У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8, ОСОБА_9, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - Банадиги Володимира Васильовича - на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 03 серпня 2007 року банком укладено кредитні договори №№ 0306-ф та 0307-ф з ОСОБА_9 та ОСОБА_8

На забезпечення вказаних кредитних договорів у той же день укладено договір іпотеки з ОСОБА_7

У зв'язку із систематичним невиконанням умов кредитних договорів рішеннями суду у 2010 році із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 стягнуто заборгованість на загальну суму 343 463 грн 22 коп.

Враховуючи те, що заборгованість станом на 2014 рік не сплачена, просить позовні вимоги задовольнити та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0306-ф та кредитним договором від 03 серпня 2007 року № 0307-ф, укладених між ПАТ «Індустріально-Експортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_8, ОСОБА_9 у загальному розмірі 42 991,21 долари США, що еквівалентно 343 464 грн 22 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - кормоцех (літера за планом земельної ділянки Б), площею 238,3 кв. м, що становить 18/100 частини цілого комплексу АДРЕСА_1 і є власністю ОСОБА_7, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною реалізації предмета іпотеки, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в межах процедури виконавчого провадження. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» судовий збір у розмірі 3 654 грн та витрати, що пов'язані з подачею позивачем оголошення у пресу про виклик відповідача у справі, в розмірі 440 грн.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2104 року рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Креді Агріколь Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Креді Агріколь Банк» - Банадига В.В. - порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 03 серпня 2007 року між ПАТ «Індустріально-Експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладені кредитні договори №№ 0306-ф та 0307-ф.

У той же день для забезпечення виконання кредитних зобов'язань, що виникають із указаних кредитних договорів, між АТ «Індустріально-Експортний банк» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки на належний іпотекодавцю кормоцех (літера за планом земельної ділянки Б), площею 238,3 кв. м, що становить 18/100 частини цілого комплексу АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням боржниками графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитними договорами позивач використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та пунктами 3.2.5 та 4.5 кредитних договорів право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши боржникам 23 березня 2009 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних з ним платежів не пізніше 02 березня 2009 року.

У березні 2010 року банк пред'явив позови про дострокове стягнення суми кредиту до боржників ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2010 року достроково стягнуто із ОСОБА_9 на користь ПАТ «Індустріально-Експортний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 171 707 грн 17 коп.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2010 року достроково стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Індустріально-Експортний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 171 756 грн 05 коп.

27 січня 2014 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» надіслано вимогу до позичальників і іпотекодавця про виконання протягом тридцяти днів судових рішень, якими стягнуто заборгованість за кредитними договорами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7, як майновий поручитель, взяв на себе обов'язок відповідати за порушення боржниками ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зобов'язань за кредитними договорами від 03 вересня 2007 року №№ 0307-ф та 0306-ф.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції керувався положеннями ст. ст. 11, 553, ч. 4 ст. 559, ст. 1050 ЦК України та виходив з того, що банк, звернувшись у лютому 2010 року до суду з позовами до боржників про стягнення заборгованості та дострокове повернення частини кредиту, фактично змінив умови та строки виконання основного зобов'язання, тому втратив своє право на звернення до суду з позовом, оскільки минув шестимісячний строк для використання такого права згідно з договором поруки.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Між банком та ОСОБА_7 03 серпня 2007 року укладено договір іпотеки, предметом якого є вказане нерухоме майно, з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, що виникають із указаних кредитних договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Підстави припинення іпотеки передбачені у ст. 17 Закону, яка кореспондується із положенням ст. 593 ЦК України, зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відмовляючи у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, суд апеляційної інстанції, встановивши, що іпотека виникла на підставі договору іпотеки від 03 серпня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_7, на порушення положень ст. ст. 2, 8, 214, 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на те, що порука та застава (іпотека) є самостійними видами забезпечення виконання зобов'язання та регулюються різними правовими нормами, зокрема, забезпечення виконання зобов'язання заставою регулюється параграфом 6 глави 49 розділу І Книги 5 ЦК України та спеціальним Законом, де визначено підстави припинення застави (іпотеки), а забезпечення виконання зобов'язання порукою - параграфом 3 глави 49 розділу І книги 5 ЦК України, де визначено підстави припинення поруки.

У зв'язку з чим суд апеляційної інстанції, ототожнюючи поняття «іпотека» з поняттям «порука», застосував правову норму (ч. 4 ст. 559 ЦК України), яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, та дійшов неправильних висновків про втрату позивачем права на пред'явлення вимоги до іпотекодавця на звернення стягнення на іпотечне майно у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для використання такого права.

Разом з тим відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Разом із тим на порушення зазначених положень апеляційний суд не перевірив як доводів апеляційної скарги, так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції; не навів обставин, які б спростовували доводи скарги.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - Банадиги Володимира Васильовича - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2014 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник