Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1101/15-ц

Номер провадження: 2/511/475/15

25 грудня 2015 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі Ніколас С.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Роздільнянського району Одеської області, Відділу держгеокадастру у Роздільнянському районі Одеської області, Садівничого товариства «Судоремонтник-5» про визнання недійсними свідоцтва про право власності та державного акту на земельну ділянку, розподіл спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

В квітні 2015 року ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради, відділу Держкомзему в Роздільнянському районі Одеської області, садівничого товариства «Судоремонтник-5, який виклавши позов в новій редакції уточнила в серпні 2015 року(а.с.157) і просила:

-визнати недійсними та скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради №16 від 05.03.1994 року про надання ОСОБА_3 в користування , а також рішення ОСОБА_4 сільської ради від 24.04.2003 року №56 про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,084 га на території ОСОБА_4 сільської ради діл.№119,120 СТ «Судоремонтник-5» ОСОБА_4 сільської ради для ведення садівництва, а також визнати недійсним та скасувати Державний акт серії Р1 №486996 , виданий ОСОБА_3 на підставі цього рішення:

-визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради від 26.05.2010 року №16-10 в ? частині передачі у власність ОСОБА_3 садового будинку №119 СМ «Бурдівський» СТ «Судоремонтник-5» ОСОБА_4 сільської ради Роздільнянського району і видане на підставі вказаного рішення свідоцтво про право власності на будинок серії САВ №762015 від 07.09.2010 року, а також визнати за нею та відповідачем право власності по ? частині вказаного садового будинку, який є їх з ОСОБА_3 спільною сумісною власністю;

-визнати за нею право на користування земельними ділянками №118,119,120 для ведення садівництва СТ«Судоремонтник-5» та зобов»язати СТ «Судоремонтник-5» видати на її ім»я членську книжку садовода.

В судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю. Суду пояснили, що з 1982 року по січень 1994 року ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу, а з січня 1994 року по 1997 рік проживали в зареєстрованому шлюбі . В 1997 році шлюб формально розірвали, так як позивачка мала намір поїхати до сина за кордон, однак продовжили сімейні відносини по 2003 рік. В 1987 році ОСОБА_1, як вдова працівника МВС, в кооперативі «Судоремонтник-5» отримала земельну ділянку №119 для ведення садівництва, від якої попередньо відмовився її знайомий ОСОБА_7 Її включили в списки осіб, яким була надана земельна ділянка в кооперативі від заводу і їй було видано членську книжку. В 1992 році вона отримала в товаристві земельну ділянку №120, а в подальшому в 1996 році їй передали в користування земельну ділянку №118. В 1991 році на вона з відповідачем розпочали будівництво садового будинку, для чого вона закупила будівельні матеріали та найняла будівельну бригаду для виконання робіт. Будівництво було закінчено в 1995-1996 роках . ОСОБА_3 також приймав участь в будівництві, однак кошти на будівництво дачі заробляла вона поїдками за кордон. В 1996 році вони закінчили будівництво та стали проживати в садовому будинку, тримали підсобне господарство і проживали в ньому до 1999 року. Далі в 1999 році вона поїхала до сина в Америку. Коли приїжджала в Україну , використовувала для проживання садовий будинок. Для виїзду до Америки вона формально розірвала шлюб з ОСОБА_3, він залишився в Україні , вони продовжували сімейні стосунки. У її відсутність вони постійно спілкувались по телефону, вона пересилала ОСОБА_3 гроші та одяг. Він проживав як в її квартирі в м.Одеса, так і користувався садовим будинком. В нього знаходились всі її документи, в тому числі членська книжка садовода та документи на будинок, український паспорт, так як вони продовжували проживати однією сім»єю. У її відсутність він сплачував членські внески за неї, доглядав квартиру в м.Одеса. Однак в 2003 році по приїзду в Україну та після візиту до власної квартири в м.Одеса, вона побачила, що в квартирі відсутні належні їй речі та предмети обстановки, а з її ощадкнижки знімались її грошові збереження по фіктивному дорученню. Підробив доручення від її імені через нотаріуса ОСОБА_3, використавши її паспорт, а тому відносно ОСОБА_3 було порушено кримінальну справу і в 2008 році постановою суду встановлено факт незаконного заволодіння її грошима та належними їй земельними ділянками №118,№120 в СТ «Судоремонтник-5». Після цього вона знову поїхала до Америки, ОСОБА_3 з її дозволу залишився проживати в садовому будинку, так як у нього не було власного житла. Весь час вона вважала, що ОСОБА_3 незаконно заволодів лише земельними ділянками №118,120 , а земельна ділянка №119 рахується за нею, як і рахується за нею садовий будинок, який вона не здала в експлуатацію після завершення його будівництва в 1996 році. В 2010 році вона повернулась в Україну , приїхала в садове товариство, щоб зайнятись оформленням садового будинку, однак голова товариства повідомив їй, що всі земельні ділянки, які належали їй в кооперативі , рахуються за ОСОБА_3 Вона звернулась до суду з позовом про припинення права користування ОСОБА_3 земельними ділянками та садовим будинком №119 в СТ «Судоремонтник-5». Однак в ході слухання справи в судовому засіданні по цивільній справі в 2012 році ОСОБА_3 надав правовстановлюючі документи на земельні ділянки та на садовий будинок, як він оформив на власне ім»я.

Вважає, що згідно наданих нею письмових доказів встановлено, що земельні ділянки в СТ «Судоремонтник-5» ОСОБА_3 №119,№118,№120 у встановленому законом порядку взагалі ніколи не передавались. В СТ «Судоремонтник-5» та в ОСОБА_4 сільській раді, які уповноважені були в різні роки відповідно до діючого на той час земельного законодавства передавати в користування землю для ведення садівництва , будь-які рішення на користь ОСОБА_3 відсутні, в тому числі підробленим вважає рішення ОСОБА_4 сільської ради №16 від 5 березня 1994 року, на підставі якого в користування ОСОБА_3 було передано земельну ділянку №119, так як згідно архівних даних протоколу сесії з такими реквізитами в архіві взагалі не має, не підтвердились і підстави передачі ОСОБА_3 земельних ділянок, вказані в його членських книжках. Земельні ділянки №118,120 перейшли у власність та користування ОСОБА_3 незаконним шляхом, що підтверджено постановою Приморського районного суду Одеської області.

Тому просили скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради про передачу ОСОБА_3 землі у власність та визнати недійсним виданим на його ім»я Державний акт на земельні ділянки №119,120 в СТ «Судоремонтник-5».

Крім цього, просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя садовий будинок №119 в СТ «Судоремонтник-5», який оформлений на праві власності на ім»я ОСОБА_8, так як він побудований за їх спільні кошти, розпочатий будівництвом в період спільного проживання однією сім»єю з ОСОБА_3, однак завершений будівництвом в період перебування їх в зареєстрованому шлюбі. Правовстановлюючі документи на будинок оформлені ОСОБА_3 лише в 2010 році, про що вона дізналась в в суді , а тому просила її позовні вимоги задовольнити та визнати за нею право власності на ? частину садового будинку з надвірними спорудами. Крім цього просила зобов»язати СТ «Судоремонтник-5» видати їй членську книжку на земельні ділянки №118,119,120, які були надані саме їй для ведення садівництва. Оскільки про порушення їх земельних права та права власності вона дізналась лише в 2012 році, вважає, що строк позовної давності звернення до суду за захистом порушених прав вона не пропустила.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав . Суду , обгрунтовуючи свою позицію по справі пояснив, що вимоги ОСОБА_1 незаконні і це підтверджено попередніми судовими рішеннями по справі, які були винесені на його користь за позовними заявами ОСОБА_9 Суду пояснив, що в 1982 році познайомився з ОСОБА_1 В 1985-1986 році відремонтували квартиру ОСОБА_1 та стали в ній проживати однією сім»єю. В 1987 році сусід по квартирі ОСОБА_7 дійсно відмовився від наданої йому в кооперативі «Судоремонтник-5» земельної ділянки №119 , а тому оформили земельну ділянку в кооперативі на нього. Далі вони придбали з ОСОБА_1 за гроші ще одну земельну ділянку №120 , яку оформила на ім»я ОСОБА_1 Оскільки в нього не може бути власних дітей, він створив сім»ю з ОСОБА_1 та її дітьми, а тому в 1991 році для всієї сім»ї вирішили побудувати садовий будинок. Також пояснював, що його затрати на будівництво були значно більшими, ніж у позивачки, крім того він власною працею виконував на будівництві багато кваліфікованих будівельних робіт. Розпочали будівництво в 1991-1992 роках і до цього часу будинок незавершений будівництвом. В 2003 році на місці будинку була лише зведена коробка, він добудував будинок за власні кошти, які отримав від продажу власної квартири. Заперечував той факт, що син ОСОБА_1 приймав участь в будівництві, а також той факт, що ОСОБА_1 та він проживали в садовому будинку з 1995 року. Вважає, що він розрахувався з ОСОБА_1 за її частку в будинку, так як віддав їй багато золотих прикрас. Надані документи ОСОБА_1 на придбані нею будівельні матеріали в 1991 році - цеглу та ліс не мають відношення до їх садового будинку, так як використовувались ОСОБА_1 в цей період на інші цілі. Також просив при винесенні рішення по справі врахувати, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності при зверненні до суду за захистом порушених прав. Тому просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити

Відповідачі по справі - ОСОБА_4 сільська рада, відділ Держкомзему в Роздільнянському районі Одеської області про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви про слухання справи без участі їх представника.(а.с.123,226)

Відповідач СТ «Судоремонтник -5» в особі його представника ОСОБА_10, голови СТ «Судоремонтник-5» з 2007 року, в суді просив при розгляді справи врахувати ті обставини, що в товаристві не збереглися первинні документи, по яким надавались земельні ділянки членам садового товариства. Із списків, які збереглися, можливо встановити, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були членами садового товариства, за ОСОБА_3 рахувалась земельна ділянка №119, а за ОСОБА_1 №118,120. Внески за всі ділянки сплачував ОСОБА_3, який проживав в садовому будинку, тому йому надавали довідку про належність земельних ділянок. Будь-яких рішень стосовно передачі земельної ділянки №120 ОСОБА_3 в товаристві не приймалось . Йому відомо, що розташований на спірних ділянках будинок побудували ОСОБА_1 та ОСОБА_3, вони там проживали з 1996 року та тримали там підсобне господарство.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків, давши оцінку обгрунтованості та законності заявлених позовних вимог, прийшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Судом із пояснень сторін та наданих документів встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 1983 року по 1994 рік, з 29 січня 1994 року по 1997 рік проживали в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується актовим записом про шлюб (а.с.174) , а далі продовжували проживати однією сім»єю без реєстрації шлюбу за поясненнями ОСОБА_1 по 2003 рік, а згідно пояснень ОСОБА_3 по 1999 рік.

ОСОБА_3 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 №486996 , виданого 03.06.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2351 належать земельні ділянки №119,120, розташовані в СТ «Судоремонтник-5» ОСОБА_4 сільської ради Роздільнянського району , надані йому для ведення садівництва. Державний акт про право приватної власності на землю видано ОСОБА_3 на підставі рішення ОСОБА_4 сільської ради №56 від 24.04.2003 року про передачу земельної ділянки у власність.(а.с.12)

Крім цього, на вказаних земельних ділянках розташований трьохповерховий садовий будинок з господарчими спорудами, який згідно свідоцтва про право власності САВ №762015 від 07.09.2010 року (а.с.111,112), , виданого на підставі рішення ОСОБА_4 сільської ради №16-10 від 26.05.2010 року, (а.с.105), зареєстрований на ім»я ОСОБА_3

Суд, перевіряючи доводи позивача та законність передачі земельної ділянки №119, 120 у власність ОСОБА_3, прийшов до наступного висновку.

Виходячи із змісту статей 13,14,41,55 Конституції України , якими гарантовано державний захист майнових прав громадян і не обмежено можливість такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства , сама по собі відсутність у особи документа , що посвідчує право на земельну ділянку, не може бути підставою для відмови їй у судовому захисті таких прав.

Про такий підхід до вирішення зазначених питань йдеться у Рішенні Конституційного суду України від 22.09.2005 року №5-рп2005 у справі №1-17/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності положень ст.92, п.6 розділу Х «Перехідні положення земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками), в якому зокрема підкреслено, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.(правові позиції Верховного суду України 2006 року)

Тому, звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 правомірно звернулась до суду за захистом порушеного права на користування земельними ділянками №118,119,120 в СТ «Судоремонтник-5», якими на її думку незаконно заволодів ОСОБА_3, не маючи при цьому документів на право власності або користування земельними ділянками.

В матеріалах справи містяться докази того, що станом на 2002 рік земельні ділянки №118,120 перебували в користуванні ОСОБА_1 , зокрема цей факт підтверджується наданим СТ «Судоремонтник-5» списком садоводів кооперативу (а.с.36,38) та копіює рішення правління ОТ «Кооператив-5» від 04.08.1996 року , згідно якого саме садоводу ОСОБА_5 надавалась земельна ділянка №118 після її вилучення у садовода ОСОБА_11 Даними документами підтверджено, що земельні ділянки №118,120 до 2002 року дійсно належали ОСОБА_1 Дані обставини в суді визнав і ОСОБА_3

Далі постановою Приморського районного суду Одеської області від 15.01.2008 року за при розгляді кримінальної справи, за якою ОСОБА_3 звинувачувався у вчиненні злочинів за ст.190 ч.2, ст.357 ч.3, ст.358 ч.3 КК України, останнього звільнено від кримінальної відповідальності за вказаними статтями в силу Закону України «Про амністію» , і цією ж постановою встановлено, що в 2002 році ОСОБА_3 , використовуючи підробне доручення від імені ОСОБА_1 на розпорядження її власністю , в період часу з 19.11.2002 року по 03.11.2003 року , незаконно заволодів грішми ОСОБА_1 на суму 4570 грн, які знаходились на зберіганні в Ощадбанку, а також оформив на своє ім»я земельну ділянку №118 площею 0,06 га вартістю 60 тис.грн та ділянку №120 площею 0,04 вартістю 40 тис грн., розташовані в «Судоремонтник-5» Роздільнянського району Одеської області.(а.с.46)

Постанова Приморського районного суду Одеської області від 15.01.2008 року набрала законної сили, а тому факти , встановлені даною постановою при розгляді кримінальної справи , достовірно вказують на те, що земельні ділянки №120, №118, розташовані в СТ «Судоремонтник-5» перебували в користуванні ОСОБА_5 і вибули з її користування незаконно шляхом вчинення ОСОБА_3 злочинних дій.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України 2002 року надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні , провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим кодексом.

В установленому законом порядку земельні ділянки №118,120 СТ «Судоремонтник-5» з користування ОСОБА_1 не вилучались , а тому земельна ділянка №120 не могла бути передана у власність ОСОБА_6 на підставі рішення Єгорівської сільської ради №56 від 24.04.2003 року без попереднього вилучення у землекористувача, а тому вказане рішення є незаконним і таким, що суперечить ст.116 ЗК України.

Крім цього позивач доводила в суді, що і земельна ділянка №119 в СТ «Судоремонтник-5» , яка також надавалась їй в 1987 році в зв»язку з відмовою від неї садовода ОСОБА_7 на її користь, також передана у власність ОСОБА_6 незаконно.

Відповідно до ст.50 ЗК України 1970 року земельні ділянки для ведення колективного садівництва та городництва надавались підприємствам , установам, організаціям і порядку і на умовах, встановлених законодавством Союзу РСР та Української РСР і повноваженнями щодо надання земель були наділені відповідно до ст. 135 Земельного кодексу УРСР Рада Міністрів Української РСР, виконавчі комітети обласних, районних(міських) Рад народних депутатів у межах їх компетенції.

Так на підставі розпорядження Ради Міністрів Української РСР від 20.05.2986 року №260-р та рішення облвиконкому обласної Ради народних депутатів від 03.04.1986 року Одеському судоремонтному заводу ім. 50 річчя УРСР було надано земельну ділянку площею 33,2 га для колективного садівництва (а.с.14) 19.03.1987 року на підставі рішення виконкому Роздільнянської районного ради народних депутатів №89 було зареєстровано Статут Садового товариства «Судоремонтник-5».(а.с.18) Також Одеському судоремонтному заводу ім. 50 річчя УРСР було видано Державний акт на право користування земельною ділянкою площею 34,4 га для організації садівництва.(а.с.181).

В 1992 році в Україні був прийняти новий Земельний кодекс України в новій редакції , відповідно до ст.6 якого було передбачено передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам, в тому числі і для ведення садівництва. Статтею 5 цього кодексу також було встановлено, що розпорядження земельними ділянками, що перебувають в колективній власності громадян здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Відповідно до ст.17 Земельного кодексу України 1992 року передача земельних ділянок у колективну власність здійснювалась радами, на території якої знаходились земельні ділянки.

Згідно наданих суду двох членських книжок №84, №119 (а.с.146,297) ОСОБА_3 є членом садового товариства «Судоремонтник-5» з 1987 року як користувач земельної ділянки №119 на підставі рішення облвиконкому від 03.04.1986 року №168 та протоколу №1 від 26.03.1987 року загальних зборів садового колективу «Судоремонтник», а також згідно книжки №84 - на підставі рішення виконкому Роздільнянської районної ради від 29.07.1987 року. Крім цього ОСОБА_3 надав суду виписку із рішення ОСОБА_4 сільської ради №16 від 05.03.1994 року , згідно якої ОСОБА_3 надано в користування земельна ділянка №119 площею 0,04 га із земель сільської ради та дозволено будівництво садового будинку.(а.с.202)

В ході перевірки вказаних підстав передачі земельної ділянки №119 на користь ОСОБА_3 виявлено , що

-із повідомлення СТ «Судоремонтник-5» (а.с.50, 328), Державного архіву Одеської області від 06.11.2015 року(а.с.321) встановлено , що первісний протокол загальних зборів №1 від 26.03.1986 року садівничого кооперативу, а також первісний список осіб, яким було надано в користування земельні ділянки для ведення садівництва судоремонтним заводом, на теперішній час не зберігся, відсутні виписки із цих рішень у позивача ОСОБА_1 та у відповідача ОСОБА_12

-рішення Роздільнянської районної ради народних депутатів №54 від 29.07.1987 року , яке вказано як підстава надання земельної ділянки №118, №119,№120 ОСОБА_3 в книжці члена садового кооперативу №119 згідно відповіді архівного відділу Роздільнянської РДА взагалі не існує і на користь ОСОБА_3 не приймалось. (а.с.146)

-рішення ОСОБА_4 сільської ради №16 від 05.03.1994 року про передачу на користь ОСОБА_3 земельної ділянки в СТ «Судоремонтник-5» згідно повідомлення архівного відділу Роздільнянської районної державної адміністрації від 24.02.2014 року за №3, ОСОБА_4 сільської ради №27 від 25.11.2015 року взагалі в 2003 році не приймалось, що встановлено на підставі наявних протоколів сесій ОСОБА_4 сільської ради за 2003 рік, а 05.03.1994 року сесія ОСОБА_4 сільської ради в зазначену дату не проводилась. (а.с.40,41)

Таким чином, підставою для прийняття рішення ОСОБА_4 сільської ради №56 від 24.04.2003 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки №119 в СТ «Судоремонтник-5» була надана виписка із рішення ОСОБА_4 сільської ради №54 від 05.03.1994 року, яке в межах компетенції сільської ради не приймалось.

Також судом по справі не виявлено і самого оскаржуваного рішення Єереміївської сільської ради №56 від 24.04.2003 року , так як в ОСОБА_4 сільській раді і в архівному відділі Роздільнянської РДА згідно наданої суду інформації протоколи сесій ОСОБА_4 сільської ради за 2003 рік відсутні. Не надано копії рішення і ОСОБА_3, не виявлено його також в матеріалах технічної документації, витребуваної судом (а.с.124) із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі . Надані ж суду ОСОБА_8 членські книжки не є документами, які є належними та допустими доказами, які можуть свідчити про передачу йому в користування земельних ділянок для ведення садівництва в СТ "Судоремонтник-5", оскільки жодна з них належним чином не оформлена (відсутні печатки садового товариства)

Статтями 116,118 Земельного кодексу України визначено підстави та порядок набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності.

Державний акт про право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади , тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством , зокрема ст.116,118 ЗК України . (постанови судових палат у цивільних та господарських справах ВСУ від 13.05.ю2015 року №6-164цс15)

Отже, встановлені по справі обставини, дають суду підстави для скасування рішення ОСОБА_4 сільської ради №56 від 24.04.2003 року про передачу земельних ділянок у власність ОСОБА_3, так як земельні ділянки №119,120 в СТ «Судоремонтник-5» для ведення садівництва єдиним масивом, без виготовлення технічної документації, в порушення вимог ч.5 ст.116 ЗК України передані у власність ОСОБА_3 в незаконний спосіб, . Оскільки незаконним визнається рішення про передачу у власність земельних ділянок, то і недійсним належить визнати і Державний акт про право приватної власності на землю серії Р1 №486996 , виданий 03.06.2003 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2351 на ім»я ОСОБА_3

Крім цього позивачка в заявленому позові просить визнати розташований на спірній земельній ділянці будинок з господарчими спорудами спільною сумісною власністю її та відповідача ОСОБА_3, так як вказаний будинок був побудований для спільного проживання їх сім»ї, за спільні кошти і звершений будівництвом період перебування у шлюбі з 1994 по 1997 рік, а також на належній їй земельних ділянках №119,120 в СТ «Судоремонтник-5».

Даний будинок був оформлений ОСОБА_3 у власність в 2010 році, що підтверджується правовстановлюючими документами, наявними в матеріалах справи - свідоцтвом про право власності САВ №762015 від 07.09.2010 року (а.с.111,112), , виданого на підставі рішення ОСОБА_4 сільської ради №16-10 від 26.05.2010 року, (а.с.105),

Суд, перевіривши дані доводи позивачки прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 22 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть перебувати жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах.

Згідно із ч.1 ст.24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містяться містяться в пунктах 1,2 ч.1 ст.57 СК України). Суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 р. особами, які проживали однією сім»єю , але не перебували в зареєстрованому шлюбі необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна , набутого одним із подружжя, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення ч.1 ст.24 КПШС України, ч.1 ст.17 Закону України від 07.02.19991 року №697 «Про власність» вважається правильно застосованим із дотриманням рекомендацій, які містяться в постановах Пленуму Верховного суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю України» та від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності « (постанова ВСУ від 11.03.2015 року у справі №6-211цс14)

Судом встановлено по справі, що будівництво садового будинку на земельній ділянці №119 в СТ «Судоремонтник-5» було розпочато ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в 1991 році в період їх спільного проживання без реєстрації шлюбу і метою створення спільної сумісної власності, що сторони підтвердили в судовому засіданні. Вони мали намір проживати однією сім»єю і використовувати будинок в інтересах сім»ї, до якої як вказав ОСОБА_3 входили він, ОСОБА_1 та її діти.

Факт участі в будівництві підтвердили обидві сторони, зокрема ОСОБА_1 надала документи на придбання в цей період великої кількості цегли для будівництва садового будинку, цементу та піску, дошок (а.с.65,66,162), датованих 1991 роком, а ОСОБА_3 надав документи на придбання будівельних блоків та сплату робіт за роботу автокрану (а.с.224,223).

Із витребуваної судом інвентарної справи та технічного паспорту на садовий будинок №119 та господарчі споруди , встановлено, що всі будівлі та споруди датовані 1990-1991 роками забудови, що відповідає показам ОСОБА_1 стосовно часу зведення будинку та господарчих споруд. Крім цього в матеріалах інвентарної справи будь-які документи щодо здачі будинку в експлуатацію відсутні (а.с.103-112), а тому документально не підтверджено час завершення будівництва і суд дані обставини встановив на підставі допитаних по справі свідків.

ОСОБА_1 доводила в суді, що садовий будинок та господарчі споруди були розпочаті будівництвом в 1990-1991 роках, однак завершені будівництвом в 1996 році, саме з цього часу вони з ОСОБА_3 поселились та проживали в будинку, тримали підсобне господарство. В 1996 році вони в будинку облаштували камін. В будинку вона проживала до 1999 року до від»їзду її до Америки. ОСОБА_3 доводив в суді, що до 2003 року на місці будинку була зведена лише коробка , а він завершив будівництво будинку після 2003 року, після припинення сімейних стосунків з ОСОБА_1 за власні кошти.

Однак дані покази ОСОБА_3 в суді повністю спростовані допитаними по справі іншими свідками.

Допитані по справі свідок ОСОБА_13 , яка працювала секретарем в кооперативі з 1987 року та була його членом з часу його створення, підтвердила в суді, що земельна ділянка ,на якій знаходиться будинок №119 надавалась ОСОБА_1 для ведення садівництва, вона особисто в 1987 році виписувала на її ім»я книжку садовода та завіряла її печаткою. Членська книжка на ім»я ОСОБА_3 ніколи нею не видавалась. Також підтвердила в суді, що будинок будували і ОСОБА_1, і ОСОБА_3 Розпочали в 1991 році, а вже в 1995-1996 роках вони стали проживати в будинку на першому поверсі разом. ОСОБА_3 В.А. більше займався господарством. ОСОБА_1 часто їздила в поїздки, заробляла гроші. Бачила, як саме ОСОБА_1 наймала робітників на будівництві, в цьому їй допомагав син. Після від»їзду ОСОБА_1 до Америки, в будинку проживав ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_14 суду підтвердила, що саме її чоловік ОСОБА_7 відмовився від наданої йому земельної ділянки №119 для ведення садівництва в СТ «Судоремонтник-5» в 1987 році і землю переоформили на ім»я ОСОБА_1. Чоловік допоміг ОСОБА_1 виписувати будівельні матеріали на будинок. Також їй відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1984 роки проживали разом однією сім»єю, а на дачу пересилилися в 1996 році, про що повідомили їх коли гостювали на їх дачі. Як сусідка знає, що будівництвом садового будинку займалась ОСОБА_1, заробляла гроші на будівництво під час в їх спільних комерційних поїздок за кордон.

Свідок ОСОБА_15 , член СТ «Судоремонтник-5» в суді підтвердив, що з 1990 року бачив в кооперативі на будівництві садового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що він на прохання ОСОБА_1 приймав участь в будівництві будинку №119, допомагав в 1991 році зводити перший поверх будинку. В 1991 року був збудований лише перший поверх будинку. На роботу його наймала ОСОБА_1, вона ж платила йому гроші за роботу. Він такоє садоводом СТ "Судоремонтник-5" і поясняв, що ОСОБА_1 була членом садового товариства з моменту його створення, приймала участь у зборах членів кооперативу. Будівництво садового будинку було завершено в 1995-1996 роках і в будинку стали проживати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Ніяких інших будівельних робіт на вказаних ділянках більше не проводилось, за винятком благоустрою.

Таким чином судом встановлено, що будівництво спірного садового будинку №119 було завершено в період знаходження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі в 1996 році , а тому вони набули право спільної сумісної власності на садовий будинок та господарчі споруди, не дивлячись на те, що розпочали будівництво в період перебування в фактичних шлюбних відносинах. Крім цього саме в період шлюбу поселилися в будинок та використовували його в інтересах сім»ї, про що свідчать надані суду позивачем ОСОБА_1 фотографії. (а.с.58-64)

Отримання правовстановлюючого документу та реєстрація права власності на будинок на ім»я ОСОБА_3 в 2010 році лише підтверджує право власності на будинок та надає можливість розпорядитися цим майном.

Відповідна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 13.06.20102 року у справі 6-54цс12, згідно якої внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно даних про право власності на об»єкт нерухомого майна, збудований до набрання чинності Законом України від 01.07.201004 року №1952 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , не породжує в особи права власності , а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності об»єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва.

Оскільки спірний будинок та господарчі споруди №119 в СТ «Судоремонтник-5» є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, їх частки в будинку є рівними і складають по ? частині відповідно до ст. 28 КПШС України.

При розгляді справи ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, так як такий спір вже розглядався Роздільнянським районним судом в по ньому ухвалено рішення від 24.12.2012 року, яке набрало законної сили (а.с.22), а також просив згідно поданої ним заяви застосувати при розгляді даної справи строк позовної давності по заявленим вимогам ОСОБА_1, і по цим підставам відмовити їй в позові.(а.с.281)

Судом встановлено, що 25.07.2012 року ОСОБА_1 зверталась в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа- Єреміївська сільська рада про визнання законним користувачем та витребування майна із чужого незаконного володіння, в якому просила припинити незаконне заволодіння її земельною ділянкою №118 та №120 , розташованими в СТ «Судоремонтник-5» , так як факт незаконного заволодіння належними їй земельними ділянками був встановлений по кримінальній справі та визнати за нею право користування вказаними земельними ділянками, а також припинити незаконне заволодіння майном, а саме садівничим будинком (об»єктом незавершеного будівництва ), розташованим на земельній ділянці №119 СТ «Судоремонтник-5».(а.с.299) В ході слухання по справі позивачем було уточнено позовні вимоги, в яких позивач просила скасувати свідоцтво про право власності на садовий будинок №119 серії САВ №762015, видане 16.09.2010 року виконкомом ОСОБА_4 сільської ради на ім»я ОСОБА_3 на садовий будинок в СТ «Судоремонтник-5» та визнати за нею право власності на вищевказане нерухоме майно.

Відповідно до п.2 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження по справі , якщо є таке, що набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі або про укладенням мирової угоди сторін , ухвалені або постановлені з приводу спору між тими ж сторонами , про той самий предмет із тих самих підстав. Відповідно до наведеної норми згідно правової позиції Верховного суду України , викладеної в постанові по справі №6-1133цс15 від 21.10.2015 року позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріальноправовими вимогами та обставинами , що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Із матеріалів даної справи встановлено, що даний позов заявлено як до ОСОБА_3, так і до нового відповідача ОСОБА_4 сільської ради, правові підстави для визнання правовстановлюючих документів на садовий будинок №119 заявлені на підставі норм Сімейного кодексу України вперше, а тому вказаний спір не є тотожним спору, який розглядався Роздільнянським районним судом по цивільній справі №2-724/2012 року і по якому ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Крім цього згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.12.2014 року , яка ухвалена по результатам перегляду за касаційною скаргою ОСОБА_1 ухвал Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.04.2014 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 06.11.2014 року стосовно перегляду рішення суду за новоявленими обставинами, новими підставами для позову визнано вимоги ОСОБА_1 про визнання рішень місцевих органів самоврядування, на підставі яких було видано правовстановлюючий документ на будинок , протиправними, а також вимоги стосовно визнання незаконним Державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 №486996 та рішення місцевого органу самоврядування про його видачу.(а.с.177)

Стосовно застосування строків позовної давності по заявленим вимогам, то суд в даному випадку виходить з наступних фактів, установлених судом в ході розгляду справи.

Згідно роз»яснень Пленуму Верховного суду України у п.15 постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» для пред»явлення позову про витребування належного громадянинові майна , інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.50 Закону України «Про власність» і ст.71 ЦК УРСР строк позовної давності , якщо інше не передбачено законом. У тих випадках , коли правовстановлюючі документи на майно, придбане кількома особами з метою створення спільної власності, оформлені на одного з них і всі вони користувалися цим майном , строк позовної давності для вимог про право власності на майно учасника спільної власності не зазначеного в правовстановлюючих документах, обчислюється відповідно до ст.76 ЦК УРСР з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися , що його право на це майно оспорюється , а не з часу оформлення угоди на придбання майна.

Із пояснень ОСОБА_1 судом встановлено, що про порушення своїх майнових прав , зокрема ті обставини, що ОСОБА_3 незаконно оформив правовстановлюючі документи на земельні ділянки №119,120 в СТ «Судоремонтник-5», які надавались їй в користування , а також правовстановлюючі документи на їх спільно збудований садовий будинок №119 вона дізналась в судовому засіданні при розгляд цивільної справи №2-724/12, №511/832/14-к 13.12.2012 року, коли ОСОБА_3 надав в суд Державний акт про право приватної власності на земельні ділянки №119,№120 в СТ «Судоремонтник-5» та свідоцтво про право власності на садовий будинок №119 САВ №762015 від 07.09.2010 року . Про це свідчить зміст її позовних вимог, заявлених по вказаній справі, який вона подала 25.07.20102 року і просила припинити право користування земельними ділянками №119,120 та садовим будинком за ОСОБА_3А.(а.с.299,301)

Дані обставини в суді підтверджені копією позовної заяви ОСОБА_1 матеріалами справи №2-724/20102 року , наданими суду та оглянутими в судовому засіданні.

Судом встановлено, також що тривалий час ОСОБА_1 доводила, що земельні ділянки №118,№120 незаконно вибули з її користування, і лише в 2008 році постановою Приморського суду м.Одеси було встановлено дані факти та вчинення незаконних дій ОСОБА_3 відносно майна ОСОБА_1

Крім цього в провадженні прокуратури Роздільнянського району Одеської області до цього часу знаходження кримінальне провадження , порушене за заявою ОСОБА_1, відносно посадових осіб СТ «Судоремонтник-5», які на думку ОСОБА_1 сприяли ОСОБА_6 в незаконному заволодінні її земельними ділянками в СТ «Судоремонтник-5», що підтверджується наданим по справі витягом з Реєстру досудових проваджень (а.с.43)

оскільки про порушені права ОСОБА_1 дізналась - 13.12.2012 року, строк для звернення до суду за захистом порушених прав трирічний збігає 13.12.2015 року . З цим позовом вона звернулась в суд - в квітні 2015 року.

Тому суд вважає, що при зверненні до суду з даними позовними вимогами строк позовної давності ОСОБА_1 не пропущено і підстав для відмови в задоволенні її позовних вимог в зв»язку з закінченням строків давності для захисту порушених прав в суді не має.

Однак суд вважає, що для визнання права власності за ОСОБА_1 на ? частину садового будинку №119 в СТ «Судоремонтник-5» необхідності в скасуванні частково свідоцтва про право власності на садовий будинок і рішення, на підставі якого видавалось свідоцтво, як про то просить позивачка в позовній заяві , не має, так як рішення суду в частині визнання права власності на садовий будинок за ОСОБА_1 в розмірі ? частини є підставою для реєстрації за нею прав на цю частку в будинку в Реєстраційній службі і відповідно за ОСОБА_3 реєструється належна йому друга частина будинку, тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Крім цього суд вважає, що до компетенції суду не відноситься вирішення питань визнання права на користування земельними ділянками в СТ «Судоремонтник-5» , дані питання вирішуються на підставі норм земельного законодавства уповноваженими органами, а тому в цій частині позову ОСОБА_1 належить відмовити.

При цьому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов»язання СТ «Судоремонтник-5» видати їй членську книжки садовода «СТ «Судоремонтинк-5» на земельні ділянки №118,120, так як це є один із законних способів поновлення її порушених прав як члена СТ «Судоремонтник-5», так як незаконність дій ОСОБА_6 щодо заволодіння цими ділянками підтверджена судом.

Судовий збір по справі складає 3640, грн. (максимальний розмір встановлений для розгляду справ позовного провадження) , оскільки сторонами не надано документів , які підтверджують вартість спірного майна, а також судовий збір за подачу клопотання про забезпечення доказів 243,60 грн., всього 3883,60 грн, із який позивачем сплачено 1243,60 грн і які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3, на користь позивача, а також з нього підлягають стягненню на користь держави в рахунок відшкодування судових витрат - 2640 грн.

На підставі ст.13,14 Конституції України , рішення Конституційного суду України від 22.09.2005 року №5-рп2005, до ст.50 ЗК України 1970 року, ст.5,6,17,22 Земельного кодексу України 1992 року, ст.116,118, 126 Земельного кодексу України 2002 року, ст.24, 28 КпШС України, ч.1 ст.17,50 Закону України від 07.02.19991 року №697 «Про власність», ст.71 ЦК УРСР, ст.257,261,268 ЦК України, керуючись ст.10,11,88,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтва про право власності та державного акту на земельну ділянку, розподіл спільного майна подружжя, - задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради Роздільнянського району Одеської області №16 від 05.03.1994 року про надання ОСОБА_3 земельної ділянки №119 загальною площею 0,04 га, розташованої на території ОСОБА_4 сільської ради Роздільнянського району Одеської області для будівництва садового будинку.

Визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради Роздільнянського району Одеської області 7 сесії ХХІV скликання від 24.04.2003 року №56 про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,084 га, розташованої на території ОСОБА_4 сільської ради Роздільнянського району Одеської області за адресою ділянки №119,120 садівниче товариство «Судоремонтник-5» ОСОБА_4 сільської ради Роздільнянського району Одеської області для ведення садівництва.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт серії Р1 №486996 про право приватної власності на землю виданий на підставі рішення 7 сесії ХХІV скликання ОСОБА_4 сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 24.04.2003 року №56, на імя ОСОБА_3 на земельні ділянки №119, 120 загальною площею 0,084 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, які розташовані на території ОСОБА_4 сільської ради Роздільнянського району Одеської області Садівниче товариство «Судоремонтник-5», зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2351 від 03.06.2003 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину садового будинку з надвірними спорудами №119 загальною площею 181,50 кв.м, в тому числі житловою 75,80 кв.м, який розташований за адресою: Одеська область Роздільнянського району ОСОБА_4 сільська рада садове товариство «Судоремонтник-5», садовий масив «Бурдівський», який складається з: житловий будинок під літ. «А», веранда під літ «а», альтанка під літ. «Б», сарай під літ. «В», санвузол під літ. «Г», цистерна «І», огорожа №1, ворота №2, який зареєстрований на праві власності на імя ОСОБА_3 на підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САВ №762015 від 07.09.2010 року, виданого ОСОБА_4 сільською радою Роздільнянського району Одеської області.

Зобовязати садівниче товариство «Судоремонтник-5» видати ОСОБА_1 садові книжки на члена СТ «Судоремонтник-5» на земельні ділянки №118,120.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 1243,60 грн, а також судовий збір на користь держави 2640 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ж. В. Теренчук