Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/160/14-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Матюшенка І.В., Широкової Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Мишаковської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі ПАТ «ВіЕйБі») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ВіЕйБі» про визнання недійсним додаткової угоди до кредитного договору, розірвання кредитного договору, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ВіЕйБі» про визнання припиненим договору поруки,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ «ВіЕйБі»,

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ПАТ «ВіЕйБі» звернулось до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27.10.2014 року (а.с. 174), просило стягнути солідарно з основного боржника ОСОБА_2, поручителя ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №198 від 06.03.2007 року в сумі 74105,71 доларів США та 78689,46 грн., яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов договору.

03.12.2014 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом (а.с. 193), у якому просив визнати припиненим договір поруки від 06.03.2007 року, укладений між ним та ПАТ «ВіЕйБі» з метою забезпечення кредитного договору від 06.03.2007 року. В обґрунтування позову зазначив, що внесення змін до забезпеченого порукою зобов'язання, зокрема підвищення відсотків за кредитним договором з 12,75 до 16,5 річних, з ним не погоджувалось. Крім того, судом касаційної інстанції 20.03.2013 року скасовано рішення апеляційного суду від 31.07.2012 року, яким розірвано кредитний договір від 06.03.2007 року. Рішення апеляційного суду діяло більше семи місяців, тому вважає поруку припиненою у відповідності до ч. 3 ст. 653, ч. 4 ст. 559 ЦК України

03.12.2014 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом (а.с. 195), у якому просила визнати недійсною додаткову угоду №1 від 05.12.2008 року до кредитного договору №198 від 06.03.2007 року у зв'язку з тим, що вона не підписувала останню. Також, посилаючись на ч. 2 ст. 651 ЦК України, просила розірвати кредитний договір, оскільки банком в односторонньому порядку підвищено відсоткову ставку, що є істотним порушенням умов договору.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року у задоволенні первісного позову ПАТ «ВіЕйБі» та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсною додаткову угоду №1 від 05.12.2008 року до кредитного договору №198 від 06.03.2007 року. У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про розірвання кредитного договору №198 від 06.03.20007 року скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення позову. На її думку, висновок суду про відсутність доказів щодо істотного порушення відповідачем умов кредитного договору є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання припиненим договору поруки від 06.03.2007 року скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення позову. На його думку, суд безпідставно відмовив у задоволенні його зустрічного позову, оскільки обсяг його зобов'язання за договором поруки збільшився внаслідок одностороннього підвищення банком відсоткової ставки за основним договором. Крім того, рішення апеляційного суду, яким було розірвано кредитний договір, діяло більше семи місяців, а тому вважає, що договір поруки є припиненим.

У апеляційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором та у частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 в частині визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 05.12.2008 року скасувати. Вважають рішення суду в цій частині безпідставним з огляду на: обґрунтованість вимог первісного позову щодо стягнення боргу в іноземній валюті; можливість підвищення відсоткової ставки згідно умов договору в односторонньому порядку без погодження з позичальником, оскільки такі дії банком здійснено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1; сплату підвищених відсотків позичальником, що свідчить про визнання підвищення відсоткової ставки.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2, ПАТ «ВіЕйБі» підлягають частковому задоволенню, а ОСОБА_3 - відхиленню з наступних підстав.

Установлено, що 06.03.2007 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк, правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі», укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 47000 доларів США строком до 05.03.2022 року зі сплатою за користування кредитом 12,75 % річних.

Цього ж числа, з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, з ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов'язався у разі невиконання та/або порушення боржником зобов'язань, погасити заборгованість за кредитним договором, відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники.

Додатковою угодою № 1 до кредитного договору від 05.12.2008 року внесено зміни до договору, згідно якої підвищено відсоткову ставку за користування кредитом з 12,75 % до 16,5 % річних.

Відповідно до висновку експерта від 02.08.2011 року підпис від імені ОСОБА_2 у графі «позичальник» додаткової угоди від 05.12.2008 року виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою з копіюванням «на око» підпису останньої.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наслідки порушення зобов'язання позичальником визначені ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якими передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Враховуючи, що ОСОБА_2 не підписувала додаткову угоду до кредитного договору від 05.12.2008 року, якою було підвищено відсоткову ставку за кредитним договором, що підтверджено висновком експерта, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання цієї угоди недійсною.

Суд, також, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про розірвання кредитного договору, оскільки наявність додаткової угоди, яка не була підписана ОСОБА_2 не може розцінюватися, як істотне порушення відповідачем умов кредитного договору, з якими вона погодилась при його укладанні, та не тягне наслідків, передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України. Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 у цій частині є безпідставними.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову, суд помилково виходив з того, що стягувати заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті не можна, оскільки єдиною грошовою одиницею, яка перебуває в Україні є гривня.

Такий висновок суду суперечить вимогам ст. 99 Конституції України, ст.192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, умовам договору.

Зокрема, ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Оскільки кредит правомірно наданий в іноземній валюті, позичальником в цій частині не оспорювався та є дійсним, боржником порушено умови зобов'язання, вимога ПАТ «ВіЕйБі» про стягнення боргу в іноземній валюті є обгрунтованою.

Разом з тим, твердження ПАТ «ВіЕйБі», що підвищення відсоткової ставки у грудні 2008 року відбулося правомірно, у відповідності до рішення правління банку №54 та умов договору, а тому заборгованість з цього часу підлягає стягненню з урахуванням відсоткової ставки 16% річних, є безпідставними з огляду на наступне.

Так, п. 5.1 кредитного договору передбачав повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки.

Проте, доказів про таке повідомлення ОСОБА_2 ПАТ «ВіЕйБі» не надано.

Одноразова сплата ОСОБА_2 у січні 2009 року відсотків в сумі 680 доларів США, при необхідних за підвищеною ставкою 589,61 доларів США, не свідчить про безумовне прийняття боржником пропозиції банку сплачувати проценти за новою ставкою у відповідності до ч.ч. 2,3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України.

Отже, рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню, з ухваленням колегією суддів нового рішення про часткове задоволення цього позову з урахуванням заборгованості за відсотковою ставкою 12,75 % річних відповідно до наданого суду апеляційної інстанції розрахунку заборгованості станом на 21.10.2014 року в сумі 64883,59 доларів США, що в еквіваленті у гривні становить 840280,25 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 41236 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 23647,59 доларів США.

У зв'язку із застосуванням відсоткової ставки 12,75%, підлягає частковому задоволенню вимога про стягнення на користь банку штрафу за несвоєчасне виконання зобов'язання за кредитним договором № 198 від 06.03.2007 року в сумі 38495,81 грн. за період з 01.02.2013 по 21.10.2014 року, яка заявлена в межах річного строку позовної давності, визначеного п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Зазначені суми колегія суддів стягує з боржника та поручителя в солідарному порядку у відповідності до умов договору поруки та ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України .

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів за первісним позовом підлягають стягненню на користь позивача, понесені останнім судові витрати в сумі по 1827 грн. з кожного.

Доводи ОСОБА_3 про те, що його порука припинилася у зв'язку з підвищенням відсоткової ставки без його згоди є безпідставними з огляду на наступне.

У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Враховуючи, що зміна відсоткової ставки за кредитним договором не відбулася, а обсяг відповідальності поручителя не змінився - підстави для визнання договору поруки припиненим із зазначених у зустрічному позові ОСОБА_3 мотивів відсутні. Крім того, пунктом 3.4 договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів без повідомлення поручителя та укладення окремої угоди.

Доводи ОСОБА_3 про те, що протягом семи місяців діяло рішення апеляційного суду Житомирської області від 31.07.2012 року, яким був розірваний кредитний договір, а тому порука у відповідності до ч.3 ст. 653, ч. 4 ст.559 ЦК України є припиненою, також безпідставні, оскільки зазначене судове рішення скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.03.2013 року.

Таким чином, висновок суду у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки за його безпідставністю є правильним.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити частково, а ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2 (ід. номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ід. номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» () заборгованість за кредитним договором № 198 від 06.03.2007 року в сумі 64883,59 доларів США, що в еквіваленті у гривні становить 840280,25 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 41236 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 23647,59 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 (ід. номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ід. номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» () штраф за несвоєчасне виконання зобовязання за кредитним договором № 198 від 06.03.2007 року в сумі 38495,81 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» () по 1827 грн. судового збору з кожного.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: