Справа № 463/2229/15-ц
Провадження № 2/463/1217/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2015 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Грицка Р.Р.,

при секретарі - Козак М.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі ОСОБА_4 обласного управління Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, який в процесі розгляду справи уточнив, про стягнення страхового відшкодування в розмірі 25012 грн. 54 коп., витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 774 грн., пені в розмірі 7435 грн. 24 коп., інфляційних втрат в розмірі 10181 грн. 90 коп. та трьох відсотків річних в розмірі 425 грн. 56 коп.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.04.2014 року на вул.Шевченка,5 в м.Новий Розділ Миколаївського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в ході якої транспортний засіб автомобіль марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 здійснив зіткнення з автомобілями марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 та автомобілем марки «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_3, під його керуванням. Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 28.04.2014 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєному ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,0 гривень.

Оскільки, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі Полісу АС/7030239, 15.09.2014 року він вручив поштою відповідачу повідомлення про настання страхового випадку. Однак, незважаючи на його звернення, відповідачем у визначений законом строк не було скеровано свого представника за місцем знаходження автомобіля для визначення вартості страхового відшкодування, внаслідок чого він був вимушений проводити експертне дослідження розміру заподіяних збитків самостійно, несучи додаткові витрати у розмірі 774,0 грн. Після встановлення вартості відновлювального ремонту автомобіля, що становить без урахування податку на додану вартість в розмірі 25012,54 грн., він звернувся до відповідача із заявою від 02.10.2014 року про виплату страхового відшкодування в розмірі заподіяних збитків, що складаються із вартості відновлювального ремонту без урахування податку на додану вартість та вартості проведеного експертного дослідження. Проте зазначив, що по даний час відповідачем свої зобовязання по виплаті страхового відшкодування не виконані, а відтак існують підстави для стягнення з нього страхового відшкодування в судовому порядку разом з інфляційними втратами та трьома відсотками річних, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України та пені, згідно з положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому просить позовні вимоги задоволити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з аналогічних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду позивача ОСОБА_4 обласним управлінням ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було отримане лише 06.10.2014 року від Центрального офісу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», а тому, оскільки в повідомленні не було вказано місцезнаходження пошкодженого майна, вони були позбавлені можливості у десятиденний термін з часу отримання повідомлення скерувати свого представника для визначення розміру збитків. Тому листом від 08.10.2014 року ними було скеровано вимогу до позивача про надання інформації про місцезнаходження пошкодженого автомобіля. Оскільки вказана вимога, отримана позивачем 18.10.2014 року, та повторна вимога від 02.11.2014 року, отримана позивачем 06.11.2014 року не були виконані, позивачем не забезпечено можливості страховику здійснити визначення розміру заподіяної шкоди, а відтак вважає що існують підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Тому просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позовні вимоги задовольняє з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.04.2014 року на вул.Шевченка,5 в м.Новий Розділ Миколаївського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів автомобіля марки «Мерседес-Бенц Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, автомобіля марки «Фольксваген-Транспортер», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля марки «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу перебував у власності ОСОБА_3 (а.с.12).

Згідно з постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 28.04.2014 року (а.с.13), винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_5 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,0 гривень.

При цьому судом безспірно встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки «Мерседес-Бенц Спрінтер» була застрахована ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі Полісу добровільного страхування транспортного засобу № АС/7030239.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється спеціальним законодавчим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Зокрема, ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 29.08.2014 року (а.с.8), врученого відповідачу 15.09.2014 року згідно з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.9), позивач відповідно до положень ст.33 вказаного Закону повідомив відповідача про настання страхового випадку, що мав місце 15.04.2014 року за участю застрахованого транспортного засобу автомобіля марки «Мерседес-Бенц Спрінтер», в ході якого було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль марки «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_3.

Крім цього, судом встановлено, що у відповідності до вимог ст.35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач надіслав відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування від 02.10.2014 року (а.с.10), вручену відповідачу через поштове відділення 06.10.2014 року (а.с.11), у якій зазначив розмір страхового відшкодування в сумі заподіяних збитків 25012 грн. 54 коп. та вартості проведеного експертного дослідження в розмірі 774,0 грн.

Дійсно, як вбачається із Звіту про оцінку автомобіля (а.с.14-24), вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, що підлягають заміні автомобіля марки «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_3, без ПДВ складає 25012 грн. 54 коп. Згідно з квитанції від 29.08.2014 року № 4532197 (а.с.25) позивачем понесені витрати по оплаті вартості проведеної оцінки в розмірі 774,0 грн.

У своїх запереченнях відповідач не визнав розмір вказаного позивачем страхового відшкодування, посилаючись на порушення з вини позивача порядку оцінки заподіяних збитків, що призвело до неможливості встановлення розміру заподіяної шкоди.

Дійсно, з аналізу положень п.33.3 ст.33 та п.34.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випливає обовязок відповідача, як страховика, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, а у позивача, як власника пошкодженого майна, протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

При цьому, п.34.3 Закону передбачено право позивача на самостійне залучення аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди у випадку не виконання страховиком свого обовязку передбаченого п.34.2 Закону. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Однак, як встановлено в судовому засіданні повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду позивача було вручено відповідачу поштою 15.09.2014 року, і протягом 10-и робочих днів, в термін до 29.09.2014 року, відповідачем жодних дій для виконання покладеного на нього Законом обовязку щодо забезпечення оцінки пошкодженого майна вчинено не було.

А відтак суд приходить до переконання про наявність у позивача підстав для отримання страхового відшкодування, виходячи із розміру збитків визначених залученим ним експертом.

Одночасно суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що сплив десятиденного строку для направлення свого представника за місцем знаходження майна для оцінки розміру збитків слід рахувати із моменту скерування повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду у ОСОБА_4 обласне управління Страховика, як таке що не ґрунтується на положеннях Закону, оскільки відповідно до представленої поштової розписки зазначене повідомлення вручене відповідачу 15.09.2014 року, який є належним відповідачем у справі.

Також є безпідставними посилання відповідача на невиконання позивачем свого обовязку щодо надання для огляду страховику пошкодженого транспортного засобу, оскільки протягом 10-и робочих днів з моменту отримання повідомлення ним жодних дій для виконання такого обовязку вчинено не було, а його вимоги від 08.10.2014 року (а.с.44) та від 02.11.2014 року (а.с.49) про надання інформації про місце знаходження пошкодженого автомобіля суд вважає взагалі безпідставними та такими, що були направлені на затягування розслідування страхового випадку, оскільки як вбачається із змісту самого повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.42-43), позивачем було зазначено місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу за адресою: Львівська область, Миколаївський район, м.Новий Розділ, вул.Б.Хмельницького,3.

Пунктом 1 ст.33 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), та у випадку прийняття позитивного рішення, у відповідності до п.36.2 ст.36 Закону, виплатити таке не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Таким чином, оскільки позивач, маючи право на самостійне залучення експерта для визначення заподіяних збитків, визначив розмір таких та у встановленому Законом порядку звернувся до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування у належно оціненому розмірі, і відповідачем не надано суду доказів про прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, а відтак у нього виник обовязок, не пізніше 90 днів з моменту звернення позивача здійснити виплату страхового відшкодування.

Однак, як встановлено в судовому засіданні відповідач ні у встановлені Законом строки, ні по даний час виплату позивачу страхового відшкодування не здійснив, обґрунтованих підстав невиплати страхового відшкодування перед судом не навів.

А відтак, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог в цій частині, у звязку із чим їх слід задоволити, стягнувши з відповідача на користь позивача страхове відшкодування, що складається із розміру заподіяних реальних збитків майну позивача та понесених витрат на залучення експерта.

Одночасно суд враховує, що розмір страхового відшкодування позивачем правильно зменшено на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість у відповідності до вимог п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і на доплату в розмірі, що не перевищує суми податку, у позивача виникне право за умови надання страховику документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Крім цього, виходячи із обовязку відповідача у відповідності до п.1 ст.33 Закону прийняти рішення про страхове відшкодування та виплатити таке протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, суд вважає підставними вимоги позивача про застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки судом встановлено, що таке зобовязання відповідачем не виконано по даний час, а відтак, починаючи з 05.01.2015 року і по час повного виконання грошового зобовязання позивач має право на стягнення з відповідача на свою користь інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми невиконаного грошового зобовязання.

Крім цього, у відповідності до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач має право на стягнення із відповідача за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно представлених розрахунків (а.с.67-69) за період прострочення грошового зобовязання з 05.01.2015 року по 30.07.2015 року розмір пені становить в сумі 7435 грн. 24 коп., інфляційних втрат в сумі 10181 грн. 90 коп. та трьох процентів річних в сумі 425 грн. 56 коп.

Оскільки відповідач проявивши винну бездіяльність допустив невиконання грошового зобовязання перед відповідачем у виді безпідставної невиплати страхового відшкодування, а відтак в цій частині позовні вимоги слід також задоволити. Судові витрати понесені позивачем у справі покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_3 - задоволити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» () на користь ОСОБА_3 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_4) суму страхового відшкодування у розмірі 25012 грн. 54 коп., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 7740 грн. 00 коп., пеню у розмірі 7435 грн. 24 коп., інфляційні втрати у розмірі 10181 грн. 90 коп. та три відсотки річних у розмірі 425 грн. 56 коп., а всього у розмірі 43829 (сорок три тисячі вісімсот двадцять девять) грн. 24 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» () на користь ОСОБА_3 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_4) понесені позивачем судові витрати судовий збір у розмірі 438 (чотириста тридцять вісім) грн. 29 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Грицко Р.Р.