Єдиний унікальний номер 725/2105/14-ц
Номер провадження 2/725/481/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2015 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Бакун Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені та зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

Посилався на те, що 04 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (яке в подальшому перейменовано в ПАТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов договору, погоджених сторонами, ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в розмірі 44 000 доларів США зі сплатою 13,90% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення по 03 жовтня 2018 року.

В подальшому 25 серпня 2009 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 04.10.2007 року.

У якості забезпечення повернення кредиту між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 04 жовтня 2007 року було укладено договір поруки №147220.

Разом з тим, ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим у нього перед позивачем станом на 23 жовтня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 39170, 55 доларів США та 187 949 грн. 23 коп.

Уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту у розмірі 39170, 55 доларів США та 187 949 грн. 23 коп., а також витрати по сплаті судового збору.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним.

У своєму позові посилався на те, що під час підписання кредитного договору та додаткових угод, сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, які передбачені законодавством.

Зокрема, в договорі не зазначено ціни договору, абсолютне дорожчання кредиту, відносне дорожчання кредиту, реальну відсоткову ставку по кредиту, сукупну вартість кредиту із врахуванням супутніх витрат.

Крім того, кредитний договір не містить детального розпису загальної вартості кредиту для споживача; дати та суми видачі кредиту; річної відсоткової ставки за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та сплати страхових сум.

Також визначений ОСОБА_3 порядок розрахунку процентів за користування кредитом, на його думку, є невірним та суперечить нормам чинного законодавства України.

Більше того, працівником ОСОБА_3 не було надано йому примірник кредитного договору.

Просив суд, визнати недійсний договір про надання споживчого кредиту №0 від 04 жовтня 2007 року укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк».

Представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримали та підтвердили викладені у ньому обставини. Просили його задовольнити. Щодо задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 заперечували, про що надали свої письмові заперечення.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_1 та представник відповідачів ОСОБА_6 зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. У задоволенні позову ОСОБА_3 просили відмовити з підстав викладених у зустрічному позові.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов ПАТ «УкрСиббанк» обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Частиною 1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, судом встановлено, що 04 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №193 Чернівецького управління Подільського регіонального департаменту Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0 (а.с.5-12).

Відповідно до умов договору, погоджених сторонами, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 44 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,9% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення не пізніше 03 жовтня 2018 року.

Цього ж дня, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 04.10.2007 року (том 2 а.с.171).

Вказаною угодою додано до кредитного договору Додаток №2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, Додаток №3 ОСОБА_3. Також викладено в новій редакції деякі пункти кредитного договору (а.с.171-177).

В подальшому, 25 березня та 25 серпня 2009 року, між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 укладено Додаткові угоди №1 та №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 04.10.2007 року щодо зміни графіка погашення кредиту (том 2 а.с.178-181).

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 04 жовтня 2007 року укладено договір поруки №147220, за умовами якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобовязань (том 1 а.с.17-18).

Крім того, умовами договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору (п.п.1.3.).

Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п.п.1.4).

Причини невиконання Боржником своїх зобовязань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобовязань за договором (п.п.1.5).

Таким чином, судом достовірно встановлено, що між сторонами існували договірні зобовязання, які банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 у користування кредитні кошти.

Разом з тим, ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконав, у визначений в договорі строк кошти не повернув, чим порушив умови укладеного між сторонами договору та відповідно прострочив виконання взятих на себе зобовязань, що призвело до утворення заборгованості по сплаті кредиту, яка згідно із наданим позивачем розрахунком, станом на 23 жовтня 2015 року становить 39 170, 55 доларів США та 187 949 грн. 23 коп., з яких 29 587,85 доларів США заборгованість за простроченим кредитом; 9 582,70 доларів США заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 121 088 грн. 97 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 66 860 грн. 26 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с.214-227).

Як розяснив пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином, заборгованість в іноземній валюті, відповідно до курсу Національного банку України, станом на день ухвалення рішення, тобто на 25 грудня 2015 становить 899 355 грн. 83 коп.

У звязку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору, позивач 26 лютого 2014 року надіслав відповідачам вимоги про погашення простроченої заборгованості, однак відповідачі жодним чином на неї не відреагували (а.с.34-40).

Так, відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст.530 ЦК України)).

Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконав взятих на себе зобовязань за кредитним договором, й відповідно не надав доказів своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, згідно із положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання (ст. 541 ЦК України).

У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України).

Виходячи з наведеного, позичальник ОСОБА_1 та поручитель ОСОБА_2 несуть солідарну відповідальність за виконання вимог кредитного договору.

Таким чином, суд вважає, що вказаний вище борг по кредитному договору підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача у повному обємі.

Крім того, згідно розяснень, які містяться у постанові пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

У звязку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем у звязку із зверненням до суду з даним позовом пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог.

Поряд із цим, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного:

Так, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ч.ч.1,2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладення спірного кредитного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Крім того, відповідно до положень п. п. 2.1., 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168 банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, ОСОБА_3 зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

Відповідно до п.3.2. розділу 3 Правил, вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Підпунктами 3.7.,3.8 Правил передбачено, якщо умовами кредитного договору передбачено або допускається використання кількох альтернативних варіантів надання банківських послуг, які є супутніми до кредитної операції (зокрема погашення заборгованості готівковими коштами до банку або шляхом безготівкового розрахунку), банк зобов'язаний надати клієнту вичерпну інформацію про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг. У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

При цьому, із оспорюваного кредитного договору, зокрема п.п. 7.12 вбачається, що сторони домовилися вважати, що, уклавши цей Договір, Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обовязки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього Договору отримав від ОСОБА_3 інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Слід зазначити, що за змістом ч.2 ст.1056 ЦК України, позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на момент укладення спірного кредитного договору, визначено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Разом з тим, як встановлено судом, позивач своїм правом визначеним ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не скористався.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що Банк, керуючись ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. п. 2.1, 2.4 та 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та скупну вартість кредиту, надав позивачу інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту, а також інформацію про всі витрати, пов'язані з одержанням кредиту, що також підтверджується відповідним графіком платежів. Вказані документи були підписані особисто позивачем, що свідчить про те, що він був з ними ознайомлений належним чином та, що всі умови договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього в момент підписання.

Також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні й посилання відповідача ОСОБА_1 з приводу того, що йому не було надано працівником ОСОБА_3 примірника кредитного договору.

Так, вказані твердження ОСОБА_1 спростовуються відміткою в кредитному договорі, яка свідчить про те, що він особисто 04 жовтня 2007 року отримав вказаний договір.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року по справі №6-80цс13, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Крім того, варто зазначити, що в процесі судового розгляду справи не встановлено, що спірний договір кредиту та додаткові угоди укладені до нього містить умови, які є несправедливими та такими, що містять істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін й відповідно не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Також судом встановлено, що потягом тривалого часу ОСОБА_1 виконував умови договору, та у нього не виникало сумнівів у правомірності його укладення.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що сторонами під час укладення спірного кредитного договору та в подальшому додаткових угод до нього на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови кредитного договору, зокрема щодо порядку повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій, комісії за управління кредитом, а тому відсутні підстави для визнання договору недійсним, крім того в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що під час укладення договору було допущено порушення чинних на той момент норм права, а також, що умови договору є дискримінаційними або ж несправедливими по відношенню до позивача.

Варто зазначити, що з метою зясування всіх фактичних обставин справи, а саме підтвердження чи спростування посилань відповідача ОСОБА_1 з приводу невірного нарахування ОСОБА_3 суми боргу за кредитним договором, ухвалою суду від 27 квітня 2015 року було проведено судово-економічну експертизу.

З висновку судово-економічної експертизи №500 від 12 серпня 2015 року вбачається, що здійснений та наданий ОСОБА_3 розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 по сплаті процентів за кредит, погашення основної суми боргу перед банком відповідає дійсному розміру заборгованості.

Також відповідає умовам договору про надання споживчого кредиту та додатку №1 до договору розмір нарахованої суми штрафних санкцій, зокрема пені, що відображений в розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Крім того нарахування штрафних санкцій, зокрема збільшення відсоткової ставки до подвійного розміру відсоткової ставки, відповідає умовам Додаткової угоди №1 від 04 жовтня 2007 року до Договору про надання споживчого кредиту (а.с.148-158).

Отже, експерт дійшов до висновку, що наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідає вимогам чинного законодавства.

Таким чином, на думку суду, зустрічний позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 16, 203, 215, 627,628, 629, 638, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60,61, 64, 85, 88, 146, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 04 жовтня 2007 року в розмірі 39 170,55 доларів США, яка за курсом Національного банку України станом на 25 грудня 2015 року становить 899 355 (вісімсот девяносто девять тисяч триста пятдесят пять) грн. 83 коп. та 187 949 (сто вісімдесят сім тисяч девятсот сорок девять) грн. 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 1 722 (одна тисяча сімсот двадцять дві) грн. 34 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 1 722 (одна тисяча сімсот двадцять дві) грн. 34 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О.В. Вольська-Тонієвич