провадження № 2/760/8018/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Солодкої І. В., представника третьої особи: Кулинича А. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, третя особа: Державне підприємство «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про визнання контракту укладеним на невизначений строк та визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

23.10.2015 позивач звернувся до суду з позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, про визнання контракту укладеним на невизначений строк та визнання незаконним і скасування наказу про звільнення.

У ході судового розгляду справи суд залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - Державне підприємство «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, він був призначений на посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» строком на два роки з 22.10.2003 до 22.10.2005 відповідно до контракту від 22.10.2003, який було укладено з Державним комітетом із земельних ресурсів.

22.10.2005 до вищезазначеного контракту було внесено зміни, відповідно до яких було продовжено дію контракту на два роки з 22.10.2003 до 22.10.2007.

10.10.2007 позивач уклав з відповідачем новий контракт, у якому визначено строк його дії з 10.10.2007 до 10.10.2010.

22.10.2010 Державний комітет України із земельних ресурсів та ОСОБА_4 уклали контракт № 25 строком на три роки з 22.10.2010 до 21.10.2013, до якого 31.01.2012 були внесені деякі зміни, у тому числі щодо зміни органу управління підприємством.

22.10.2013 Державне агентство земельних ресурсів України та ОСОБА_4 уклали контракт у новій редакції на строк з 23.10.2013 до 22.10.2014 включно, строк якого в свою чергу було продовжено на один рік з 23.10.2014 до 22.10.2015 на підставі додаткової угоди № 1 до контракту № 62 від 22.10.2014.

За весь час перебування у трудових відносинах з відповідачем позивач перебував на посаді директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

21.08.2015 позивач подав заяву про продовження строку дії контракту, яку відповідач отримав того ж дня.

Позивач стверджував, що оскільки трудовий договір про призначення його на посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» переукладався декілька разів, він вважається укладеним на невизначений строк, а тому трудові відносини між сторонами тривають.

Однак, 22.10.2015 відповідач видав наказ про звільнення позивача із займаної посади, у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору.

Позивач вважає, що вищезазначений наказ порушує його трудові права та прийнятий із порушенням і всупереч чинному законодавству, оскільки його звільнення не погоджено із головою місцевої державної адміністрації, а також виборним органом та об'єднанням професійних спілок.

Крім цього, позивач зазначив, що на підставі наказу № 72-к від 23.10.2015 продовжує виконувати обов'язки директора ДП «Київський інститут землеустрою», оскільки після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають, а тому відповідно до вимог чинного законодавства вважаються продовженими на невизначений строк.

У зв'язку з цим позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22.10.2015 про звільнення ОСОБА_4 з посади директора ДП «Київський інститут землеустрою»; визнати контракт № 62 від 22.10.2013 з директором ДП «Київський інститут землеустрою» укладеним на невизначений строк.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечувала мотивуючи тим, що звільнення позивача із займаної посади є правомірним, оскільки відбулося із закінченням строку дії трудового контракту, а тому відсутні правові підстави для скасування наказу про звільнення позивача та про поновлення його на роботі.

Крім цього, не відповідають дійсності доводи позивача стосовно порушення процедури його звільнення, а саме щодо відсутності погодження його звільнення з головою Київської міської державної адміністрації та з виборним органом первинної профспілкової організації, оскільки питання щодо його звільнення у встановленому законом порядку було погоджено з головою КМДА, а згода виборного органу первинної профспілкової організації у спірному випадку не потрібна.

Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

22.10.2003 Державний комітет України по земельних ресурсах та ОСОБА_4 уклали контракт, відповідно до умов якого позивач призначений на посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» строком на два роки з 22.10.2003 до 22.10.2005 (а.с. 7-14).

22.10.2005 було внесено зміни до вищезазначеного контракту, відповідно до яких було продовжено дію контракту з 22.10.2003 до 22.10.2007 (а.с. 15).

10.10.2007 Державне агентство земельних ресурсів України та ОСОБА_4 уклали контракт, відповідно до умов якого позивач призначений на посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на строк з 10.10.2007 до 10.10.2010 (а.с. 16-22).

22.10.2010 Державний комітет України із земельних ресурсів та ОСОБА_4 уклали контракт № 25, відповідно до умов якого позивач призначений на посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» строком на три роки з 22.10.2007 до 21.10.2013 (а.с. 23-30).

31.01.2012 Державне агентство земельних ресурсів України та ОСОБА_4 уклали додаткову угоду № 1 до вищезазначеного контракту, відповідно до якої було змінено умови матеріального забезпечення керівника (а.с. 31-32).

22.10.2013 Державне агентство земельних ресурсів України та ОСОБА_4 уклали контракт № 62, відповідно до умов якого позивач призначений на посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на строк з 23.10.2013 до 22.10.2014, який було продовжено на один рік з 23.10.2014 до 22.10.2015 на підставі додаткової угоди № 1 до контракту № 62 від 22.10.2014 (а.с. 33-45).

21.08.2015 ОСОБА_4 подав до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру заяву, у якій просив укласти контракт щодо призначення його на посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» строком на п'ять років з 22.10.2015 до 22.10.2020, яку відповідач отримав 21.08.2015 (а.с. 51).

22.09.2015 на адресу позивача було направлено лист № ДС-31-28-0.17-10393/23-15, у якому йому було повідомлено, що укладенню контракту з керівником державного підприємства має обов'язково передувати процедура конкурсного відбору, а тому позивача було попереджено, що 22.10.2015 його буде звільнено з посади у зв'язку із закінченням строку дії контракту відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП (а.с. 96-98).

Листом виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 001-3412 від 01.10.2015 погоджено звільнення ОСОБА_4 з посади директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (а.с. 102).

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 88-ДП від 22.10.2015 ОСОБА_4 звільнений з посади директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у зв'язку із закінченням строку дії контракту № 62 від 22.10.2013 відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП (а.с. 95).

22.10.2015 працівники Департаменту кадрової політики та персоналу Держгеокадастру та Головного управління Держгеокадастру у Київській області склали акт про неможливість ознайомити ОСОБА_4 з наказом про його звільнення у зв'язку з його відсутністю на роботі (а.с. 90).

22.10.2015 копія наказу про звільнення ОСОБА_4 від 22.10.2015 № 88-ДП була направлена йому поштою на домашню адресу (а.с. 103).

23.10.2015 ОСОБА_4 видав наказ № 72-к про продовження виконання обов'язків директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відповідно до статті 39-1 КЗпП (а.с. 52).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 43 Конституції України «Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується».

Конституційне право громадянина на працю реалізується, зокрема, шляхом укладення трудового договору.

Згідно з статтею 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Суд встановив, що ОСОБА_4 обіймав посаду директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з 22.10.2003 на підставі трудових контрактів, укладених з Державним агентством земельних ресурсів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 294 «Питання Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру» з 31.03.2015 Держгеокадастр забезпечує здійснення функцій і повноважень, покладених на Державне агентство земельних ресурсів України.

На виконання вимог частини четвертої статті 36 КЗпП, яка передбачає, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується, Держгеокадастр не припинив дію трудового контракту від 22.10.2013 № 62, укладеного між ОСОБА_4 та Державним агентством земельних ресурсів України.

Строк дії вищезазначеного контракту закінчувався 22.10.2015.

Позивач 21.08.2015 надіслав Держгеокадастру, як органу управління ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», що визначено Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, пропозицію укласти на новий строк контракт про призначення його на посаду директора цього підприємства строком на 5 років.

Відхиляючи зазначену пропозицію, відповідач керувався вимогами постанови Кабінету Міністрів України № 53 від 14.01.2015, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 777 від 03.09.2008 «Про проведення конкурсного відбору керівників державних суб'єктів господарювання» та змінено порядок призначення керівників державних підприємств.

Так, пункт 2 вищезазначеної постанови з урахуванням змін, передбачає обов'язок суб'єктів управління об'єктами державної власності забезпечити призначення керівників виключно за результатами конкурсного відбору.

Як повідомила представник відповідача у судовому засіданні, позивач не позбавлений права взяти участь у конкурсному відборі на загальних підставах.

Суд зауважує, що на спірні правовідносини не поширюється стаття 39-1 КЗпП, відповідно до якої «Якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк».

Так, відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП «Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України».

За правилами частин третьої, четвертої статті 65 ГК для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Пункт 4 частини першої статті 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» передбачає, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» установлено, що контракти з керівниками підприємств, що є у державній власності, укладаються міністерствами, іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади, у віданні яких перебувають ці підприємства, за погодженням з Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевою державною адміністрацією відповідно до номенклатурних груп, до яких вони належать за показниками, затвердженими згідно з додатком N 2 цієї постанови.

Таким чином, обов'язок укладення контракту з керівниками державних підприємств передбачено статтею 65 ГК, Законом України «Про управління об'єктами державної власності», Положенням про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 № 203, постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.1995 № 597 «Про Типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності».

Іншої форми трудового договору, окрім контракту, з керівником підприємства, що є у державній власності не передбачено.

Отже, позивач помилково вважає, що строк дії трудового контракту продовжений на невизначений строк на підставі статті 39-1 КЗпП.

У свою чергу, відповідач правомірно вчинив, звільнивши ОСОБА_4 3 22.10.2015 на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП у зв'язку із закінченням строку дії трудового контракту.

При цьому, неотримання позивачем наказу про звільнення, що підтверджується актом від 22.10.2015, не свідчить про незаконність цього наказу чи про порушення процедури звільнення.

Також, суд наголошує на тому, що звільнення ОСОБА_4 з посади директора ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відбулося за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації.

Так, частина друга статті 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачає, що «Керівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, призначаються та звільняються з посад за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу».

Відповідач отримав погодження голови Київської міської державної адміністрації Кличка В. В. про звільнення ОСОБА_4 від 01.10.2015 № 001-3412, яке було здійснено відповідно до Указу Президента України від 16.04.2010 № 542/2010 «Про деякі питання забезпечення здійснення повноважень місцевими державними адміністраціями» та постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 № 818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203» (а.с. 102).

Представник позивача не довів, що зазначена згода на звільнення не відповідає положенням чинного законодавства.

Крім того, суд вважає безпідставним твердження позивача про те, що його було звільнено без попередньої згоди Профспілкового комітету ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», членом якого він є (а.с. 53).

Частина перша статті 43 КЗпП передбачає, що «Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства».

Оскільки позивач був звільнений на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП, то попередня згода профспілкової організації не вимагається.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Керуючись статтею 43 Конституції, статтями 21, 36, 3-1, 43 КЗпП, статтею 65 ГК, Законом України «Про управління об'єктами державної власності», Законом України «Про місцеві державні адміністрації», постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, постановою Кабінету Міністрів України № 777 від 03.09.2008 «Про проведення конкурсного відбору керівників державних суб'єктів господарювання», постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 294 «Питання Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру», статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, третя особа: Державне підприємство «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про визнання контракту укладеним на невизначений строк та визнання незаконним і скасування наказу про звільнення - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко