Справа № 369/1980/14 Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/3977/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 42 27.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

27 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Олійника В.І., Коцюрби О.П.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, який діє від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_8, треті особи: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яка діє від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні квартирою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2015 року,

встановила:

В лютому 2014 року позивач звернувся до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_8, треті особи: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яка діє від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_11 з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Свої позовні вимоги обґрунтовував наступними обставинами.

З вищевказаним позовом ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у неприватизованій квартирі АДРЕСА_1, разом зі своєю родиною, а саме: позивач ОСОБА_2, його дружина - ОСОБА_9, його син - ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1, його донька - ОСОБА_10, його онук ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також у квартирі зареєстровані та проживають члени сім'ї відповідачів, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вищевказана квартира складається з трьох жилих кімнат: - 17,0 кв.м., 9,7 кв.м., 14,7 кв.м.

На теперішній час відповідачі, як зазначає позивач, самовільно зайняли житлові кімнати 17,0 кв.м., та 9,7 кв.м.. Нікого до даних кімнат не впускають, тим самим створили іншим мешканцям перешкоди у користуванні квартирою.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив суд: зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5, що діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, усунути перешкоди у користуванні житловими кімнатами 17,0 кв.м., та 9,7 кв.м., у квартирі АДРЕСА_2, шляхом надання доступу до вищевказаних житлових кімнат ОСОБА_2, який діє від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10, що діє від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що право власності на квартиру ОСОБА_2 належним чином не зареєстровано, позивач не є законним власником квартири. Доказів того, що позивач зареєстрував право власності на спірну квартиру в матеріалах справа не містяться.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у неприватизованій квартирі АДРЕСА_1, разом зі своєю родиною, а саме: позивач ОСОБА_2, його дружина - ОСОБА_9, його син - ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1, його донька - ОСОБА_10, його онук ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також у квартирі зареєстровані та проживають члени сім'ї відповідачів, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вищевказана квартира складається з трьох жилих кімнат: - 17,0 кв.м., 9,7 кв.м., 14,7 кв.м.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням є необґрунтованими та не доведеними.

Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Інших доводів, які б спростували законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

Оцінюючи надані суду докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції законно відмовив у задоволенні позову, оскільки в суді не було доведено, що позивач, як власник може звернутися за захистом свого порушення права та вимагати від інших осіб не чинити перешкод в користуванні його майном, є безпідставними та передчасними.

Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції було встановлено, що у спірних кімнатах мешкає відповідач ОСОБА_5 разом зі своєю родиною та постійно користується даними кімнатами. Спірні кімнати не є прохідними й позивачу з його родиною не потрібно використовувати їх для проходу до кімнати, в якій мешкає він зі своєю родиною. В спірних кімнатах знаходяться особисті речі відповідача ОСОБА_5 та її родини.

Таким чином, належних та допустимих доказів щодо ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків, відповідно до ст. 60 ЦПК України позивачем не надано, а тому підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його оголошення.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Олійник В.І.

Коцюрба О.П.