістю 600 грн.;

-електродриль вартістю 350 грн.

-компютер 2003 року випуску вартістю 500 грн.

-музичний центр вартістю 300 грн.

-набір меблів для вітальні «Вікторія Нова» вартістю 4850 грн.

-набір меблів для спальні «Мартіна» вартістю 8200 грн.

-набір мяких меблів (диван та два крісла) «Доміно» вартістю 5100 грн.

-набір шаф для кухні «Мебель-сервіс» вартістю 3500 грн.

-холодильник «Атлант» 2500 грн.

-шафа-вішак вартістю 800 грн.

-кухонний куток вартістю 800 грн.

-покриття на підлогу (палас) розміром 3х4 м вартістю 4000 грн., а всього майно на загальну суму 124220 (сто двадцять чотири тисячі двісті двадцять) грн., і вказане майно підлягає поділу.

Як вже зазначалось, поділ майна подружжя здійснюється в натурі, при цьому суд присуджує неподільні речі одному з подружжя, та враховує інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення, як це вбачається зі ст.71 Сімейного Кодексу України.

Вирішуючи питання про поділ майна подружжя ОСОБА_1, суд приймає до уваги ту обставину, що разом з ОСОБА_3 проживають неповнолітня дитина від шлюбу з ОСОБА_1 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12, 18), а також її дитина-інвалід від першого шлюбу ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18,175-182). Також суд враховує, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 забрав частину спільного майна подружжя, а саме віз, плуг, млин, компютер, електродриль, бензопилу, водяний насос. Ця обставина, крім пояснень сторін, підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10С, письмовими поясненнями голови Половлівської сільської ради ОСОБА_11 (а.с.55). Крім цього, ОСОБА_1 в своїх усних та письмових поясненнях підтвердив, що мотоцикл та міні-трактор також перебувають у нього (а.с.164-165).

Враховуючи сукупність вказаних обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід виділити автомобіль вартістю 63000 грн., а ОСОБА_1 інше спільне майно подружжя вартістю 61220 грн. При цьому, підстав для стягнення компенсації в користь кожного з подружжя суд не вбачає.

Що стосується будівельних матеріалів та обладнання, які були використані при будівництві надвірних господарських споруд та будівель в домогосподарстві №60 по вул.Лесі Українки в с.Половлі Володимирецького району, а також при проведенні ремонтних робіт вказаного будинку, то з цього приводу судом встановлено наступне.

З пояснень позивача ОСОБА_1, свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 вбачається, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_3, ОСОБА_1 приймав участь у ремонті та переобладнанні житлового будинку №60 по вул.Л.Українки в с.Половлі, в якому проживало подружжя, а також батьки ОСОБА_3 а саме обладнав ванну кімнату, провів ремонт кімнат у будинку та літньої кухні, вставив пластикові вікна, збудував сарай, два гаражі, обгородив господарство металевою сіткою, встановив ворота, викопав ставок.

Пояснення позивача та свідків підтверджуються також і письмовими доказами, зокрема із наданих суду замовлень та товарних чеків вбачається, що ОСОБА_1 протягом жовтня грудня 2013 року придбав сім пластикових вікон загальною вартістю 6902 грн. (а.с.82-84).

З технічного паспорту житлового будинку №60 по вул.Л.Українки в с.Половлі Володимирецького району, інвентарна справа №76, реєстрова справа №1-49-49, вбачається, що частина надвірних господарських будівель споруджена в період перебування сторін у шлюбі. Так, в 2003 році збудовано деревяний, накритий шифером гараж «Є» площею 18,1 кв.м. вартістю 17809 грн., в 2004 році збудовано деревяний, накритий шифером сарай «Е» площею 17,9 кв.м. вартістю 6835 грн., в 2012 році збудовано гараж «Ж» з бутобетону, накритий шифером, площею 21,7 кв.м. вартістю 27612 грн. З цього ж технічного паспорту вбачається, що домогосподарство має огорожу №1 з металевої сітки на металевих стовпах загальною площею 82,7 кв.м. вартістю 10731 грн. (а.с.166-168).

Разом з тим, за винятком придбання пластикових вікон, позивачем не надано доказів щодо придбання ним конкретних будівельних матеріалів та обладнання, їх обєму і вартості. Твердження ОСОБА_1 про те, що будівництво сараю, гаражів, огорожі є незавершеним будівництвом, нічим не підтверджені і спростовуються вказаним вище технічним паспортом.

Крім того, в будь-якому випадку, будівельні матеріали та обладнання не можуть бути визнані спільним майном подружжя ОСОБА_1 з таких підстав.

Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Таку правову позицію Верховний суд України виклав у Постанові по справі №6-2333цс15 від 25.11.2015 року.

В той же час, житловий будинок №60 по вул..Лесі Українки в с.Половлі Володимирецького району на час спорудження господарських будівель в 2003-2012 рр. належав не подружжю ОСОБА_1 або одному з членів подружжя, а перебував у власності ОСОБА_6 батька ОСОБА_3, що підтверджується письмовими доказами по справі листом Рівненського ОБТІ (а.с.131) та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно, наданим реєстраційною службою (а.с.139-141).

Таким чином, майно, в т.ч. і будівельні матеріали, придбані під час перебування сторін у справі в шлюбі та за кошти подружжя, однак використані не для сімї, а для будівництва або покращення якості чужого майна, не можуть бути визнані спільним майном подружжя, виходячи з мети їх придбання.

У зв'язку з цим сама по собі участь інших осіб у спорудженні будинку не може слугувати підставою для визнання за такими особами права власності на частку у спорудженому будинку. Такі особи можуть лише вимагати відшкодування власником будинку понесених ними затрат (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду України по справі №6-2710цс15 від 16.12.2015 року).

Оскільки 24.07.2013 року вказаний житловий будинок був подарований ОСОБА_6 своїй доньці ОСОБА_3, (а.с.139-141, 158-159), позивач ОСОБА_1 може вимагати відшкодування власником будинку понесених ним затрат на будівництво та ремонт, за умови їх доведення.

Разом з тим, будівельні матеріали та обладнання на загальну суму 131000 грн. не можуть бути визнані спільним майном подружжя та поділені між сторонами, у звязку з чим позов в цій частині не підлягає задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат судом встановлено наступне.

Так, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судові витрати у даній справі складаються із сплаченого сторонами судового збору. При цьому, позивач ОСОБА_1 сплатив в загальному 1746,02 грн. судового збору, а позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 сплатила 243,6 грн. судового збору, на підтвердження яких сторони надали квитанції (а.с.22, 51, 76, 148).

Оскільки судом визначено ціну позову для ОСОБА_3 63000 грн., для ОСОБА_1 61220 грн., підлягає стягненню з ОСОБА_3 недоплачений нею судовий збір в сумі 386,4 грн., а переплата судового збору в сумі 1133,80 грн. підлягає поверненню ОСОБА_1

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.56, 57, 61, 65, 70, 72 Сімейного Кодексу України, ст.ст.60, 61, 80, 88, 209-212 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступне майно:

-автомобіль ВАЗ 111840 типу «Седан» 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 63000 грн.

-міні-трактор DF-244D шасі №, двигун №L110807342B, 2011 року випуску, вартістю 18700 грн.

-велосипед «»Україна» вартістю 350 грн.

-віз гужовий вартістю 1000 грн.

-плуг вартістю 2500 грн.

-млин вартістю 600 грн.

-зварювальний апарат вартістю 1200 грн.

-бензопила «Урал» вартістю 800 грн.

-мотоцикл ММВЗ-3.1135, двигун № НОМЕР_2, рама №УЗЕВ 782, вартістю 4570 грн.

-насос для відкачування води вартістю 600 грн.;

-електродриль вартістю 350 грн.

-компютер 2003 року випуску вартістю 500 грн.

-музичний центр вартістю 300 грн.

-набір меблів для вітальні «Вікторія Нова» вартістю 4850 грн.

-набір меблів для спальні «Мартіна» вартістю 8200 грн.

-набір мяких меблів (диван та два крісла) «Доміно» вартістю 5100 грн.

-набір шаф для кухні «Мебель-сервіс» вартістю 3500 грн.

-холодильник «Атлант» 2500 грн.

-шафа-вішак вартістю 800 грн.

-кухонний куток вартістю 800 грн.

-покриття на підлогу (палас) розміром 3х4 м вартістю 4000 грн., а всього визнати спільним майном подружжя майно на загальну суму 124220 (сто двадцять чотири тисячі двісті двадцять) грн.

Провести поділ спільного майна подружжя, для чого виділити ОСОБА_1 ? частину спільного майна на загальну суму 61220 (шістдесят одна тисяча двісті двадцять) грн., в т.ч.:

-міні-трактор DF-244D шасі №, двигун №L110807342B, 2011 року випуску, вартістю 18700 грн.

-велосипед «»Україна» вартістю 350 грн.

-віз гужовий вартістю 1000 грн.

-плуг вартістю 2500 грн.

-млин вартістю 600 грн.

-зварювальний апарат вартістю 1200 грн.

-бензопила «Урал» вартістю 800 грн.

-мотоцикл ММВЗ-3.1135, двигун № НОМЕР_2, рама №УЗЕВ 782, вартістю 4570 грн.

-насос для відкачування води вартістю 600 грн.;

-електродриль вартістю 350 грн.

-компютер 2003 року випуску вартістю 500 грн.

-музичний центр вартістю 300 грн.

-набір меблів для вітальні «Вікторія Нова» вартістю 4850 грн.

-набір меблів для спальні «Мартіна» вартістю 8200 грн.

-набір мяких меблів (диван та два крісла) «Доміно» вартістю 5100 грн.

-набір шаф для кухні «Мебель-сервіс» вартістю 3500 грн.

-холодильник «Атлант» 2500 грн.

-шафа-вішак вартістю 800 грн.

-кухонний куток вартістю 800 грн.

-покриття на підлогу (палас) розміром 3х4 м вартістю 4000 грн.

Виділити ОСОБА_3 ? частину спільного майна на загальну суму 63000 (шістдесят три тисячі) грн.., в т.ч.:

-автомобіль ВАЗ 111840 типу «Седан» 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 63000 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовити за їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_3, в дохід держави недоплачений судовий збір в сумі 386 (триста вісімдесят шість) грн. 40 коп.

Повернути ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_4 надмірно сплачений судовий збір в сумі 1133 (одна тисяча сто тридцять три) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляцію може бути подано сторонами протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, що приймали участь у розгляді справи але не були присутніми під час проголошення рішення, мають право подати апеляцію протягом десяти днів з часу отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після оголошення ухвали апеляційного суду.

Головуюча:

Повний текст рішення проголошено 28 грудня 2015 року