Категорія 27 Головуючий у 1-й інстанції Козлова Д.О.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Супрун М.Ю., Осипчук О.В.

при секретарі Одінцові Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Шуліка Аліни Володимирівни на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14 червня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 48% на рік за користування кредитними коштами. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 08 вересня 2014 року в загальній сумі 23 875 грн. 14 коп. та складається із заборгованості за кредитом в сумі 3996 грн. 40 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 24 506 грн. 97 коп., а також нарахованих на підставі п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, штрафів в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1113 грн. 10 коп. (процентна складова).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 червня 2006 року в сумі 10 332 грн. 48 коп.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Шуліка А.В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_4, який будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Шишелової Н.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в межах строку позовної давності.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають з встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказане судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції при вирішенні справи встановлено, що 14 червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір без номеру, який складався із Заяви останнього, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку (а.с. 17-28, 94).

Згідно Заяви відповідача, він просив відкрити йому платіжну картку з кредитним лімітом 4000 грн., строк дії якого відповідає строку дії платіжної картки, з базовою процентною ставкою 4% на місяць з порядком погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 10% від суми заборгованості. Підписанням цієї заяви ОСОБА_4 підтвердив, що ознайомився та згоден з Умовами та тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.15-16).

Відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 08 вересня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 23 875 грн. 14 коп., з яких заборгованість за кредитом - 3996 грн.40 коп., заборгованість за відсотками 24 506 грн. 97 коп., нараховані на підставі п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1115 грн. 10 коп. (процентна складова) (а.с. 9-14).

Згідно судового наказу від 13 вересня 2007 року, виданого Орджонікізевським районним судом м. Маріуполя, з відповідача ОСОБА_4 стягнуто на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 червня 2006 року у розмірі 6241 грн. 33 коп., витрати ІТЗ в сумі 15 грн., судовий збір в сумі 30 грн. (а.с. 8).

Зі змісту копії заяви позивача про видачу судового наказу, наданої апеляційному суду, вбачається, що стягнута за судовим наказам заборгованість по кредитному договору № б/н від 14 червня 2006 року в сумі 6241 грн. 33 коп. складається із заборгованості за кредитом - 3996 грн. 40 коп., заборгованості за відсотками - 2244 грн. 93 коп. (а.с.95-97).

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від зобов'язання виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі, та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору не передбачено.

Доказів щодо перевипуску банком картки і продовження договору на наступний строк позивачем суду надано не було.

Крім того, судовим рішенням вся кредитна заборгованість була стягнута, тобто договірних правовідносин між сторонами не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз'яснено в п. 17 (абз.1,2) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Тобто суд першої інстанції не звернув уваги на те, що після видачі судового наказу ( який є формою судового рішення та достроковою вимогою про погашення заборгованості), договірні правовідносини між сторонами припинились і оскільки відповідачем зобов'язання не виконано, то позивач має право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте таких вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» не заявляв.

Враховуючи, що договірні правовідносини між сторонами припинилися, відсутні правові підстави і для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Крім того, частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що у спорах по споживчому кредитуванню кредитору забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого сплив, а тому позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Натомість, за положеннями ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом тільки за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Перебіг позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволені позову.

При цьому, п.7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону, стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Отже, за відсутності відповідної заяви відповідача ОСОБА_4, у суду першої інстанції не було правових підстав для застосування строків позовної давності.

Така правова позиція колегії суддів ґрунтується на постанові Верховного Суду України від 04 лютого 2015 року у справі №6-239цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту та постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року справа № 6-126цс13, ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року, 12 березня 2014 року.

Суд першої інстанції, у порушення вимог ст.212-214 ЦПК України, зазначених вимог закону не врахував.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно приписів ч.2 ст.309 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції допущено помилку у застосуванні норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволені позову відмовлено, понесені ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Шуліка Аліни Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2014 року скасувати.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за кредитним договором від 14 червня 2006 року, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: