РІШЕННЯ

Іменем України

02.12.2015 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі

головуючого судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ПП Радіоорганізації Львівська жінка, ТзОВ Інтелектом-ТВ, ПП Телерадіоорганізація Лев, ТзОВ Вільне слово з України», ПП Сигнал-Сервіс,

треті особи: 5-та Львівська державна нотаріальна контора, виконавчий комітет Львівської міської ради

про визнання права власності на майно, що становить обовязкову частку у спадщині, -

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ПП Радіоорганізації Львівська жінка, ТзОВ Інтелектом-ТВ, ПП Телерадіоорганізація Лев, ТзОВ Вільне слово з України», ПП Сигнал-Сервіс, треті особи: 5-та Львівська державна нотаріальна контора, виконавчий комітет Львівської міської ради про визнання права власності на майно, що становить обовязкову частку у спадщині.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 травня 2008 року померла їхня дочка - ОСОБА_4, після її смерті залишилася спадкове майно, яке складається із: земельних ділянок з будинками у селі Солуки Яворівського району, Самбірському, Старосамбірському, Турківському, Дрогобицькому районах Львівської області; двох квартир, двох дачних ділянок з будинками та земельної ділянки з будинком на стадії незавершеного будівництва у Нововолинському районі Волинської області, двох транспортних засобів - марки ЗАЗ (модель 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2003, колір сірий, номер кузова НОМЕР_2) та марки М RF 150S-7 (реєстраційний номер НОМЕР_3, рік випуску 2005, колір зелений, номер шасі LFETCK6). Окрім цього їхня донька та відповідач були засновником наступних підприємств: приватного підприємства «Радіоорганізація «Львівська жінка» (ідентифікаційний код - 23269549), товариства з обмеженою відповідальністю «Інтелком - ТВ» (ідентифікаційний код - 32181234), приватного підприємства «Телерадіоорганізація «Лев» (ідентифікаційний код - 30274667), товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанія «Вільне слово з України» (ідентифікаційний код -20854218), приватного підприємства «Сигнал-Сервіс» (ідентифікаційний код - 35721729). Крім цього є майно, яке набуте їхньою донькою спільно з відповідачем, яке було зареєстроване на ОСОБА_5, а саме транспортних засобів: марка RAKETA FUTONG RF 150-С, реєстраційний номер НОМЕР_4, рік випуску 2004, колір чорний, номер шасі LFEPCK2; марка М DEFIANT DT 250, реєстраційний номер НОМЕР_5, рік випуску 2004, колір синій, номер шасі LLCJYP4A441000049; марка МЗМА МОСКВИЧ 408, реєстраційний номер Н9839ЛВ, рік випуску 1900, колір жовтий, номер двигуна НОМЕР_6. Однак перед смертю ОСОБА_4 при невідомих обставинах склала заповіт згідно з яким все майно заповіла її чоловікові - ОСОБА_3. Хоча згідно заповіту все майно їхньої доньки заповідається ОСОБА_3, проте відповідно до ст. 1241 ЦК України вони, як непрацездатні батьки і утриманці, мають право на обов'язкову частку у спадщині. Розмір обов'язкової частки повинен становити половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом, а саме у розмірі по 1/6 спадкового майна кожному. Як їм стало відомо, ОСОБА_3, порушуючи порядок прийняття спадщини всіляким чином намагається розпродати майно, яке входить до складу спадщини, тому вважають, що їх право та інтереси порушені як спадкоємців, а тому вони змушені звернутись до суду за захистом таких. Просять позов задоволити.

02.12.2015 року в судове засідання позивачі не зявилися, але в минулих судових засіданнях позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечив представник відповідача ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що законних підстав звернення позивачів до суду немає щодо отримання спадкового майна за судовим рішенням. Просить відмовити позивачам у задоволенні їх позовних вимог.

Представники відповідачів ПП Радіоорганізації Львівська жінка, ТзОВ Інтелектом-ТВ, ПП Телерадіоорганізація Лев, ТзОВ Вільне слово з України», ПП Сигнал-Сервіс та третіх осіб - 5-тої Львівської державної нотаріальної контори, виконавчого комітету Львівської міської ради у судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечив представник відповідача ОСОБА_3.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 10.05.2008 року ОСОБА_4 померла, що вбачається із копії повторного свідоцтва про смерть ОСОБА_6 І-СГ №135025 від 03.06.2008 року(а.с.5) та після її смерті відкрилась спадщина.

17.10.2007 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що її буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається із заяв ОСОБА_1, ОСОБА_2 про прийнятті спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину від 04 червня 2008 року та із заяви ОСОБА_3 про прийнятті спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину від 15 липня 2008 року, витягу зі Спадкового реєстру(спадкові справи) №14889020 від 04.06.2008 року; витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №14911668 від 05.06.2008 року; витягу зі Спадкового реєстру(спадкові справи) №15487563 від 15.07.2008 року; що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 звернулися із заявою до Пятої Львівської державної нотаріальної контори при прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та нотаріусом Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 відкрито та заведено булу спадкову справу №860/08 від 04.06.2008 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, визначений ст. 1241 ЦК є вичерпним і не підлягає розширювальному тлумаченню.

Згідно роз'яснень викладених у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»зазначено, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Непрацездатними в України на час смерті ОСОБА_4 вважалися жінки, які досягли віку 55 років і чоловіки, які досягли віку 60 років, інваліди І, ІІ та ІІІ груп, незалежно від того чи призначена їм пенсія.

При спадкоємстві за законом у першу чергу право на спадкування в рівних частках мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.ст. 1261, 1267 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, яка померла 10.05.2008 року та є пенсіонерами(а.с.9-12), тобто непрацездатними особами, яка незалежно від змісту заповіту на підставі ст.1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині.

Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до розяснень, викладених у п.23. Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування", що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 у встановлені законом строки звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується наявною в матеріалах справи фотокопією спадкової справи. При цьому ні в матеріалах спадкової справи, ні в матеріалах судової справи відсутня вмотивована відмова державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майновідповідно до ст. 1241 ЦК України.

Оскільки позивачі вчасно звернулися з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті доньки ОСОБА_4, відтак, такі не позбавлені права оформити свої спадкові права за відсутності спору на ці права шляхом звернення до нотаріуса.

Також позивачі належними та допустимими доказами не довели, що їх право на спадщину порушується, не визнається, або оспорюється саме відповідачами.

Таким чином, суд вважає, що позивачі не позбавленні можливості самостійно за посередництва нотаріуса, яким заведено спадкову справу до майна померлої, вирішити питання щодо належного оформлення нотаріусом майнових прав позивачів на спадкове майно відповідно до ст. 1241 ЦК України, що вказує на передчасність звернення позивачів із даною заявою до суду.

Виходячи з наведеного суд прийшов до висновку, що у позивачів відповідно до ст.15 ЦК України відсутні підстави для захисту у судовому порядку порушеного чи невизнаного права на набуття у власність спадкового майна у порядку спадкування.

Крім того, слід наголосити, що суд не виконує функцій інших державних органів щодо оформлення права власності та, у даному випадку, не має повноважень для фактичної підміни правовстановлюючого документу на нерухоме майно судовим рішенням про визнання права власності.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПП Радіоорганізації Львівська жінка, ТзОВ Інтелектом-ТВ, ПП Телерадіоорганізація Лев, ТзОВ Вільне слово з України», ПП Сигнал-Сервіс, треті особи: 5-та Львівська державна нотаріальна контора, виконавчий комітет Львівської міської ради про визнання права власності на майно, що становить обовязкову частку у спадщині в повному обсязі, оскільки не було доведено обставин, які б свідчили про порушення охоронюваних прав та інтересів позивачів та у звязку із ненаданням позивачами належних доказів на підтвердження свої вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 31, 57, 60, 88, 169, 209, 214-215, 218 ЦПК України, -

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПП Радіоорганізації Львівська жінка, ТзОВ Інтелектом-ТВ, ПП Телерадіоорганізація Лев, ТзОВ Вільне слово з України», ПП Сигнал-Сервіс, треті особи: 5-та Львівська державна нотаріальна контора, виконавчий комітет Львівської міської ради про визнання права власності на майно, що становить обовязкову частку у спадщині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мартинишин М.О.