Номер провадження: 22-ц/785/2743/15
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ АБ "Південний" про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року,

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ПАТ АБ "Південний" за рахунок предмету іпотеки, а саме: житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, задовольнив свої вимоги за кредитним договором № СВ 18 від 29.05.2008 року. При цьому на момент задоволення банком вимог за кредитним договором вартість предмету іпотеки значно перевищувала суму заборгованості за кредитним договором, що підтверджено звітом про проведення незалежної експертної оцінки нерухомого майна, складений ПП "Лідер Консалт" 20.06.2013 року.

Зазначив, що на теперішній час у банка перед ОСОБА_3 існує заборгованість по відшкодуванню іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки у сумі 131 502,15 Євро.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 09.04.2008 року між ПАТ АБ "Південний" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № СВ 18.

В забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором, згідно договору іпотеки посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 29.05.2008 року за № 7944, в іпотеку банку було передано житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь - яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави "Позика", якщо інше на встановлено цим параграфом і не виходить з суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Відповідно до вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № СВ 18 від 09.04.2008 року АБ "Південний" стягнув заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме шляхом реєстрації за собою права власності на нерухоме майно: житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки згідно договору іпотеки посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 7944 від 29.05.2008 року, і який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № СВ 18 від 09.04.2008 року, станом на дату реєстрації права власності банком на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складала 149 002,24 Євро та 2874,94 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України одним із видів застави є іпотека - застава нерухомого майна.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Також, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодеражтеля або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п. 3.3, 4.1 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перелічених в даному положенні договору способів, в тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір іпотеки з відповідним застереженням. (а.с. 149)

Отже, наявність в іпотечному договорі зазначеного застереження свідчить про те, що підписанням іпотечного договору іпотекодавець засвідчив надання своєї згоди іпотекодержателю на прийняття останнім одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмета іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору та вимог чинного законодавства України.

За своїм змістом зазначене в іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя цілком відповідає вимогам ст. ст. 626 - 628 ЦК України, тобто становить визначену на розсуд сторін правочину і погоджену ними домовленість, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, при цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Пунктами 4.1. та 4.3. зазначеного договору іпотеки сторони досягли згоди з приводу того, що у випадку набуття іпотекодержателем права власності останній набуває предмет іпотеки у власність за вартістю визначеною на момент такого набуття на підставі незалежної експертної оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, якого обирає іпотекодержатель для здійснення такої оцінки. Звіт про оцінку підлягає рецензуванню. Звіт про оцінку предмета іпотеки, за наслідками якого встановлено, що звіт відповідає вимогам чинних нормативно-правових актів з оцінки майна, є остаточним і перегляду за ініціативою будь-якої з сторін договору іпотеки не підлягає. (а.с. 152-153)

Дане положення договору узгоджується з нормами ч. 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", згідно якої іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 1. ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1. ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належні формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, виходячи з порядку, умов та обставин укладення договору іпотеки між сторонами, добровільності даного договору з боку позивача, умови договору відповідають нормам цивільного законодавства України.

Згідно звіту ПП "Лідес Консалт" від 20.06.2013 року, який замовлявся позивачем про проведення незалежної експертної грошової оцінки нерухомого майна житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 складає 3 339 710,00 гривень. (а.с. 29-56)

Відповідно до рецензії вих. № 863 від 26.09.2014 року, виготовленої Представництвом експертної ради УТО в Одеській області, звіт ПП "Лідес Консалт" від 20.06.2013 року процедура оцінки вартості об'єкта оцінки порівняльним методом не відповідає вимогам діючих на дату оцінки нормативно-методичних документів, є неякісним і не може використовуватися. (а.с. 142-144)

Згідно звіту про оцінку, складеного 21.05.2013 року ТОВ "Оціночна компанія "Вега", який замовлявся відповідачем вартість предмету іпотеки - житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, складає 1 373 000,00 гривень. (а.с. 96-136)

На вказаний звіт про оцінку від 21.05.2013 року складений ТОВ "Оціночна компанія "Вега", ТОВ "Експертне бюро "Айстра" складено рецензію від 30.05.2013 року, якою встановлено відповідність звіту про оцінку вимогам чинного законодавства, матеріали, на підставі яких, проведена оцінка визнані достатніми для її проведення, методологія оцінки визначена як обґрунтована, а звіт класифікований як такий, що в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна. (а.с. 137-141)

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до правильного висновку про те, що оцінка, на підставі якої банком було здійснено прийняття предмету іпотеки у власність відповідає умовам п.п. 4.1., 4.3 договору іпотеки, ч. 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" та вимогам нормативно-правових актів оцінки майна, а доводи апеляційної скарги, щодо оцінки вартості предмета іпотеки при зверненні стягнення належними та допустимими доказами недоведені та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Одночасно судова колегія звертає увагу на те, що якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, вона зобов'язана за змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК України довести інший його розмір, зокрема подати клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи. Проте в межах розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача клопотань про призначення та проведення судової експертизи не заявляв.

Крім того, станом на 20.06.2014 року сума заборгованості за кредитним договором № СВ 18 від 09.04.2008 року складала 149 002,24 євро, а вартість майна прийнятого у власність банком складала 1 373 000,00 гривень. Отже, всупереч доводів скарги, на момент прийняття у власність предмету іпотеки, сума заборгованості за кредитним договором значно перевищувала вартість прийнятого у власність майна і в даному випадку відсутнє будь-яке перевищення вартості предмета іпотеки над сумою заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева