Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1А
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 426/2286/14-ц
Провадження № 22ц/782/802/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Коротких О.Г.

суддів: Стахової Н.В., Авалян Н.М.

за участю секретаря Коротенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представника відповідача ОСОБА_4»єдкової ОСОБА_5 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 10.11.2015року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4»єдкової ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Сватівської державної адміністрації про визначення місця проживання дітей,

встановила:

У листопаді 2014року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4»єдкової ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Сватівської державної адміністрації про визначення місця проживання дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, посилаючись на те, що він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою, і вони є їх спільними дітьми. Між ним і ОСОБА_4»єдковою Н.С. виник спір щодо виховання і проживання дітей. Відповідач заперечує проти його участі у спілкуванні з дітьми, не виконує розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації від 01.08.2014 року, яким встановлено час для спілкування ОСОБА_2 з дітьми, грубо ставиться до них, у зв»язку з чим у вересні 2014року позивач залишив проживати з собою старшого сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за місцем його проживання до теперішнього часу. Він матеріально забезпечений, має нормальні матеріально-побутові умови. Позивач просив суд визначити місце проживання дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з ним за місцем його проживання.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 10.11.2015 року позовні вимоги задоволено частково: суд визначив місце проживання малолітнього ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2 за місцем його проживання. В іншій частині позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представник відповідача ОСОБА_4»єдкової Н. С. звернулися з апеляційними скаргами, в яких зазначили, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, не дав належної оцінки наданим доказам, зробив висновки, невідповідні обставинам справи, не врахував в повній мірі інтереси дітей, а тому просили рішення суду скасувати. ОСОБА_2 просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст..213, ст.214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд у числі інших вирішує також питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч.1,ч.3 ст.303 ЦПК України ,- під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 - представника відповідача ОСОБА_4»єдкової ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_4»єдкова Н.С. є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. З вересня 2014 року ОСОБА_2 проживає разом з батьком за адресою: с. Оборотнівка, Сватівський район, Луганської область, вул .Радянська,25., а ОСОБА_6 і ОСОБА_7 мешкають з матір»ю за адресою: м. Сватове, Луганської області, вул. Франко,18. Розпорядженням голови Сватівської райдержадміністрації № 331 від 01.08.2014 року «Про встановлення часу та місця зустрічей батька з дітьми» був визначений порядок участі у вихованні дітей: ОСОБА_2 встановлені зустрічі з дітьми з 15год. п»ятниці до 17год. неділі за місцем проживання батька. Старший син сторін - ОСОБА_2 з вересня 2014року проживає з батьком. Служба у справах дітей Сватівської райдержадміністрації 05.09.2014 року зробила висновок стосовно того, що проживання малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, 07 червня 2011року народження, можливе як з батьком, так і з матір»ю.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 стосовно залишення проживання ОСОБА_2 з ним, суд першої інстанції виходив з інтересів дитини, яка тривалий час мешкає з батьком, має добрі стосунки з ним. Позивач матеріально забезпечений /12,129/, ним створені нормальні житлові і побутові умови для проживання і виховання дитини /а.с.17,164/.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи, нормам матеріального права, інтересам малолітньої дитини.

За змістом положень ст.ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, зобов'язані забезпечити її належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення, батьки мають право на самозахист своєї дитини, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги, зокрема, до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Указані положення СК України не суперечать ані положенням Декларації прав дитини від 20.11.1959 (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959) (Декларація), ані положенням Конвенці про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція). Загальновідомо, що визначальним для виховання дітей є особистий приклад батьків, їх ставлення до життя, сім'ї, роботи, їх щоденна турбота про дітей, участь в їх житті тощо.

У висновку за результатами психодіагностичного обстеження учня Оборотнівської ЗОШ 1-3ст. ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_4, зазначено, що хлопчик однозначно відділяє себе від матері це свідчить про низький рівень емоційного контакту з нею, підтверджена наявність емоційної близкості та позитивні взаємини з родиною батька, встановлено дефіцит щирих стосунків між хлопчиком і матір»ю ОСОБА_4»єдковою Н.С., небажання мешкати разом з нею внаслідок базової недовіри до неї. Судова колегія враховує, що відповідач ОСОБА_4»єдкова Н.С. протягом всього часу проживання сина ОСОБА_9 з батьком не вирішувала у законний спосіб питання щодо повернення дитини для проживання разом з нею і іншими дітьми.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 судова колегія вважає необхідним зазначити наступне.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно того, що у відповідачки є ще двоє неповнолітніх дітей від іншого чоловіка і вона не надала суду ніяких доказів щодо її матеріального стану і належних умов для проживання, спростовуються письмовими доказами, а саме: довідкою про отримання допомоги, аліментів/а.с.130-132/, актами обстеження житлово-побутових умов /144,164/. Крім цього, на а.с.177 міститься копія договору купівлі-продажу від 08.10.2015 року будинку №18 по вул. Франко в м. Сватове, Луганської області, згідно з яким ОСОБА_4»єдкова Н.С. є власником будинку. Наявність двох дітей від іншого чоловіка ніяк не впливає на можливість проживання спільних дітей разом з матір»ю.

Невиконання відповідачкою розпорядження голови Сватівської райдержадміністрації щодо спілкування ОСОБА_2 з дітьми позивачем не доведено, розпорядження є чинним, і позивач має право вимагати його виконання у передбачений законом спосіб, тому цей довід не можна прийняти до уваги.

Постановою слідчого відділення Сватівського РВ ГУМВС України в Луганській області від 17.01.2015 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000864 від 26.09.2014 року за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке було відкрите за заявою ОСОБА_2 щодо побиття неповнолітнього ОСОБА_2 його матір»ю ОСОБА_4»єдковою Н.С., а тому цей довід апеляційної скарги є безпідставним.

Разом з цим, судова колегія вважає, що відмовляючи у задоволенні позову щодо визначення місця проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають з матір»ю, суд порушив норми правової визначеності і матеріального права/ч.1 ст.161 СК України/, саме тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4»єдкової Н.С. підлягає частковому задоволенню, а рішення зміні.

Посилання апелянта на те, що суд не виконав вимоги ст.160 СК України щодо дотримання десятирічного віку дитини під час з»ясування згоди на проживання з одним із батьків, не заслуговують на увагу, оскільки суд не з»ясовував думку і не ставив таким чином питання, а лише у присутності обох батьків спілкувався з дитиною.

Доводи ОСОБА_4»єдкової Н.С. стосовно її переваги як матері перед батьком у вихованні і проживанні дітей у сенсі принципу 6 Декларації з прав дитини, судова колегія не приймає до уваги, виходячи з того, що суд дав належну оцінку обставинам справи у контексті змісту принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959) (Декларація), відповідно до якого малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, та дійшов висновку про наявність у даному випадку підстав для розлучення дитини з матір»ю. Суд також врахував, що визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права на спілкування з ним, на участь у його вихованні, а також не звільняє від виконання батьківських обов'язків.

З огляду на викладене, рішення суду відповідно до вимог ст.309 ЦПК України необхідно змінити, доповнити резолютивну частину рішення.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника відповідача ОСОБА_4»єдкової ОСОБА_5 задовольнити частково, рішення Сватівського районного суду Луганської області від 10.11.2015року змінити,- доповнити резолютивну частину рішення після абзацу третього абзацем наступного змісту:

Визначити місцем проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6, 27 січня 2009року народження, ОСОБА_7,07 червня 2011року народження, разом з матір»ю ОСОБА_4»єдковою ОСОБА_5.

Рішення набирає чинності негайно та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Суддя: