РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про стягнення коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в грудні 2014 року звернувся до суду з даним позовом і в підтвердження своїх позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачем по справі був укладено 06.11.2014 року договір позики, згідно якого відповідач позичила 45000 грн. на строк до 05.12.2014 року. У визначений строк кошти не повернула, а тому позивач просить стягнути вказаний борг в сумі 45000 грн. з врахуванням уточнених позовних вимог від 02.11.2015 року, та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 12143 грн. 55 коп, а також 3 % річних від простроченої суми, що становить 1216 грн. 85 коп, а також понесені витрати по оплаті судового збору.

В судовому засідання представник позивача позов підтримав із тих же підстав та просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. При цьому зазначила, що позивач гроші не передавав, а вона їх не отримувала, та у неї не було намірів взагалі позичати гроші.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом, встановлено, що між сторонами існують зобовязальні правовідносини на предмет отримання відповідачем позики, що регулюються ст.ст. 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, чинними на момент виникнення правовідносин. Угода, укладена між сторонами в простій письмовій формі є дійсною.

Враховуючи вимоги ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона/позикодавець/ передає у власність другій стороні/позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів/суму позики/або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж кількості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що між сторонами 06.11.2014 року був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримала у борг 45000 грн, з терміном повернення до 05.12.2014 року./а.с. 5/.

Крім того, відповідачем, чого вона сама не заперечує, була власноручно, без примусу, написана розписка в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5М, який будучи допитаний в судовому засідання як свідок, підтвердив факт отримання коштів відповідачкою.

Позичальник має оспорити договір на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмові формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідач не надала належних, достовірних, допустимих, достатніх доказів на спростування вимог, викладених в позовній заяві, про те, що кошти, що зазначені в договорі позики вона не отримувала. Доводи відповідача також спростовуються постановою від 29.09.2015 року про закриття кримінального провадження № 0006415 від 12.11.2014 року.

Достовірність доказів це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування, А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу по суті.

Враховуючи вимоги положень ст.ст. 203, 204, 230,231 ЦК України, відповідач не довела належними та допустимим доказами, що даний договір позики був укладений під впливом обману, психологічним тиском та відсутності у неї намірів взагалі позичати гроші. Доказів на спростування договору позики та заперечення за його безгрошовістю відповідач не надала.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що з урахуванням меж заявлених вимог становить відповідно 12143 грн. 55 коп. та 1216 грн. 85 коп. станом на 02.11.2015 року, які підлягають стягненню./розрахунок а. с. 56, 56, 91, 92/.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 45000грн. - боргу за договором позики від 06.11.2014 року, 1216 грн. 85 коп. - 3% річних від простроченої суми за вищевказаним договором позики та інфляційне збільшення боргу в сумі 12143 грн. 55 коп.

В порядку ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 583 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215, 218 ЦПК України, ст. ст, 549-552, 625, 1049, 1050 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 45000 грн, проценти за користування позикою в сумі 1216 грн. 85 коп., інфляційне збільшення боргу в сумі 12143 грн. 55 коп. та сплачений судовий збір в сумі 583грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ф.Слюсарчук