Справа № 2-2658/08
УХВАЛА

29 грудня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Петришин Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові в залі суду скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Галицького відділу державної вииконавчої служби Львівського МУЮ ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобовязання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

Заявниця звернулася до суду зі скаргою, в якій просить поновити строк для подання скарги на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, скасувати постанову державного виконавця Галицького ДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.06.2015р. та зобовязати державного виконавця Галицького ДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 звернутися до суду із поданням про обмеження ОСОБА_3 у виїзді за межі України. В своїй скарзі покликається на те, що 27.01.2015р. державний виконавець Галицького ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-2658/08, виданого 01.08.2008р. Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 38000 грн .боргу. 14.05.2015р. державний виконавець наклав арешт на все майно боржника ОСОБА_3 Однак, 30.06.2015р. державним виконавцем Галицького ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ОСОБА_1, з підстав п.2 ч.1 ст. 47, ст.50 Закону України Про виконавче провадження, яку вона отримала 27.10.2015р., чому пропустила строк для подання вказаної скарги з поважних причин, і вважає таку незаконною.

Представники заявниці в судовому засіданні скаргу підтримали, покликаючись на мотиви такої, та просять скаргу задовольнити.

Представник ОСОБА_3- ОСОБА_5 в судовому засіданні проти скарги заперечив та зазначивши, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.06.2015р. є правомірною. Вважає, що скарга в частині зобовязання державного виконавця звернутися до суду із поданням про обмеження ОСОБА_3 у виїзді за межі України не грунтується на вимогах закону. Просить в задоволенні скарги відмовити.

Представник Галицького ВДВС Львівського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, хоча належно повідомлялися про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду скарги у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представників заявниці і боржника, дослідивши матеріали справи, оглянувши цивільну справу №2-2658/08, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 385 ЦПК України пропущений строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У відповідності до ч.1 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Судом встановлено, що 10.11.2008р. Залізничним районним судом м.Львова затверджено мирову угоду, згідно якої ОСОБА_4 зобовязується до 20.11.2008р. відкрити розрахунковий рахунок в Ощадбанку України для перерахування коштів, а ОСОБА_3 зобовязується перерахувати на вказаний разрахунковий рахунок позивача 38000,00 грн., що еквівалентно 6529 доларам США по курсу НБУ станом на 10.11.2008р. шляхом внесення щомісячно до 20 числа кожного місяця, починаючи з грудня 2008р. платежів у гривнях із розрахунку 120 США по курсу НБУ на день оплати.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01.12.2014р. замінено стягувача ОСОБА_4 на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні з виконання ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 10.11.2008р., постановленої за наслідками розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та поновлено пропущений строк для предявлення виконавчого листа до виконання, виданого 01.08.2012р. Залізничним районним судом м.Львова, за наслідками справи №2-2658/08 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Залізничним районним судом м.Львова 01.08.2012р. видано виконавчий лист №2-2658/08 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 38000,00 грн. боргу.

На виконання вказаного виконавчого листа, постановою старшого державного виконавця Галицького ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП №46163530 від 27.01.2015р., та боржнику було надано строк до 03.02.2015р. для добровільного виконання рішення суду.

З долученого до матеріалів справи акту державного виконавця від 10.02.2015р. вбачається, що при виході державним виконавцем Табінським О.В. за місцем проведення виконавчих дій, а саме м.Львів, вул.Ш.Руставелі, 26/1а встановлено, на вимогу державного виконавця двері у квартирі не відчинили, боржнику залишено копію постанови про відкриття виконавчого провадження та виклик.

30.06.2015р. старшим державним виконавцем Галицького ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 винесено постанову ВП № 46163530 про повернення виконавчого документа стягувачеві ОСОБА_1 відносно боржника ОСОБА_3 Підставою для повернення виконавчого документові стягувачеві стала відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними /а.с.3/.

Також встановлено, що ОСОБА_1 лише 27.10.2015р. отримала копію оскаржуваної постанови, а тому суд вважає за можливе поновити їй строк для подання скарги, оскільки такий нею пропущений з поважних причин.

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

У відповідності до ст.ст. 1, 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно ч.1 ст.20 Закону України Про виконавче провадження виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна; право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувану.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Із змісту ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частинами 1 та 2 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України в абзаці першому пункту 20 своєї Постанови від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Водночас, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" (що відповідає пункту 2 частини 1 статті 47 цього Закону у чинній редакції), виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища, а також накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Галицький ВДВС ЛМУЮ не надав суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що державним виконавцем були проведені всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які були направлені на перевірку майнового стану боржника з виконання виконавчого листа №2-2658/08, виданого 01.08.2012р. Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 38000,00 грн. боргу.

Судом також встановлено, що державним виконавцем не вжито передбачених законом заходів щодо розшуку іншого майна боржника, оскільки згідно абз.2 п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що старшим державним виконавцем Галицького ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 не додержано вимог Закону України Про виконавче провадження при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.06.2015р., з підстав п.2 ч.1 ст. 47, ст.50 Закону України Про виконавче провадження, а тому така не може вважатися правомірною і підлягає скасуванню.

Згідно вимог п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За наведеного, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 щодо зобовязання старшого державного виконавця Галицького ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2 звернутися до суду із поданням про обмеження ОСОБА_3 у виїзді за межі України до задоволення не підлягає, оскільки відноситься до виключної компетенції державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 368, 383, 384, 385, 387 ЦПК України, ст.ст. 6, 11, 12, 20, 32, 52, 82 Закону України "Про виконавче провадження", суд

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою.

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Галицького відділу державної вииконавчої служби Львівського МУЮ ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №46163530 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.06.2015р.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: