Справа № 362/188/15-ц
Провадження № 2/362/708/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2015 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

за участю відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 100 740 гривень 22 копійки.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 04 листопада 2011 року між ним і відповідачем було укладено кредитний договір № R8В, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 50 000 гривень на споживчі потреби зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 29 % річних на строк до 04.11.2014 року. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, станом на 15.10.2014 року у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача.

Представник позивача в заяві надісланій суду просив проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав вимоги позову та проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти вимог позивача та визнав позов. Пояснив, що дійсно він отримував кошти від банку за договором кредиту, однак його ошукали у шахрайський спосіб, внаслідок чого він не зміг повернути кредитні кошти.

Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

04 листопада 2011 року між сторонами укладено кредитний договір № R8В, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 50 000 гривень 00 копійок, а останній зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим договором (а.с. 6 - 12).

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується копією меморіального ордеру № 26775 від 04 листопада 2011 року (а.с. 27) та ним не заперечується.

Пунктами 3.2. - 3.5. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі 04.11.2014 року; проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 29 % річних; кредит та проценти сплачуються щомісячно рівними частинами 08 числа кожного місяця.

Відповідно до п. 7.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів, згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочення зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення.

Отже, судом встановлено, що відповідач не виконує свої зобов'язання перед позивачем за укладеним між ними кредитним договором від 04.11.2011 року.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2).

В пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами).

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із наданим позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 15.10.2014 року позивачем нарахована заборгованість відповідача по кредитному договору на загальну суму 100 740 гривень 22 копійки, а саме: заборгованість за простроченим кредитом в розмірі 41 517 гривень 00 копійок; інфляційні витрати у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту - 254 гривні 88 копійок; 3 % річних у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту - 411 гривень 25 копійок; сума простроченої заборгованості за відсотками - 15 605 гривень 29 копійок; інфляційні витрати у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів - 172 гривні 41 копійка; 3 % річних у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів - 287 гривень 28 копійок та пеня в сумі 42 492 гривні 11 копійок (а.с. 18, 19, 20, 21).

Таким чином, враховуючи, що кредитним договором № R8В від 04.11.2011 року встановлено розмір процентів, які зобов'язаний сплатити позичальник, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 254 гривні 88 копійок, 3 % річних у розмірі 411 гривень 25 копійок, інфляційних витрат в сумі 172 гривні 41 копійка та 3 % річних у розмірі 287 гривень 28 копійок за правилами частини другої статті 625 ЦК України, - відсутні.

За таких обставин, оскільки, відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань з повернення кредиту, сплати процентів та пені у строки передбачені кредитним договором від 04.11.2011 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим в частині вимог та підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості за договором на загальну суму 99 614 гривень 40 копійок, з яких: заборгованість за простроченим кредитом - 41 517 гривень 00 копійок; сума простроченої заборгованості за відсотками - 15 605 гривень 29 копійок та пеня в сумі 42 492 гривні 11 копійок, що передбачені та розраховані відповідно до умов кредитного договору укладеного між сторонами.

Норма ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки наявні обставин, які свідчать, що повне визнання відповідачем позову суперечить закону в частині вимог статті 625 ЦК України, суд приходить до висновку, що підстави для ухвалення рішення про повне задоволення позову у зв'язку з його визнання відповідачем, - відсутні.

Згідно із частиною першою статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 1 - 11, 57 - 62, 64, 88, 208, 209, 212 - 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість в сумі 99 614 (дев'яносто дев'ять тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 40 копійок та 996 (дев'ятсот дев'яносто шість) гривень 14 копійок у відшкодування судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий