Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Шкіря І.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до компанії «Ел-мак Електрік ОСОБА_2 ОСОБА_3 Лімітед Шіркеті» про стягнення суми розрахунку, середнього заробітку за затримку розрахунку та видачу трудової книжки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до компанії «Ел-мак Електрік ОСОБА_2 ОСОБА_3 Лімітед Шіркеті» про стягнення суми розрахунку, середнього заробітку за затримку розрахунку та видачу трудової книжки.

В позові зазначає, що з 20 березня 2012 року він працював на підприємстві «Ел-мак Електрік ОСОБА_2 ОСОБА_3 Лімітед Шіркеті». Наказом від 06 лютого 2013 року його було звільнено за власним бажанням згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. Однак при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку та не було видано трудову книжку.

На підставі збільшених під час розгляду справи позовних вимог просить суд стягнути з компанії «Ел-мак Електрік ОСОБА_2 ОСОБА_3 Лімітед Шіркеті» на його користь розрахунок в сумі 3850 грн. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 07 лютого 2013 року по 05 листопада 2015 року в сумі 43736.16 грн., зобовязати відповідача видати трудову книжку.

Позивач в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить їх задовольнити. Пояснив, що ним неодноразово вживалися заходи щодо отримання заробітної плати та трудової книжки від відповідача, однак до сьогоднішнього часу він їх не отримав, внаслідок чого не може влаштуватися на нову роботу та зареєструватися в центрі зайнятості.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Згідно надісланих до суду письмових пояснень представник відповідача просить у задоволені позову відмовити посилаючись на те, що позивач після звільнення його відповідачем, без жодних пояснень з свого боку, та будь-яких перешкод з боку відповідача як у день звільнення, так і до цього часу не зявляється до представництва компанії за отриманням своєї трудової книжки та усіх сум, які йому належить виплатити. Вказує на те, що відповідач неодноразово письмово повідомляв позивача про необхідність зявитися до офісу представництва для отримання трудової книжки та здійснення розрахунку. Письмові докази, що містяться у матеріалах справи і додані до письмових пояснень, а саме письмові повідомлення позивача про нараховану заробітну плату та відмову в її отриманні від 02 квітня та 14 липня 2015 року відповідно, письмові акти від 02 квітня та 14 липня 2015 року відповідно, підтверджуються той факт, що відповідач вжив всіх заходів для того, щоб позивач вчасно отримав заробітну плату та трудову книжку, а затримка у виплаті заробітної плати та видача трудової книжки стали наслідком обставин, які не залежали від роботодавця. Оскільки особисте не зявлення позивача за отриманням заробітної плати та трудової книжки, не повідомлення роботодавця з боку позивача про причини його неявки за їх отриманням, не звернення з відповідною заявою письмовою заявою щодо надання дозволу на надіслання поштою йому трудової книжки та заробітної плати на особистий банківський рахунок, свідчить про відсутність вини в діях відповідача щодо затримки у виплаті заробітної плати та видачі трудової книжки позивачу.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу № 1 к від 20 березня 2012 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на роботу виконавцем робіт з 20 березня 2012 року з окладом згідно штатного розкладу (а.с. 3).

Наказом № 3 к від 06 лютого 2013 року ОСОБА_1 був звільнений відповідачем з роботи з посади виконавця робіт за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з 06 лютого 2013 року (а.с. 4).

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України, п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи вбачається, що заяву ОСОБА_1 про звільнення з роботи, датовану 06 лютого 2013 року, було отримано відповідачем 06 лютого 2013 року під час відвідування будівельних обєктів у м. Ужгороді.

За твердженням відповідача в цей же день за місцем знаходження керівного органу представництва у м. Свердловськ Луганської області був виданий наказ № 3 к про звільнення позивача з роботи.

Як встановлено судом, в день звільнення ОСОБА_1 з роботи і по даний час розрахунок з ним проведено не було і трудова книжка йому не видана, не дивлячись на те, що 21 лютого 2013 року ОСОБА_1 звернувся до «Представництва «Ел-мак Електрік ОСОБА_2 ОСОБА_3 Лімітед Шіркеті» зі скаргою, 18 березня 2013 року був здійснений адвокатський запит, в якому наголошено про відповідальність за грубе порушення законодавства про працю та невиплату заробітної плати, а 11 квітня 2013 року ОСОБА_1 разом з адвокатом ОСОБА_4 зявився в представництво за адресою м. Ужгород, вул. Собранецька, 46 з метою отримання розрахунку та трудової книжки (а.с. 7, 8, 10, 17).

Крім того, будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що працював з позивачем ОСОБА_1 на підприємстві «Ел-мак Електрік ОСОБА_2 ОСОБА_3 Лімітед Шіркеті», представництво якого знаходилося в м. Ужгород по вул. Собранецька, 46. Заяви про прийняття на роботу вони подавали до представництва за вказаною адресою, звідки також отримували заробітну плату. Він разом з позивачем прийшов до представництва підприємства, яке знаходилося в м. Ужгород, і при ньому ОСОБА_1 було відмовлено у видачі його позивача трудової книжки.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні ствердив, що у 2013 році йому зателефонував син ОСОБА_1, який попросив його зафіксувати на фото- відеокамеру звернення позивача до підприємства, з якого останній звільнився, з вимогою видати йому трудову книжку та виплатити заробітну плату. Погодившись, він разом з ОСОБА_1 прийшов до офісу представництва компанії «Ел-мак Електрік ОСОБА_2 ОСОБА_3 Лімітед Шіркеті», що знаходилося в м. Ужгород по вул. Собранецька, де у його присутності позивачу було відмовлено у видачі його трудової книжки.

З довідки представництва відповідача № 126/2013 від 12 листопада 2013 року вбачається, що за даними бухгалтерського обліку «Представництво «Ел-мак Електрік ОСОБА_2 ОСОБА_3 Лімітед Шіркеті» має задепоновану заробітну плату, яка належить ОСОБА_1, в сумі 2101.83 грн., у тому числі 1102.09 грн. заробітна плата за січень, 220.42 грн. заробітна плата за лютий та 779.32 грн. компенсація за невикористану відпустку (а.с. 88).

Будь-які інші докази щодо розміру сум, що належать ОСОБА_1 від представництва при звільненні, в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням наведеного, при визначенні розміру суми, що належить ОСОБА_1 при звільненні, суд приходиться до висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 1102.09 грн. заробітна плата за січень 2013 року, 220.42 грн. заробітна плата за лютий 2013 року та 779.32 грн. компенсація за невикористану відпустку.

Згідно із ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Така правова позиції закріплена у висновках Верховного Суду України, викладених в постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144ц13.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідно вимог ст.ст. 116, 117, 235 КЗпП України з компанії «Ел-мак Електрік ОСОБА_2 ОСОБА_3 Лімітед Шіркеті» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за період, вказаний в розрахунку позивача до позовної заяви (а.с. 227, 228), а саме з 07 лютого 2013 року по 05 листопада 2015 року.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його таким, який проведений відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого1995 року № 100, у звязку з чим погоджується з ним, а тому, вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 43736.16 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не зявлявся в представництво в м. Свердловськ Луганської області для отримання розрахунку при звільненні та трудової книжки, так і до цього часу не зявляється до представництва компанії за отриманням трудової книжки та усіх сум, які йому належить виплатити, відповідач неодноразово письмово повідомляв позивача про необхідність зявитися до офісу представництва для отримання трудової книжки та здійснення розрахунку, суд до уваги не приймає, оскільки, як уже зазначалося, в день звільнення ОСОБА_1 був на роботі на будівельному обєкті у м. Ужгороді і відповідач зобовязаний був провести з ним розрахунок в день звільнення. Крім того, згідно з законом обовязок провести розрахунок та видати трудову книжку покладено на роботодавця, який, у даному випадку, не виконав також положення п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників і не надіслав ОСОБА_1, у разі якщо він був відсутній на роботі в день звільнення, поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки та не розяснив йому, що пересилання трудової книжки поштою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Беручи до уваги, що трудову книжку до цього часу позивачу не повернуто, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобовязання відповідача видати трудову книжку є підставними і також підлягають задоволенню.

Оскільки суд частково задовольняє вимоги позивача, то у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави до спеціального фонду Держаного бюджету України 458.37 грн. судового збору.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 47, 116, 117, 235 КЗпП України суд,

Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до компанії «Ел-мак Електрік ОСОБА_2 ОСОБА_3 Лімітед Шіркеті» про стягнення суми розрахунку, середнього заробітку за затримку розрахунку та видачу трудової книжки задовольнити частково.

Стягнути з компанії «Ел-мак Електрік ОСОБА_2 ОСОБА_3 Лімітед Шіркеті» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за січень 2013 року у сумі 1102.09 грн., за лютий 2013 року у сумі 220.42 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 779.32 грн. та середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 43736.16 грн.

Зобовязати компанію «Ел-мак Електрік ОСОБА_2 ОСОБА_3 Лімітед Шіркеті» видати трудову книжку на імя ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з компанії «Ел-мак Електрік ОСОБА_2 ОСОБА_3 Лімітед Шіркеті» до спеціального фонду Державного бюджету України 458.37 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.