АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8112/15 Справа № 185/2201/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бабій С. О. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Глущенко Н.Г.

при секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

25.02.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, за яким з урахуванням уточнень позову просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 13 306,80 грн., моральну шкоду в сумі 4 000 грн., та понесені судові витрати по сплаті за проведення будівельно-технічної експертизи в сумі 2 000 грн. і по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилався на те, що 17.12.2014 року у квартирі АДРЕСА_1, квартиронаймачем якої є відповідач, стався зрив крана на батареї опалення, внаслідок чого відбулося затоплення гарячою водою квартири АДРЕСА_2 власником якої є позивач. Внаслідок затоплення було пошкоджено майно позивача, спричинена позивачу шкода складає 13306,80 грн. виходячи із вартості ремонтно-будівельних робіт разом із будівельними матеріалами, які необхідно виконати у квартирі для відновлення її стану. Також вказує, що із-за неправомірних дій відповідача, у зв'язку із хвилюванням із-за пошкодженого майна, позивачу спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 4 000 грн. З наведених підстав позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року ухвалено: позов задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у сумі 13 306,80 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі у сумі 2 243,60 грн. у тому числі 2000, 00 грн. витрат, пов'язаних із проведенням судової будівельно-технічної експертизи та 243,60 грн. витрат по сплаті судового збору; у іншій частині позовних вимог - відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди у сумі 13 306,80 грн. та витрат, пов'язаних із проведенням судової будівельно-технічної експертизи в сумі 2000,00 грн., яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та порушені норми процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 Відповідач є наймачем квартири АДРЕСА_1. Вищезазначена квартира НОМЕР_1 у відповідності до планування будинку 30 по вул. Промисловій знаходиться над квартирою позивача.17 грудня 2014 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_2 внаслідок зриву крану на тепловій батареї у квартирі відповідача. Внаслідок цього приміщення квартири НОМЕР_2 і майно позивача ОСОБА_3 було залито та пошкоджено водою. Відповідні обставини підтверджуються актом про аварію № 23 від 17.12.2014 року складеним комісією у складі голови та членів правління ОСББ «Промислова 30», та з яким під розпис ознайомлені сторони у справі. Із вказаного акту вбачається, що у 2012 році кран на батареї опалення у квартирі АДРЕСА_1 був замінений на звичайний, замість крана «Маєвського». Для визначення розміру завданої шкоди та вартості відновлювального ремонту на виконання ухвали суду від 15 квітня 2015 року судовим експертом ОСОБА_4 було проведено судову будівельно-технічну експертизу, відповідно до експертного висновку № 14 від 16.05.2015 pоку, вартість ремонтно-будівельних робіт разом із будівельними матеріалами, які необхідно виконати в квартирі АДРЕСА_2, що виникли в результаті її залиття 17.12.2014 року, складає 13 306,80 грн. При огляді судом матеріалів експертного висновку та таблиць фотофіксації технічного стану приміщень квартири АДРЕСА_2, було встановлено наявність чітко виражених слідів залиття та пошкоджень оздоблювальних покриттів у приміщеннях квартири, що належить позивачу.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову виходив з того, що оскільки факт залиття помешкань позивача водою з квартири відповідача встановлено судом на підставі пояснень сторін та матеріалів справи, причинно-наслідковий зв'язок між аварією у системі теплопостачанні 17.12.2014 року в квартирі відповідача, кран на батареї опалення у квартирі АДРЕСА_1 був замінений на звичайний, замість крана «Маєвського», та заподіянням шкоди приміщенням та майну позивачу, на думку суду, є беззаперечним. Суд критично відноситься до заперечень відповідача відносно того, що акт про аварію № 23 від 17.12.2014 року є неналежним доказом, оскільки за формою не відповідає акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), який є додатком № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76, так як він містить у достатньому обсязі потрібну змістовну інформацію. Таким чином, суд вважає, що майнова шкода, що була спричинена позивачу внаслідок залиття належної йому квартири АДРЕСА_2 джерело якого знаходилось в квартирі НОМЕР_1 цього ж будинку, повинна бути відшкодована заподіювачем шкоди - відповідачем по справі, шляхом стягнення з неї на користь позивача 13 306, 80 грн. (що відповідає вартості ремонтно-відновлювальних робіт згідно висновку судово-будівельної експертизи). Враховуючи, що позивачем не надано жодних доказів, які свідчать про характер та обсяг завданих ньому відповідачем страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), суд вважає вимогу про відшкодування моральної шкоди недоведеною.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір відносно оскарженої частини рішення суду.

Спірні правовідносини у сторін виникли стосовно відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири водою.

Згідно до вимог статті 177 ЖК України, - громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування. Наймачі жилих приміщень на умовах і в порядку, що визначаються законодавством Української РСР, повинні провадити за свій рахунок поточний ремонт жилих приміщень. Якщо необхідність у проведенні внутріквартирного поточного ремонту викликана пошкодженням частин будинку, інженерного обладнання або зв'язана з капітальним ремонтом будинку чи його конструктивних частин, цей ремонт провадиться наймодавцем або за його рахунок. Перелік робіт, що належать до внутріквартирного поточного ремонту, встановлюється правилами користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території та Типовим договором найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" саме на експлуатуючій організації лежить обов'язок здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період, а також утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій.

Згідно п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року, наймачі зобов'язані забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

Згідно із зазначеними нормами обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що факт залиття жилого приміщення, яке належить позивачу, мав місце 17 грудня 2014 року, що підтверджено актом про аварію № 23 від 17.12.2014 року складеним комісією у складі голови та членів правління ОСББ «Промислова 30» (а.с.7). Цей факт не заперечувала відповідач. Протиправна поведінка відповідача полягає в тому, що вона як наймач зобов'язана бережно ставитися до обладнання, розташованого в квартирі, слідкувати за його належною експлуатацією, але допустивши у себе в квартирі безконтрольний витік води за причиною зриву крана теплової батареї, оскільки зі слів відповідача вона здійснила заміну крану в 2012 році на неналежний, внаслідок чого мало місце залиття квартири належної позивачу, яке привело до спричинення шкоди позивачу, тим самим не виконавши обов'язки наймача жилого приміщення, у зв'язку з чим суд правильно прийшов до висновку щодо вини відповідача в спричиненні шкоди.

Відповідач не скористалась своїм правом довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди, тому суд першої інстанції вірно поклав на неї відповідальність у спричиненні шкоди позивачу.

Розмір спричиненої матеріальної шкоди встановлено відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 14 від 16.05.2015 pоку, вартість ремонтно-будівельних робіт разом із будівельними матеріалами, які необхідно виконати в квартирі АДРЕСА_2, що виникли в результаті її залиття 17.12.2014 року, складає 13 306,80 грн. (а.с.30-52), що не спростовуються доказами у справі.

Не погодившись з розміром шкоди, відповідач не скористалась своїм правом довести наявність іншого розміру спричиненої нею шкоди, тому суд першої інстанції вірно поклав на неї відповідальність у спричиненні шкоди позивачу на підставі наданих ним доказів.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги щодо прийняття судом неналежного доказу по справі, а саме акту про аварію, судова колегія вважає неспроможними, оскільки вказані доводи були предметом оцінки суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, стосуються переоцінки доказів справи, а тому підстав для зміни чи скасування судового рішення не вбачається.

Згідно з вимогами статті 212 ЦПК України, - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Доводи апеляційної скарги щодо не згоди з розміром спричиненої майнової шкоди, не згоди з висновком проведеної судової експертизи, судова колегія вважає неспроможними, оскільки суд першої інстанції дослідив висновок експертизи та вирішуючи спір суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а відповідачем не доведено суду інший розмір майнової шкоди, не спростовано висновок експертизи, оскільки нею не заявлено клопотання про проведення повторної експертизи про що їй було роз'яснено судом, тобто не скористалась відповідач своїм правом щодо звернення до суду із клопотанням про проведення повторної судової експертизи.

Крім того, зазначені доводи апелянта не є підставою для відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому не було предметом апеляційного перегляду.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді Н.Г. Глущенко

З.М. Пономарь