Провадження № 2/645/1635/15
Справа № 645/4668/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бабкової Т.В.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16.12.2013р. шлюб між нею та відповідачем було розірвано, в рішенні суду було зазначено, що з 2009р. подружжя припинило спільне проживання та з цього часу відповідач мешкає окремо від дружини та сина. Крім того, рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 20.11.2012р. з ОСОБА_3 на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. За період з 01.03.2014р. по 01.04.2015р. аліменти позивачка від відповідача на утримання сина не отримує. Таким чином ОСОБА_2 зазначає, що відповідач з 2008р. не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, жодного звязку з сином не підтримує та ухиляється від виконання батьківських обовязків, в звязку з чим вона звернулася до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що фактично спільне сімейне проживання з відповідачем припинилося, коли дитині було близько одного року, відповідач покинув сімю та став мешкати з іншою жінкою. Позивачка залишилася мешкати в квартирі ОСОБА_3 разом із дитиною та батьками відповідача. В 2013р. вона виїхала з цієї квартири, бо познайомилася з майбутнім чоловіком і невдовзі одружилася. В 2012р. в звязку з ненаданням у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини вона вимушена була стягнути аліменти в судовому порядку. Після присудження аліментів ОСОБА_3 сплачував їх на протязі двох місяців, після чого припинив виплачувати аліменти, посилаючись на відсутність роботи, і відновив їх сплату лише у вересні 2015р. після подання до суду позову про позбавлення його батьківських прав. Зараз дитина навчається у другому класі, батько жодного разу не був в його школі. Відповідач взагалі не цікавиться долею дитини, його потребами, з сином не спілкується, на протязі двох років на прохання позивачки посилався на зайнятість та уникав зустрічей із сином.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_5 проти позову заперечували. В судовому засіданні відповідач пояснив, що не заперечує того факту, що припинив мешкати однією сімєю з позивачкою, коли їхньому сину виповнилося один рік. Через непримиримі суперечки він вимушений був піти з квартири, проте в квартирі разом із його батьками залишилася проживати його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_6. Таким чином вони мешкали біля пяти років, позивачка не працювала, існувала за рахунок допомоги батьків відповідача. Зі свого боку сам ОСОБА_3 регулярно навідувався до батьків, надавав їм матеріальні кошти для забезпечення сина. В подальшому позивачка влаштувала своє особисте життя, вийшла заміж та разом із дитиною оселилася на зємній квартирі разом із новим чоловіком. З цього часу можливість спілкування батька, діда, баби з сином ОСОБА_6 стала обмеженою, з новим чоловіком у них склалися погані стосунки, ОСОБА_4 перестали давати для спілкування, не відповідають на їхні телефонні дзвінки.

Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не зявився, проте надав до суду заяву про слухання справи без їхньої участі з урахуванням інтересів малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, надали суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно зазначеної дитини.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що зявилися у судове засідання, допитавши свідків, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_4, 11.06.2008р. народження (а.с.6).

Судовим розглядом встановлено, що вказана дитини народилася за час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у шлюбі, якій було зареєстровано 29.02.2008р. Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 66.

На підставі заочного рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16.12.2013р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Як встановлено із змісту судового рішення причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння, поваги, постійні конфліктні ситуації, сварки між подружжям, на протязі року подружжя мешкало як чужі люди (а.с.7).

В судовому засіданні встановлено, що після реєстрації шлюбу місцем проживання подружжя та малолітньої дитини стала квартира відповідача ОСОБА_3 та його батьків, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Після того як малолітньому ОСОБА_4 виповнився рік відносини між його батьками край погіршилися, вони постійно сварилися з будь-яких питань, не могли знайти порозуміння, що призвело до відчуження, відповідач пішов з квартири, став мешкати з іншою жінкою, в той час як ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_6 залишилася мешкати разом із батьками ОСОБА_3

Як встановлено з пояснень відповідача ОСОБА_3, його батьків та рідної сестри, допитаних в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, з цього часу він регулярно відвідував квартиру батьків, бачився з дитиною, займався влаштуванням її до дитячого садку, залишав батькам гроші на потреби дитини, в той час як позивачка не працювала, перебувала на їхньому утриманні. В подальшому ОСОБА_2 влаштувалася на роботу, стала намагатися налагодити своє особисте життя, а в 2013р. разом із сином ОСОБА_6 виїхала з квартири АДРЕСА_2 на з»ємну квартиру, в який оселилася разом із іншим чоловіком, 16.12.2013р. в судовому порядку розірвала шлюб з ОСОБА_3 та вступила у новий шлюб. В подальшому в неї утворилися міцні сімейні стосунки з новим чоловіком, вони стали обмежувати зустрічі дитини із родичами з боку батька, відповідати на їхні телефонні дзвінки. Фактично родичі з боку батька на теперішній час обізнані лише щодо шкільного закладу, де проходить навчання ОСОБА_4.

Ті обставини, що малолітній ОСОБА_4 мешкає на теперішній час з матірю та її новим чоловіком ОСОБА_10 за адресою : АДРЕСА_3, випливає з наданого під час розгляду справи акту обстеження житлово-побутових умов від 09.10.2015р. (а.с. 46)

Матеріали справи свідчать, що на підставі заочного рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 20.11.2012р. з відповідача ОСОБА_3 було стягнуто на користь позивачки Лиман ( після одруження ОСОБА_10) І.В. аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/ 4 частини його заробітку, починаючи з 07.11.2012р. та до повноліття дитини (а.с.11-12).

Той факт, що на виконання обовязку матеріально утримувати дитину відповідач ОСОБА_3 після постановлення рішення суду перераховував грошові кошти свідчать пояснення позивачки, її матері ОСОБА_11, що за місцем реєстрації адреси проживання позивачки їй надходили грошові перекази, так і надані з боку відповідача квитанції про сплату аліментів за 2015р. на загальну суму 7599 грн. (а.с.39,65)

Доводи відповідача про його намагання після тимчасових проблем з наявністю роботи працевлаштуватися та уникнути заборгованості по сплаті аліментів підтверджуються наданою з його боку характеристикою з місця роботи, з якої вбачається, що він був працевлаштований з 05.02.2014р., за місцем роботи характеризується як в роботі та в побуті виключно з позитивного боку (а.с.38). Даних про надіслання виконавчого листа державною виконавчою службою за місцем роботи відповідача для належного відрахування аліментів суду не надано, також не було надано даних про застосування до нього будь-яких стягнень за ухилення від сплати аліментів. Фой факт, що при виникненні заборгованості по аліментам відповідач посилався саме на майнові труднощі та відсутність роботи, підтвердила в суді свідок ОСОБА_12

Крім того, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили суду, що за рахунок коштів відповідача надавали матеріальну допомогу та конфети під час лікування ОСОБА_4, забезпечили хлопчика канцелярськими виробами необхідними в звязку із вступом до 1-го класу середньої школи. Факт отримання такої матеріальної допомоги не заперечувався і самою позивачкою.

Даних про застосування адміністративних стягнень, проведення будь-якої профілактичної роботи органами опіки та піклування з приводу ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обовязків суду не надано.

Під час розгляду справи в суді було витребувано висновок опікунської ради відносно доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4. Орган опіки та піклування дослідивши усі обставини життя дитини лише за період одного року, прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. При цьому судом встановлено, що при наданні такого висновку безпідставно не прийнято до уваги, що ОСОБА_3 поновив виплату аліментів, має бажання зі свого боку приймати участь у вихованні сина, який мешкає окремо, визнає авторитет матері та її нового чоловіка, з яким він мешкає, хвилюється та не розуміє, що відбувається у родині (а.с.49-50).

На думку суду диспозиція ст.164 СК України, яка передбачає позбавлення батьківських прав, та не передбачає попереднього застосування до винної особи заходів попереднього, досудового впливу (накладення адміністративної відповідальності, розгляд його поведінки органом опіки та піклування, виховний вплив з боку уповноважених міліції та ін.), однак не застосування таких заходів може стати підставою для відмови у позові у випадку каяття батька.

Під час розгляду даного спору суд вважає, що позбавлення батька батьківських прав відносно його малолітнього сина є крайньою мірою, яка повинна бути застосована судом у випадку, якщо ухилення від виконання своїх батьківських обовязків становить реальну небезпеку для життя та здоровя дитини, негативно впливає на процес його розвитку та виховання.

З пояснень відповідача та свідків з його боку встановлено, що влітку 2015р. в їх сімї сталася сумна подія, трагічно загинув племінник відповідача, навіть після цих сумних подій позивачці також телефонували, проте вона знову не відповідала на дзвінки. За таких обставин відповідач наголошує, що має єдиного сина ОСОБА_6, а його батьки єдиного онука, відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає приймати участь у вихованні, розвитку та утриманні ОСОБА_4, сподівається знайти порозуміння з приводу своєї участі у вихованні сина з позивачкою, а у випадку відсутності такої згоди вирішувати цей порядок за допомогою органів опіки та піклування.

З урахуванням усього встановленого та проаналізованого судом вище суд приходить до висновку, що на теперішній час позовні вимоги ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4., 11.06.2008р. народження, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, ст.164 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у розгляді справи, до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя