Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/5470/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

29.12.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Сокиран І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна, -

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 1999 року вона почала проживати разом з ОСОБА_4 спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Вели спільне господарство, мали спільний бюджет, однак щодо реєстрації шлюбу до державного органу реєстрації актів цивільного стану не зверталися. За час спільного проживання ними у 2002 році було розпочато будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2. За спільні кошти вони купували будівельні матеріали, меблі та предмети домашнього вжитку. У 2003 році вони переїхали до будинку, у 2010 році провели електрику, у 2014 році - проведено газ та завершено будівництво будинку. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 Заповіту останній не залишив. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку та незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2. Після смерті ОСОБА_4 відповідачі - діти померлого від першого шлюбу звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та є спадкоємцями першої черги за законом.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просила встановити факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 01 червня 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4; визнати за нею право власності на майнові права на ? частину об'єкту незавершеного будівництва, що складається з житлового будинку літ. «А»: 1-1 тамбур площею 5,9 кв.м., 1-2 веранда площею 8,3 кв.м., 1-3 коридор площею 5,9 кв.м., 1-4 кухня площею 5,7 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 9,1 кв.м., 1-6 житлова кімната площею 9,1 кв.м., 1-7 житлова кімната площею 14,1 кв.м., 1-8 санвузол площею 3,5 кв.м., загальною площею 61,6 кв.м., з яких житлова площа 32,3 кв.м., літ. «Б» господарський блок 53,8 кв.м., під літ. «Б» погріб, літ. «В» сарай», літ. «Г» вбиральня, літ. «Д» душова, літ. «Е» вольєр, літ. «1» свердловина, №1-3 огорожа, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на майнові права по ? частині вказаного об'єкту незавершеного будівництва.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 уточнювала позовні вимоги. Остаточно просила суд встановити факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 01 червня 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати будівельні матеріали та конструктивні елементи, що були використані в процесі будівництва житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю забудовників - ОСОБА_1 та ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, що були використані для будівництва житлового будинку позначеного на плані літ. «А», господарського блоку та погребу позначеного на плані літ. «Б», сараю позначеного на плані літ. «В», вбиральні позначеної на плані літ. «Г», душової позначеної на плані літ. «Д», вольєру позначеного на плані «Е», свердловини позначеної на плані літ. «І»; огорожі №1-3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на ? вищезазначених будівельних матеріалів та конструктивних елементів.

У судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 заперечували проти позову. Проте визнали позов в частині про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4в період з серпня 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного:

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.2, 4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно роз?яснень,викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися відносини, що притаманні подружжю.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 1999 року почали проживати однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (а.с.9).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. заведено спадкову справу до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 за №9-2015 (а.с.48-89).

З матеріалів спадкової справи до майна померлого №9-2015 вбачається, що після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, зокрема, квартира за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2.

05 червня 2015 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4

Зі свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданого Міським Палацом Новонароджених м.Києва вбачається, що батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був ОСОБА_4 (а.с.59)

Зі свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 виданого Палацом реєстрації шлюбів і новонароджених м.Києва вбачається, що батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, був ОСОБА_4 (а.с.60).

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що вона з покійним ОСОБА_4 прожили однією сім'ю з 1999 року, саме під час проживання однією сім'єю ними було розпочато за спільні кошти будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з чим вона має право на 1/2 частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, що були використані для будівництва житлового будинку за вищезазначеною адресою.

ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечували проти того, що позивачка з їх батьком ОСОБА_4 проживали однією сім`єю в період з серпня 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_3. В іншій частині позову - заперечували.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду пояснили, що з ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_4 перебували у дружніх відносинах, підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 померлим ОСОБА_4 та факт будівництва будинку. Вони були свідками їх взаємовідносин, які носили сімейний характер.

Згідно довідки Виконавчого комітету Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 24 квітня 2015 року №02-16/355 померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 з 2003 року до дня смерті проживав з цивільною дружиною ОСОБА_1 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12).

Юридичне поняття шлюбу визначено в частині 1 ст.21 СК України, де вказано про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

В частині 2 цієї ж норми права визначено, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Юридичне поняття сім'ї визначено в частині 2 ст.3 СК України, яка вказує про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до частини 1 ст.36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Тобто, виходячи зі змісту вказаних вище норм сімейного законодавства, подружжя завжди є сім'єю.

За положеннями ч. 1 ст. 5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК (у редакції, яка була чинною до 22 грудня 2007 р.), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно,набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ст. 74 СК України ( у редакції Закону України від 22 грудня 2006 р. № 524-V), якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання,належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі,поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Крім того, за положеннями ст. 16 Закону України «Про власність», який втратив чинність на підставі Закону України від 27 квітня 2007 р. № 997-У «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України»,майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз?яснює,що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактично шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати,що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі (постанова Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 р.у справі № 6-93цс14).

Майно, набуте до 1 січня 2004 р. під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому у шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи,об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна,ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці (постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-135сц13). Згідно із частинами 1 та 2 ст. 5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Таким чином, встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу передбачено положеннями Сімейного кодексу України, який набрав законної сили з 01 січня 2004 року.

Згідно із частинами 2 та 2 ст.5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини,які виникли з дня набрання ними чинності.

В спірному випадку, як встановлено в ході судового розгляду, що знайшло своє підтвердження з пояснень позивачки, відповідачів, показів свідків, а також у відповідності до довідки Виконавчого комітету Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 24 квітня 2015 року №02-16/355, що померлий ОСОБА_4 проживав з позивачкою ОСОБА_1 однією сім'єю як чоловік та дружина без шлюбу, з 01 січня 2004 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому позовні вимоги в частині встановлення факту спільного проживання позивачки з померлим однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу є доведеними в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних про визнання права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, що були використані в процесі будівництва житлового будинку та господарських будівель, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із вимогами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

В ході розгляду справи позивачкою ОСОБА_1 не надано суду належних доказів придбання будівельних матеріалів, зокрема чеків, квитанцій чи будь-якої іншої кошторисної документації.

Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Позивачкою суду не надано доказів про укладення шлюбного або іншого договору в рамках глави 10 СК України.

Згідно з абз. 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд критично ставиться до посилання позивачки на Постанову Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991р., відповідно до абзацу 3 п. 9 якого при неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію, оскільки в розумінні цього положення мається вимога щодо поділу незакінченого будівництвом будинку за умови того, що він належить одному з подружжя.

Позивачкою суду не доведено, що будівельні матеріали та конструктивні елементи придбано нею та ОСОБА_4 саме у період шлюбу та за спільні кошти.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява ОСОБА_1 є обґрунтованою в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_3, в іншій частині позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною, не представлено фактів на підтвердження обставин, на які вона покликається як на підставу позову, а тому в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі наведеного, керуючись роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 10-11, 57-60, 208-209, 212-215, 234, 256-259, 292-294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя: В.В. Нікушин