Справа № 565/159/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області -

під головуванням судді Незнамової І.М.

при секретарі Нафєєвій Н.В.

з участю позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

В суд звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги позовної заяви підтримала повністю та пояснила, що в жовтні 2012 року вона працювала в кафе «Козачка» м.Кузнецовська і часто користувалася послугами таксі. Тоді ж вона познайомилася із ОСОБА_2, оскільки той працював водієм таксі. Після знайомства, вони почали зустрічатися, відповідач запрошував її до себе додому, де у них відбувалися близькі стосунки. В цей період у них відбулося знайомство із батьками, вони також разом святкували Різдво у товариша ОСОБА_2 В січні 2013 року вона дізналася, що вагітна і повідомила про це відповідачу. На її повідомлення, ОСОБА_2 запропонував їй перервати вагітність, покликаючись на те, що не хоче мати дитини, однак вона відмовилася це зробити. На третьому місяці вагітності ОСОБА_2 телефонував до неї і цікавився, чи перервала вона вагітність, на що отримав відповідь, що ні. Надалі, ні в період вагітності, ні після народження дитини відповідач нею не цікавився, лише коли сину було одинадцять місяців, ОСОБА_2 зявився і виявив бажання побачити дитину, так як бачив її у соціальній мережі і звернув увагу на те, що син дійсно схожий на нього. Оскільки відповідач приїхав побачити дитину близько 23 год. ночі, то вона йому сина не показала через те, що дитина вже спала. Після цього відповідач більше до дитини так і не зявився. Відповідаючи на запитання, позивачка вказала, що у свідоцтві про народження сина, дані про батька зазначені з її слів. Також повідомила, що вона з дитиною їздила на експертизу ДНК, де був і відповідач, однак коли їм в експертній установі розяснили права, відповідач відмовився від забору зразка крові, а на запитання експерта, про причини відмови вказав, що пояснення надасть суду. Просить визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно в кінці 2012 року він познайомився із позивачкою, оскільки та користувалася послугами таксі і часто траплялося так, що саме він приїздив на виклик, так як працював водієм таксі, однак вказав, що між ним та ОСОБА_1 не було інтимних стосунків. Визнав, що дійсно приходив одного разу до позивачки о 23 год., щоб подивитися чи схожа дитина на нього, але ОСОБА_1 дитини йому не показала. Вказав, що і на даний час хоче побачити дитину, однак позивачка взагалі відмовляється з ним спілкуватися. Відповідаючи на запитання, пояснив, що дійсно в експертній установі відмовився від відібрання зразка крові, оскільки йому не сподобалися санітарні умови в приміщенні, де відбувався забір крові. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року, справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Також зауважив, що ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається, тому в даній справі тягар доказування покладається на позивача. Вказав, що ОСОБА_1 не довела те, що ОСОБА_2 є батьком дитини, тому в позові просить відмовити.

Допитана в ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_5 показала, що зі слів позивачки їй відомо, що в кінці жовтня 2012 року ОСОБА_1 познайомилась з ОСОБА_2 і з того часу вони почали зустрічатися. Вказала, що декілька разів бачила в місті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом. Зазначила, що позивачка розповіла їй про вагітність і в розмові вказувала, що ОСОБА_2 є батьком дитини, також жалілася, що ОСОБА_2 наполягав на аборті, а потім зовсім перестав їй телефонувати. Свідок повідомила, що зі слів позивачки їй відомо, що і після народження дитини ОСОБА_2 зі ОСОБА_1 не спілкувався.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що позивачка є її дочкою. Вказала, що їй було відомо, що її дочка зустрічається із ОСОБА_2 Одного дня, восени 2012 року, коли вона близько 23 год. поверталася додому, то біля дверей своєї квартири зустріла дочку із ОСОБА_2 і тоді ж познайомилась з відповідачем. ОСОБА_2 справив на неї враження порядної людини. Зі слів дочки вона знає, що та ходила до відповідача додому, де і познайомилася з його батьками. В січні 2013 року їй дочка повідомила, що вагітна. Також ОСОБА_1 повідомила про вагітність і відповідача, однак той попросив дочку перервати вагітність. З цього приводу у неї з дочкою відбулася серйозна розмова і вони прийшли до спільного висновку, що дитину потрібно народжувати. Зі слів дочки їй відомо, що після народження дитини відповідач один раз приїздив до неї і просив показати дитину, вказуючи при цьому, що бачив дитину в соціальній мережі і виявив подібність із собою. Звернула увагу суду на те, що вона разом із дочкою та онуком їздила в експертну установу для відібрання зразків крові на експертизу ДНК і в приміщенні експертної установи дитина ходила та підходила до відповідача, однак ОСОБА_2 ніяк на дитину не відреагував. Відповідаючи на запитання, свідок зазначила, що, на її думку, від забору крові відповідач відмовився із формальних причин.

Допитана в ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_7 показала, що одного вечора в кінці жовтня 2012 року вона з позивачкою відпочивали в барі «Сосновий бір», де ОСОБА_1 виявила бажання познайомитися з відповідачем, який на той час працював водієм таксі, на що вона тій відповіла, що у неї є візитка з номером телефону ОСОБА_2 Коли вони вийшли з бару, то зателефонували відповідачу і той на таксі приїхав по них. Після цього вони поїхали до неї додому, де вона переодягнулася і всі разом вони поїхали далі відпочивати на природу. З того вечора позивачка та відповідач почали зустрічатися, вона бачила їх разом, відповідач часто приїздив забирати ОСОБА_1С з роботи. Вказала, що зі слів позивачки вона знає, що ОСОБА_1 завагітніла від ОСОБА_2 і коли той дізнався про вагітність, то перестав з позивачкою спілкуватися. Після народження дитини, вона бачилась із ОСОБА_1 і переконалась, що ОСОБА_2 є батьком дитини, оскільки хлопчик дуже схожий на відповідача.

Суд, вислухавши та проаналізувавши пояснення сторін, доводи представника відповідача, показання свідків, дослідивши інші докази, наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Підставами для такого висновку суду стало наступне.

В судовому засіданні встановлено, що 21 вересня 2013 року в м.Кузнецовську Рівненської області народився ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №199588.

Згідно довідки ЖЕД №2 від 20.01.2015 року за №214, вбачається, що у квартирі №45 будинку №12/2 по м-ну Будівельників м.Кузнецовська Рівненської області зареєстровані і проживають: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (син), ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (власник), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 (брат).

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04.03.2015 року призначено судово медичну експертизу з використанням аналізів ДНК по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів. Проведення експертизи було доручено бюро судово медичної експертизи Головного управління охорони здоровя та медичного забезпечення Київської міської держадміністрації, за адресою: м.Київ, вул.Докучаєвська, 4.

Із електронного повідомлення завідуючого відділенням судово медичної генетичної ідентифікації від 27.03.2015 року вбачається, що відбір зразків крові осіб у справі відбудеться 15.05.2015 року о 10 год. 30 хв. у приміщенні відділення судово медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово медичної експертизи.

Відповідно до повідомлення Київського міського клінічного бюро судово медичної експертизи від 29.05.2015 року за №11/996, слідує, що 15.05.2015 року особи у справі зявились до відділення судово медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово медичної експертизи, але ОСОБА_2 не дав своєї згоди на відібрання в нього зразка крові. Керуючись Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, експертна установа ухвалу суду повернула без виконання.

З переписки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в соціальній мережі «В контакте» від 25.01.2013 року о 22 год. 21 хв. вбачається, що відповідач написав повідомлення позивачці із змісту якого можна зрозуміти, що мова йде про переривання вагітності.

Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача про те, що біологічним батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є відповідач ОСОБА_2 Також судом враховано, що позивачка з неповнолітнім сином приїздила до експертної установи для здачі аналізів згідно ухвали суду про призначення судово-генетичної експертизи з використанням зразків ДНК. В свою чергу відповідач також, зявившись в експертну установу, відмовився від здачі зразків крові для дослідження, хоча при зясуванні його думки щодо призначення судово-генетичної експертизи, завірив суд, що не заперечує проти її проведення. У звязку із цим ухвала суду від 04.03.2015 року про проведення судово-медичної експертизи з використанням аналізів ДНК повернута без виконання, тобто відповідач свідомо ухилився від проведення призначеної судом експертизи. Твердження ОСОБА_2 та його представника про порушення експертом під час проведення експертизи вимог Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказам МОЗ України №6 від 17.01.1995 року не підтверджені доказами. У листі експертної установи та акту від 15.05.2015 року також не вказано про поважність причин відмови відповідача здати зразки крові.

Як передбачено ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає вимоги позову в частині визнання відповідача батьком малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, законними і обґрунтованими, а той факт, що ОСОБА_2 є батьком дитини встановленим.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд виходить з наступного:

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із довідок управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області від 05.02.2015 року №255 та від 08.12.2015 року №2014 вбачається, що ОСОБА_1 отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку як непрацююча жінка в розмірі 810 грн. по вересень 2015 року, а з жовтня 2015 року по 130 грн. щомісячно.

З довідок управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області від 05.02.2015 року №254 та від 08.12.2015 року №2013 вбачається, що ОСОБА_1 отримує допомогу на дитину як одинока матір в розмірі 309 грн. по серпень 2015 року, а з вересня 2015 року по 350 грн. 10 коп. щомісячно.

Відповідно до довідки №293 від 06.08.2015 року, слідує, що ОСОБА_2 працює на посаді слюсара з ремонту та обслуговування перевантажувальних робіт в ЕРП-ЦВПМ ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом».

Згідно довідки №4125 від 06.08.2015 року вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 з лютого 2015 року по липень 2015 року становить 40872,55 грн.

Визначаючи частку заробітку ОСОБА_2, яка буде стягуватися як аліменти на утримання дитини, суд врахувавши те, що відповідач працевлаштований, має постійний дохід, не має інших утриманців, а також те, що позивачка отримує допомогу на дитину, прийшов до висновку, що з ОСОБА_2 необхідно стягнути аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/5 частини заробітку.

Керуючись ст.ст.4,10,60,81,209,212-215 ЦПК України, ст.ст.125-128,135,180-182,191 СК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2батьком малолітнього ОСОБА_4, який народився 21 вересня 2013 року у м.Кузнецовську Рівненської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, працюючого слюсарем з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин ЕРП ВП «Рівненська АЕС», зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) батька щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти стягувати з 03 лютого 2015 року, з дня звернення до суду.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1судові витрати, які були понесені позивачкою при подачі позову в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2в прибуток держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Головуючий