Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Івашковича І.І.

при секретарі: Гайданка Г.В.,

за участю представника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 внутрішніх справ України до обласного центру медико-соціальної експертизи управління охорони здоров»я Закарпатської обласної державної адміністрації, до ОСОБА_3 про визнання рішення протиправним та зобов»язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 внутрішніх справ України звернувся з даним позовом до відповідача обласного центру медико-соціальної експертизи управління охорони здоров»я Закарпатської обласної державної адміністрації, яким просить визнати незаконним акт №2237 від 11.09.2013 огляду обласного центру медико-соціальної експертизи управління охорони здоров»я Закарпатської обласної державної адміністрації, зобов»язати відповідача скасувати ОСОБА_3 першу «Б» групу інвалідності з ступенем втрати працездатності-80%, отримане в період проходження військової служби в органах внутрішніх справ.

Ухвалою суду від 13.11.2014 до участі у справі як відповідача залучено ОСОБА_3.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує порушенням оскаржуваним актом огляду №2237 його прав, оскільки зазначеним актом ОСОБА_3 встановлено першу «Б» групу інвалідності, ступінь втрати працездатності -80%, категорія захворюваності отримане в період проходження військової служби в органах внутрішніх справ, а отже такий відповідно до п.5 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою КМУ від 12.05.2007 №707, є підставою для прийняття МВС України рішення про проведення працівнику міліції виплати одноразової грошової допомоги за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання ОСОБА_2 внутрішніх справ України.

Не погоджуючись із актом №2237 від 11.09.2013 обласного центру МСЕК, позивач стверджує, що таким визначено захворювання ОСОБА_3, які відсутні у переліку захворювань, встановленому у п.3.2 Інструкції про встановлення групи інвалідності, затвердженої наказом ОСОБА_2 охорони здоров»я України від 05.09.2011 №56, зареєстр. в ОСОБА_2 юстиції України 14.11.2011 за №1295/20033.

Позивач не погоджується також із причиною встановлення інвалідності. Стверджує при цьому, що відповідно до п. 2.4 вказаної Інструкції причини інвалідності встановлюються згідно з п.26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317. Однак, у акті №2237 від 11.09.2013 комісією не визначено, які захворювання пов»язані з проходженням служби, а які відносяться до загальних захворювань.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги заперечив, позовні вимоги вважає безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню. Стверджує, що права МВС України жодним чином не порушені, він до МВС України із заявою про виплату одноразової допомоги працівнику міліції не звертався.

Наголошує також, що втрату 80% професійної працездатності визнано Ужгородською міськрайонною комісією МСЕК 17.07.2003 при встановленні йому інвалідності другої групи, а інвалідом першої «Б» групи його визнано та причини інвалідності як захворювання, отримане в період проходження служби в органах внутрішніх справ, встановлено актом обстеження №2570 Ужгородським міськрайонним МСЕК 06.03.2012. Відтак, заперечує, щоступінь втрати працездатності, група інвалідності та причина інвалідності встановлена оспорюваним актом. Наголошує, що акт огляду від 06.03.2012 є чинним, обласним центром МСЕК не відмінявся. Зазначає також, що акт №2237 від 11.09.2013 заочного огляду, складений обласним центром МСЕК, не є правовим, оскільки постановою КМУ №1317 від 03.12.2009 заочного перегляду інвалідності не передбачено, а згідно п.22 цієї постанови повторний огляд інвалідів проводиться тільки по заяві інваліда. Однак, він із такою заявою до обласного МСЕК не звертався.

Проаналізувавши доводи сторін, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, щопередбаченіКонституцією та законами України.

Згідно Положення про ОСОБА_2 охорони здоров»я України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №467/2011, МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері охорони здоров'я, формуванні державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням. Відповідно до покладених на нього завдань МОЗ України затверджує, зокрема, порядок проведення медико-соціальної експертизи з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності особи.

Відповідно до п. 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2009р. №1317 (надалі -Положення №1317), медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно п. 4 Положення №1317, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при ОСОБА_2 охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Пунктом 19 Положення №1317 передбачено, що комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

При цьому, згідно п. 6. Положення №1317, висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації інваліда, обов'язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Виходячи із змісту наведених правових норм, формою волевиявлення висновків комісії є відповідні акти огляду, які є обов'язковими до виконання усіма юридичними та фізичними особами, яких вони стосуються.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 24 Положення №1317 форма документів, що використовується у роботі комісій, затверджується МОЗ.

Наказом ОСОБА_2 охорони здоров'я від 19 травня 2003 року N 224 «Про затвердження форм медичної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях» затверджені форми облікової документації, що використовуються в діяльності медико-соціальних експертних комісій: форма N 157/о - Акт огляду МСЕК, форма N 157-1/о - Виписка із акта огляду МСЕК, Довідка до акта огляду МСЕК.

Аналізуючи положення вказаних нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що правом на встановлення групи інвалідності, встановлення ступеню втрати працездатності, причин виникнення інвалідності наділена лише медико-соціальна експертна комісія, яка здійснює огляди осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на підставі направлення відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Відповідно, суд у питаннях оцінки правильності встановлення групи інвалідності, виходячи при цьому із наявності відповідних захворювань, а також встановлення причин інвалідності, не наділений спеціальними медичними знаннями, а може лише перевірити законність процедури проходження громадянином медико-соціальної експертизи, а у медичних питаннях покладається на відповідних фахівців-медиків.

Натомість позивачем процедурні питання проходження відповідачем ОСОБА_3 медико-соціальної експертизи не оспорюється. Позовні вимоги стосуються аналізу та оцінки правильності встановлення ОСОБА_3 інвалідності першої «Б» групи, причин інвалідності, що повністю перебуває в межах компетенції медико-соціальних експертних комісій.

Із матеріалів справи слідує, що актом №622/15 огляду (повторного) Ужгородської міськрайонної МСЕК від ОСОБА_4 встановлено першу «Б» групу інвалідності внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби в органах МВС України, інвалідність встановлена безтерміново, встановлено ступінь втрати працездатності 100%.

Оспорюваним актом №2237 від 11.09.2013 повторного заочного огляду, складеним обласним центром МСЕК, фактично підтверджено правильність вирішення і оформлення акту №622/15 від 06.03.2012 щодо встановлення першої «Б» групи інвалідності внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби в органах МВС України, однак зазначено про ступінь втрати працездатності 80%, чим підтверджено довідку Ужгородської міжрайонної МСЕК від 17.07.2003 до акта №887/3 від 17.07.2003 про ступінь втрати працездатності ОСОБА_3 -80%.

Таким чином, група інвалідності ОСОБА_3, причини захворювань та ступінь втрати працездатності встановлено створеними в установленому порядку медико-соціальними експертними комісіями, висновки яких у формі акту огляду МСЕК і довідки до акту огляду МСЕК є обов»язковими до виконання.

Вирішення питання щодо встановлення або скасування ОСОБА_3 першої «Б» групи інвалідності з ступенем втрати працездатності -80%, отриманого в період проходження військової служби в органах внутрішніх справ,згідно з чинним законодавством України віднесено до компетенції уповноважених органів медико-соціальної експертизи втрати працездатності.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін ті інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на встановлені факти та викладені нормативно-правові положення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання незаконним акту №2237 огляду обласного центру МСЕК управління охорони здоров»я Закарпатської ОДА від 11.09.2013 та покладання обов»язкускасуватиСержанову В.П. першу «Б» групу інвалідності із ступенем втрати працездатності -80%, отриманого в період проходження військової служби в органах внутрішніх справ.

Керуючись: ст.ст.10,11,214,215 ЦПК України, ч.2 ст.19 Конституції України, п.п. 3,4,6,19 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2009р. №1317суд

РІШИВ:

У позові ОСОБА_2 внутрішніх справ України до обласного центру медико-соціальної експертизи управління охорони здоров»я Закарпатської обласної державної адміністрації, до ОСОБА_3 про визнання акту №2237 огляду обласного центру медико-соціальної експертизи управління охорони здоров»я Закарпатської обласної державної адміністрації від 11.09.2013 року незаконним, зобовязанні скасувати ОСОБА_3 першу «Б» групу інвалідності з ступенем втрати працездатності 80%, отримане в період проходження військової служби в органах внутрішніх справ - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Івашкович І.І.