Справа № 739/1415/15-ц Провадження № 22-ц/795/2420/2015 Головуючий у I інстанції Наполов М. І. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді -Губар В.С.,

суддів - Висоцької О.В., Позігуна М.І.,

при секретарі Козлачковій Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення із жилого будинку,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із жилого будинку відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. Апелянт наголошує, що внаслідок протиправної поведенки відповідачів порушуються її житлові права. Апелянт стверджує, що профілактичні бесіди з відповідачкою з метою недопущення протиправної поведінки є також заходами попередження, що застосовуються органами внутрішніх справ до осіб, які допускають порушення в сімях. Оскільки ці заходити залишаються безрезультатними, відповідачі підлягають виселенню з належного позивачеві житлового будинку.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в суд не з»явилися, про час і місце судового розгляду справи належним чином сповіщені. Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе слухати справу без участі відповідачів у судовому засіданні, оскільки їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

В апеляційному суді ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Пояснила, що її невістка поводиться некоректно, між ними існують неприязнені стосунки, у позивачки зникають речі, внаслідок чого вона була змушена звертатися до органів міліції, проте поведінка ОСОБА_2 не змінюється. Син позивачки підтримує невістку, вони не сплачують за житлово-комунальні послуги. Позивач готує собі їжу у літній кухні, а кухнею у будинку користується невістка. Оскільки правила спіжиття систематично порушуються відповідачами, просила їх виселити з належного їй будинку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційним судом встановлено наступне.

Ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не доведено систематичного порушення відповідачами правил співжиття, що унеможливлює для інших проживання з ними в одному будинку, що є необхідною умовою для виселення відповідачів на підставі ст. 116 ЖК України.

Висновок суду про недоведеність підстав для задоволення позовних вимог ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку по вул. Залінійній, 22 в м. Новгород-Сіверський (а.с.3). В цьому ж будинку проживають ОСОБА_3 син позивача, та ОСОБА_2 невістка позивачки. Як убачається з матеріалів справи, між власником будинку ОСОБА_1 та відповідачами склалися неприязнені стосунки, позивач неодноразово зверталася до органів міліції з приводу протиправної поведенки ОСОБА_2

Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Як встановлено апеляційним судом, у належному позивачеві будинку, позивач та відповідачі проживають самостійно одне від одного, спільного сімейного бюджету у ОСОБА_1 з відповідачами нема. Ці обставини в апеляційному суді відповідачами не спростовані.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, зазначила як підставу для позбавлення відповідачів права користування будинком неможливість спільного проживання.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Згідно положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як правильно встановлено судом, позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталась з заявами до Новгород-Сіверського РВ УМВС України в Чернігівській області щодо поведінки відповідача ОСОБА_2

Разом з тим, жодні висновки про результати перевірки по зверненнях ОСОБА_1 від 11.11.2014 року (а.с.5), від 28.05.2015 року (а.с.6) та від 03.08.2015 року (а.с.4) не містять посилання на застосування до ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 заходів попередження чи громадського впливу уповноваженим на це органом, а проведення профілактичної бесіди до таких не відноситься.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачеві у задоволенні позовних вимог щодо виселення відповідачів на підставі ст. 116 ЖК України, оскільки не було доведено безсумнівно належними та допустимими доказами факти систематичного порушення відповідачами правил співжиття, триваючої антигромадської поведінки.

Виходячи із сукупності досліджених обставин та наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення і передбачені процесуальним законом підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: