Провадження № 22-ц/773/1786/15 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2015 року в позові ОСОБА_3 акціонерного товариства (далі ПАТ) «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Ухвалено визнати припиненою поруку ОСОБА_4 за договором поруки №136-017/Zфпор-08-01 від 05 лютого 2008 року.

Стягнути з ПАТ «Дельта Банк» в користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення первісного позову, та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 в звязку з неповним зясуванням судом першої інстанції обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні факти.

05 лютого 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі ТзОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 136-017/ФК-08 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримав кредитні кошти в сумі 378750 грн. на строк 372 місяці із датою повернення 28 січня 2039 року на придбання нерухомості, із процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 12,70 %, комісією за користування кредитом 1 % від суми кредиту, комісією за управління кредитом в розмірі 0,1 % від суми кредиту (а. с. 5-11).

30 червня 2010 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору ТзОВ «Укрпромбанк» передало ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується договором про передачу активів та кредитних зобовязань (а. с. 27-32). На підставі ст. 514 ЦК України та вказаного договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору поруки в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вищевказаними кредитними договорами 05 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 136-017/Zфпор-08-1 відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобовязалася відповідати перед банком солідарно з боржником за виконання кредитних зобовязань, за кредитним договором № 136-017/ФК-08 (а. с. 14).

У звязку з порушенням графіка погашення платежів та виникнення заборгованості за кредитним договором 14 серпня 2012 року на адресу боржника ОСОБА_5 ПАТ «Дельта Банк» надіслало досудову вимогу. За змістом даної вимоги кредитор констатував про передбачене договором право дострокового повернення Кредиту. Зазначав, що у звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за кредитним договором станом на 14.08.2012 року виникла заборгованість в сумі 479179, 86 грн., яку боржнику слід сплатити. У випадку невиконання даної вимоги банк вказував про можливість вчинення виконавчого напису на суму заборгованості, або звернення до суду з позовом про примусове стягнення боргу (а. с. 75).

15 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу видано виконавчий лист про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 згідно іпотечного договору № 136-017/Zфкіп-08. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, пропонувалось задовольнити вимоги стягувача ПАТ «Дельта Банк» в сумі 476488грн. 55 коп., з яких 363851 грн. грн. 08 коп. - сума заборгованості за кредитом, 109151 грн. 22 коп., 3 486 грн. 25 коп. - заборгованість по комісії.

Із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителя ОСОБА_4 банк звернувся лише 06 серпня 2014 року (а. с. 2).

Відповідно до п. 6.2. кредитного договору № 136-017/ФК-08 від 05.02.2008 року, банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями умов цього договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобовязань за цим договором, а позичальник зобовязаний протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги від банку повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором (а. с. 5-11).

Беручи до уваги право банку передбачене п. 6.2 Кредитного договору, положення якого не суперечать ч. 2 ст. 1050 ЦК України, з врахуванням змісту надісланої боржнику ОСОБА_5 14.08.2012 року вимоги та самого виконавчого напису, банк у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_5 умов кредитного договору, що до повернення отриманих коштів, змінив строк виконання основного зобовязання.

Із пункту 10 договору поруки (а. с. 14) від 05 лютого 2015 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржниками своїх зобов'язань перед банком за кредитним договорам не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Отже, предявивши 14.08.2012 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, кредитор, відповідно до частини другої ст.1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором, на підставі частини другої ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Така ж правова позиція викладена у постанові № 6-190цс-14 Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 серпня 2014 року у справі за позовом до ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» про визнання поруки припиненою.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції ПАТ «Дельта Банк» не надано.

Суд першої інстанції з врахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано констатував про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову та задоволення вимог за зустрічним позовом.

Доводи апеляційної скарги про відсутність додаткової угоди про зміну строку виконання зобовязання за кредитним договором спростовуються положеннями п. 6.2 Кредитного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, які надають кредитору право вимоги дострокового повернення суми кредиту без укладення будь-якої додаткової угоди.

Сам по собі факт невиконання боржником виконавчого напису та наявність боргових зобовязань, не впливає на висновки суду першої інстанції, щодо пропуску позивачем строків передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України на предявлення вимоги до поручителя.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: