Справа № 466/905/15 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/6471/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської державної лісовпорядної експедиції про проведення донарахування та виплати заробітної плати,-

в с т а н о в и л а:

10 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про донарахування та стягнення заробітної плати з Львівської державної лісовпорядної експедиції за період 2004 -2012 р.р. Свої вимоги мотивував тим, що працює у Львівській державній лісовпорядній експедиції інженером-таксатором, а з 2004 року - провідним інженером-таксатором. Безперервний стаж роботи в експедиції інженером-таксатором складає 40 років. Ним, як головою комісії по трудових спорах експедиції, ініціювалися перед правоохоронними органами та КРУ питання проведення перевірок на предмет виявлення зловживання службовими особами експедиції своїми повноваженнями, що полягало у порушенні законодавства про оплату праці та нормування праці. Львівський окружний адміністративний суд постановою № 2а-4274/12/1370 від 02.10.2012 року зобов'язав експедицію донарахувати та виплатити працівникам експедиції заробітну плату в сумі 195 363,56 грн., в тому числі йому 5747,68 грн. за період з 01.11.2009 року до 01.02.2010 року, з 01.09.2010 року до 31.12.2010 року, з 01.01.2011 року до 01.03.2011 року та з 01.05.2011 року до 01.10.2011 року. Вважає, що недоотримання працівниками експедиції заробітної плати мало місце у зв'язку з тим, що в обревізованому органом КРУ періоді адміністрація експедиції постійно занижувала тарифні ставки (оклади) інженерно-технічних працівників, які не відповідали нормам Галузевої угоди у сфері лісового господарства. У зв'язку з тим, що КРУ проведено розрахунки недоплаченої заробітної плати працівникам експедиції виключно за період з 01.11.2009 року до 01.10.2011 pоку, а недонарахування зарплати мало місце як до цього періоду , так і після 01.10.2011 pоку, він неодноразово звертався із заявами до керівництва експедиції провести донарахування та виплату працівникам експедиції заробітної плати, в тому числі і йому, але такого не було зроблено. Оплата праці інженерів-таксаторів Львівської державної лісовпорядної експедиції має відрядну форму і регламентована нормами Галузевої угоди на відповідний період в сфері лісового господарства, колективного договору та норм виробітку, затверджених вищестоящою організацією, якою виступає ВО «Укрдержліспроект». Йому слід донарахувати і виплатити недоотриману ним внаслідок заниження посадового окладу заробітну плату за період з вересня 2004 року до грудня (включно) 2012 pоку. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив зобовязати відповідача донарахувати та виплатити йому заборговану заробітну плату за: січень 2007 року - 69,84 грн., березень 2007 року - 14,36 грн., травень 2009 року - 122,75 грн., червень 2009 року - 126,61 грн., липень 2009 року - 163,87 грн., серпень 2009 року - 231,64 грн., вересень 2009 року - 195,54 грн., жовтень 2009 року - 305,04 грн., листопад 2009 року - 116,12 грн., грудень 2009 року - 116,12 грн., січень 2010 року - 55,32 грн., лютий 2010 року - 168,18 грн., травень 2010 року - 748,48 грн., червень 2010 року - 621,74 грн., липень 2010 року - 628,64 грн., серпень 2010 року - 633,89 грн., вересень 2010 року - 104,93 грн., жовтень 2010 року - 119,82 грн., листопад 2010 року - 118,82 грн., грудень 2010 року - 27,80 грн., січень 2011 року - 41,69 грн., лютий 2011 року - 41,69 грн., травень-вересень 2011 року - 55,59 грн., жовтень 2011 року - 435,85 грн., листопад 2011 року - 503,90 грн., грудень 2011 року - 687,21 грн., січень 2012 року - 822,65 грн., квітень 2012 року - 91,65 грн., травень 2012 року - 66,83 грн., червень 2012 року - 69,26 грн., жовтень 2012 року, листопад 2012 року - 94,63 грн., а також суму індексації за 01 - 06.11.2006 року - 96,16 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Львівської державної лісовпорядної експедиції в користь ОСОБА_2 2846 (дві тисячі вісімсот сорок шість) грн. 64 коп.

Стягнуто з Львівської державної лісовпорядної експедиції в користь держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що в обґрунтування позовних вимог, ним було надано суду Акт ревізії КРУ від 17.11.2011 року № 07-26/34 про результати перевірки Львівської державної лісовпорядної експедиції, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.10.2012 року, необхідні письмові детальні розрахунки недоплачених сум заробітної плати та індексації. Однак, суд безпідставно не взяв до уваги подані ним розрахунки недоплачених сум заробітної плати та відмовляючи у задоволенні позову, посилався на те, що позивачем не було доведено підставність позовних вимог. Також вважає необґрунтованим висновок суду про те, що з часу проведення органом КРУ перевірки у експедиції ним не ставилось питання про повноту проведеної такої. Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 липня 2015 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Однак дане рішення суду не відповідає таким вимогам закону.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що сплив тривалий термін, як з моменту перевірки, про яку позивачу було відомо, та ним же така ініційована, так і з моменту виплати донарахованих сум у жовтні 2012 року до моменту звернення до суду, проте він протягом цього часу не ставив питання про неповноту проведеної КРУ перевірки та неповний обсяг вимог, які розглядались Львівським окружним судом щодо донарахування та виплати працівникам лісовпорядної експедиції грошових коштів.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Слід зазначити, що згідно з ч. 2ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Роз'яснення цієї норми права надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 2ст. 233 Кодексу законів про працю України, ст. ст.1,12 Закону України «Про оплату праці».

Так, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З матеріалів справи вбачається наступне.

З 1975 року ОСОБА_2 працює у відповідача інженером таксатором різних категорій, а з 2004 року - провідним. Стаж його роботи в експедиції становить 40 років.

На підставі рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 березня 2014 року ОСОБА_2 було поновлено на роботі з 21 лютого 2013 року, як незаконно звільненого за п. 1 ст. 40 КЗпП України. В даний час він обіймає посаду провідного інженера-таксатора експедиції.

Львівський окружний адміністративний суд постановою № 2а - 4274/12/1370 від 02.10.2012 року відповідно до даних перевірки, проведеної КРУ України ТРУ у Львівській області від 17.11.2011 року, зобовязав експедицію донарахувати та виплатити працівникам експедиції заробітну плату в сумі 195 363,56 грн., в тому числі позивачу 5 747,68 грн. за період з 01.11.2009 р. до 01.02.2010 р., з 01.09.2010 р. до 31.12.2010 р., з 01.01.2011 р. до 01.03.2011 р. та 01.05.2011 р. до 01.10.2011 р.

Згідно листа ДФІ у Львівській області від 20.07.2015 року, за наслідками проведеної Держфінінспекцією у Львівській області ревізії, на виконання рішення суду № 2а-4274/12/1370 від 02.10.2012 року донараховано та виплачено зарплату штатним працівникам лісовпорядної експедиції, в тому числі ОСОБА_2 6 800,34 грн.

Відповідно до п. 5.1 Галузевої угоди між Державним комітетом лісового господарства України і профспілкою працівників лісового господарства України на 2007 рік встановлено мінімальну тарифну ставку робітника 1-го розряду на ручних та кінно-ручних лісопідрядних роботах у розмірі 460,00 грн.

Згідно п. 5.2 даної Галузевої угоди на окремих підприємствах, які з обєктивних фінансово-економічних причин не можуть виконати цю норму Угоди, колективним договором може встановлюватися на період не більше шість місяців інший розмір тарифної ставки робітника 1 розряду, але не менший від мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Сторонами гарантовано, що місячний оклад або тарифна ставка, працівників, які виконують просту роботу, що не вимагає кваліфікації (прибиральник службових приміщень, сторож, двірник тощо), не можуть бути меншими від мінімальної заробітної плати (за повністю виконану місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт) (п. 5-3).

Мінімальні коефіцієнти співвідношення посадових окладів керівників, професіоналів та фахівців Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання до місячної тарифної ставки робітника 1 розряду на кінно-ручних лісогосподарських роботах згідно з додатком (п. 5.4.4). Так, додатком 4 Галузевої угоди встановлено мінімальні коефіцієнти співвідношень посадових окладів керівників, професіоналів та фахівців Українського державного проектного лісовпорядного обєднання до місячної тарифної ставки робітника 1 розряду на кінно-ручних лісогосподарських роботах.

Мінімальний коефіцієнт співвідношення посадового окладу провідного інженера-таксатора до місячної тарифної ставки робітника 1 розряду на кінно-ручних лісогосподарських роботах встановлено в розмірі 2.39.

07 березня 2008 року в дану галузеву угоду було внесено зміни, на підставі яких на 2008 рік встановлено мінімальну тарифну ставку робітника 1-го розряду на ручних та кінно-ручних лісопідрядних роботах у розмірі 618,00 грн. (а.с. 81)

29 травня 2009 року в Галузеву угоду між Державним комітетом лісового господарства України і профспілкою працівників лісового господарства України на 2007 рік було внесено зміни, на підставі яких з 01 травня 2009 року відповідно до пунктів 5.1 і 5.2 оплата праці працівників підприємства здійснюється відповідно до чинного законодавства, цієї угоди та колективних договорів. Встановлено мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду на ручних, кінно-ручних лісогосподарських роботах у розмірі 105 відсотків мінімальної заробітної плати. На окремих підприємствах, які з обєктивних фінансово-економічних причин не можуть виконати цю норму Угоди, власник і профспілковий комітет можуть прийняти спільне рішення про відтермінування введення вказаної норми, яке має бути схвалено конференцією (зборами) трудового колективу. На період відтермінування застосування норми Угоди за пунктом 5.1 розмір тарифної ставки робітника 1 розряду має перевищувати законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати (а.с. 24).

Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 Галузевої угоди між Державним комітетом лісового господарства України і профспілкою працівників лісового господарства України на 2010-2012 роки встановлено мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду на ручних, кінно-ручних лісогосподарських роботах у розмірі 102 відсотків розміру вартості величини прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленої законом. На окремих підприємствах, які з обєктивних фінансово-економічних причин не можуть виконати цю норму Угоди, колективним договором може встановлюватися на період не більше шість місяців інший розмір тарифної ставки робітника 1 розряду, але не менший від мінімальної заробітної плати, встановленої законом (а.с. 25).

Будь-яких доказів щодо встановлення колективним договором іншого розміру тарифної ставки робітника 1 розряду замість визначеної п. 5.2 вищевказаних галузевих угод чи прийняття спільного рішення про відтермінування введення норми встановленої п. 5.2 зазначених угод, та його схвалення конференцією (зборами) трудового колективу підприємста відповідача матеріали справи не містять.

Відповідно до Положення про умови виплати винагороди за вислугу років працівників лісогосподарських обєднань, підприємств і організацій Держкомлісгоспу України, затвердженого 01 січня 2004 року розмір винагороди за вислугу років до тарифної ставки, посадового окладу встановлено в розмірі 30% при стажі роботі понад 30 років.

З довідки про нарахування заробітної плати позивачу ОСОБА_2 за період з 2004 року по 2012 рік вбачається, що останньому щомісячно нараховувалась винагорода за вислугу років в розмірі 30% на нарахований оклад (тарифну ставку) у відповідності до затверджених штатних розписів (а.с. 85-86).

Ні в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем не представлено будь-яких належних доказів в спростування, як щодо визначення розміру посадового окладу провідного інженера-таксатора при нарахуванні заробітної плати, так і винагороди за вислугу років, а також і щодо періодів їх нарахування.

Пунктами 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з'ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами.

Згідно із ч. 3ст. 3 Закону України «Про колективні договори і угоди» сторонами угоди на галузевому рівні є власники, об'єднання власників або уповноважені ними органи і профспілки чи об'єднання профспілок або інших представницьких організацій трудящих, які мають відповідні повноваження, достатні для ведення переговорів, укладення угоди та реалізації її норм на більшості підприємств, що входять у сферу їх дії.

За змістом ч. 2ст. 8 Закону України «Про колективні договори і угоди» угодою на галузевому рівні регулюються галузеві норми, зокрема щодо нормування і оплати праці, встановлення для підприємств галузі (підгалузі) мінімальних гарантій заробітної плати відповідно до кваліфікації на основі єдиної тарифної сітки по мінімальній межі та мінімальних розмірів доплат і надбавок з урахуванням специфіки, умов праці окремих професійних груп і категорій працівників галузі (підгалузі).

Відповідно дост. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на державному рівні, галузевих регіональних угод, колективних договорів, трудових договорів.

Згідност. 14 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода), та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно доЗакону України «Про колективні договори і угоди».

Відповідно дост. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 9 цього ж Закону визначено, що положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

За змістом зазначених норм встановлені галузевими угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов'язковим для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії угоди.

Згідно вимогст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників? залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

В п.п. 6, 20, 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення в сумі 7 962,35 грн. (1746,49+6119,70+96,16), яка вказана без утримання податку і обовязкових платежів.

Колегія суддів зазначає, що позивачем вірно визначено, як період так і метод розрахунку донарахування 30%винагороди за вислугу років (а.с. 119-120) і сума заборгованості становить 1746,49 грн. (травень 2009 року 26,53 грн., червень 2009 року 13,27 грн., липень 2009 року 30,30 грн., серпень 2009 року - 30,30 грн., вересень 2009 року - 30,30 грн., жовтень 2009 року - 45,35 грн., листопад 2009 року - 116,12 грн., грудень 2009 року - 116,12 грн., січень 2010 року - 55,32 грн., лютий 2010 року - 168,18 грн., травень 2010 року 83,39 грн., червень 2010 року 102,01 грн., липень 2010 року - 104,93 грн., серпень 2010 року 104,93 грн., вересень 2010 року - 104,93 грн., жовтень 2010 року - 118,82 грн., листопад 2010 року - 118,82 грн., грудень 2010 року - 27,80 грн., січень 2011 року - 41,69 грн., лютий 2011 року - 41,69 грн., травень 2011 року 24.30 грн., червень 2011 року - 55,59 грн., липень 2011 року - 55,59 грн., серпень 2011 року - 55,59 грн., вересень 2011 року - 55,59 грн., жовтень 2012 року 11,84 грн., листопад 2012 року 6,19 грн.).

Колегія суддів також приходить до переконання, що позивачем вірно визначено, як період так і метод розрахунку донарахування до посадового окладу(а.с. 115-117, 119-120) та вірно проведено розрахунок, тому сума заборгованості становить 6119,70 грн. (січень 2007 року - 69,84 грн., березень 2007 року - 14,36 грн., травень 2009 року 96,22 грн., червень 2009 року 113,34 грн., липень 2009 року 133,57 грн., серпень 2009 року 201,34 грн., вересень 2009 року 165,24 грн., жовтень 2009 року 259,69 грн., травень 2010 року 665,09 грн., червень 2010 року 519,73 грн., липень 2010 року 523,71 грн., серпень 2010 року 528,96 грн., жовтень 2011 року - 435,85 грн., листопад 2011 року - 503,90 грн., грудень 2011 року - 687,21 грн., січень 2012 року - 822,65 грн., квітень 2012 року - 91,65 грн., травень 2012 року - 66,83 грн., червень 2012 року - 69,26 грн., жовтень 2012 року 62,82, листопад 2012 року 88,44 грн.).

Згідно статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно достатті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставіЗакону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (нормастатті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з п.п. 2.2.7 п. 2.2 розділу 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженоїнаказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5.

Суми індексації заробітної плати є складовими частинами заробітної плати (додаткова заробітна плата).

Розрахунок індексації позивачем проведено у відповідності до діючого на той час законодавства, даний розрахунок відповідачем не спростовано, а тому позовна вимога в частині стягнення індексації за період з січня по червень та листопад 2006 року підлягає до задоволення в сумі 96,16 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене при невідповідності висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. п. 3, 4; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Львівської державної лісовпорядної експедиції в користь ОСОБА_2 заборговану заробітну плату в сумі 7 962,35 грн. (сім тисяч девятсот шістдесят дві гривні 35 копійок), (сума вказана без утримання податку і обовязкових платежів).

В решті позову відмовити.

Стягнути з Львівської державної лісовпорядної експедиції в дохід держави 511,56 грн. (пятсот одинадцять гривень пятдесят шість копійок), з яких: 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок) судового збору за подання позовної заяви та 267,96 грн. (двісті шістдесят сім гривень 96 копійок) за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_3