Справа №461/1991/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 року Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Городецької Л.М.,

при секретарі - Скочиляс І.М.,

з участю представника

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Львівського комунального підприємства Старий Львів до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Старий Львів» про повернення незаконно отриманих платежів за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

29 квітня 2014 року Львівське комунальне підприємство Старий Львів звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, будинок №17 по вул.Староєврейській у м.Львові перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Старий Львів» відповідно до розпорядження Галицької районної адміністрації №1232 від 09.10.2001 року, яке створено відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №132 від 06.04.2001 року, а основним завданням діяльності визначено утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель. Відповідачі не сплачують витрат за утримання будинку з січня 2011 року по квітень 2014 року, внаслідок чого виникла заборгованість. Просять стягнути з відповідачів заборгованість за утримання будинку в розмірі 1964,58 гривень та судовий збір.

Заочним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 09.12.2014 року позов ЛКП «Старий Львів» задоволено.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 13.02.2015 року заочне рішення суду скасовано та справу призначено до судового розгляду.

В процесі судового розгляду, а саме 27.07.2015 року ЛКП «Старий Львів» подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по утриманню будинку у розмірі 1620,67 гривень, яка виникла за період 2007-2010 рр., та судові витрати.

Заяву про уточнення позовних вимог мотивує тим, що поданням ЛКП «Старий Львів» заяви про видачу судового наказу та визнанням відповідачем свого боргу було перервано перебіг позовної давності, а відтак, пропуску строків допущено не було, що свідчить про те, що в ЛКП «Старий Львів» наявні всі правові підстави для звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за 2007-2010 роки.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, викладених у фабулі позову та уточненнях до позову. Просив первісний позов задоволити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову ЛКП «Старий Львів» заперечив, при розгляді справи подав зустрічний позов, відповідно до якого просить: у задоволенні первісного позову відмовити за безпідставністю, за пропуском позовної давності та недоведеністю; стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 2735,00 гривень; звільнити його від сплати державного мита; усі судові витрати покласти на відповідача; зобовязати ЛКП «Старий Львів» укласти з ним, як єдиним власником квартири №19 в будинку №17 на вул.Староєврейській у м.Львові, та споживачем житлово-комунальних послуг, відповідний договір.

В обґрунтування зустрічного позову покликається на те, що договір про надання житлово-комунальних послуг між ним та ЛКП «Старий Львів» не укладено, відсутність договору позбавляє його права як споживача на складання актів-претензій за якістю послуг, на підставі яких виконавець зобовязаний провести перерахунок за ненадані або надані у неповному обсязі послуги. Крім того, якщо немає договору, то немає жодних зобовязань по оплаті житлово-комунальних послуг та юридичних підстав для стягнення цих зобовязань.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, проте подала заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову ЛКП «Старий Львів», та зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що будинок №17 по вул.Староєврейській у м.Львові перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Старий Львів» відповідно до розпорядження Галицької районної адміністрації №1232 від 09.10.2001 року «Про впорядкування меж територій, на які поширюється компетенція житлово-експлуатаційних контор», яке створено відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №132 від 06.04.2001 року

Згідно довідки з місця проживання та склад сімї і прописки, власником квартири №19 в будинку №17 на вул.Староєврейській у м.Львові є ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за комунальні послуги за період з 01 листопада 2007 по 01 листопада 2010 року, при цьому, покликаючись на ч.1 ст.264 ЦК України.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Львівської області у цивільній справі №22ц-1898/08 за позовом ЛКП «Старий Львів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 573,90 грн. за період з 01.10.2003 року по 01.11.2007 року вирішено позов задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача тільки суму боргу в розмірі 283,99 гривень.

Однак, ОСОБА_2 вказаного рішення суду не виконав, боргу в розмірі 283,99 грн. не оплатив та продовжував невиконання свого обовязку щодо оплати за фактично надані послуги до грудня 2010 року, з якого почав оплачувати витрати на утримання будинку та прибудинкової території.

В той же час, судом встановлено, що 22.11.2013 року ЛКП «Старий Львів» зверталось до Галицького районного суду м.Львова із заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу. 26.11.2013 року судом видано наказ, а 31.12.2013 року даний наказ на підставі ухвали суду скасований.

Суд погоджується з твердженнями ЛКП «Старий Львів» про те, що строк позовної давності переривається в звязку з поданням заяви про видачу судового наказу. Разом з тим, покликання ЛКП «Старий Львів» на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, не стосується позовних вимог щодо стягнення боргу за період 2007-2010 рр.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем ЛКП «Старий Львів» пропущено строк позовної давності, а відтак, у задоволенні первісного позову слід відмовити за пропуском строку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд виходив з наступного.

Згідно з ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач жилого приміщення зобовязаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно із ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною першою ст.19 Закону № 1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 " Про затвердження типового договору про надання слуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій"

З ч.3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-21 Закону України № 1875-IV, постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком за умови, якщо запропонований договір відповідає типовому договору.

Судом встановлено, що позивач є балансоутримувачем будинку та виконавцем житлово-комунальних послуг, які надає відповідачам протягом спірного періоду.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносяться централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газопостачання та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Пунктом першим частини першої статті 20 вищевказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому, такому праву відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Оскільки балансоутримувачем даного будинку і виконавцем послуг є ЛКП "Старий Львів", яке несе витрати та надає послуги за житлово-комунальні послуги, а відповідач приймає такі послуги та частково оплачує їх, то останні повинні сплачувати свою частку витрат за комунальні послуги.

Отже, відсутність між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення відповідачів від їх оплати. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за комунальні послуги, оскільки достатньо лише доказів фактичного надання цих послуг та фактичного їх отримання.

Такі розяснення відповідають правовій позиції Верховного суду України, що висловлена в ухвалі від 08.04.2009 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «ЖЕРБУ» ТОВ «Рівненський МЖК» до Особи-1 про стягнення заборгованості, та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.11.2012 року (справа №6-6651св12), згідно яких відсутність письмового договору не може бути підставою для звільнення від сплати вартості отриманих відповідачем послуг при наявності даних про їх надання виконавцем послуг та отримання їх споживачем.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову ЛКП «Старий Львів», та зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ЛКП «Старий Львів»243,60 гривень судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, 360 ЦК України, ст. ст. 66, 68 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд,-

в и р і ш и в :

у позові Львівського комунального підприємства «Старий Львів» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та в зустрічному позові ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Старий Львів» про повернення незаконно отриманих платежів за житлово-комунальні послуги відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М.Городецька