Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 54 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно рятувальної служби Житомирської обласної ради про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно рятувальної служби Житомирської обласної ради . Просила: визнати незаконними та скасувати накази Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно рятувальної служби Житомирської обласної ради від 03 червня 2014 року №26 «Про попередження щодо скорочення посади медичної сестри служби» та від 01 серпня 2014 року № 53 «Про скорочення посади медичної сестри служби»; поновити її на роботі медичною сестрою; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 серпня 2014 року до дня поновлення на роботі, який на день предявлення позову становить 779 грн. 76 коп., та у відшкодування моральної шкоди стягнути 10 000 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що з 02 січня 2008 року працювала на посаді медичної сестри у Житомирській обласній комунальній спеціалізованій аварійно рятувальній службі Житомирської обласної ради. В період з 28 квітня 2014 року по 29 липня 2014 року обиралася до складу профспілкового комітету Професійної спілки працівників служби. 03 червня 2014 року керівником служби видано наказ № 26 «Про попередження щодо скорочення посади медичної сестри служби», а 01 серпня 2014 року № 53 «Про скорочення посади медичної сестри служби», згідно якого посада медичної сестри скорочується з 03 серпня 2014 року. Крім того, зазначала, що 04 серпня 2008 року їй видано трудову книжку з записом про звільнення з посади з 03 серпня 2014 року. Вказувала на те, що відповідач у порушення положень ст. 49-2 КЗпП України не довів до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника, а також порушив порядок звільнення з роботи як члена профспілкового комітету. Крім того, видаючи наказ від 03 червня 2015 року, відповідач не зазначив, яким наказом було передбачено скорочення посади медичної сестри.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд, встановивши відсутність наказу про її звільнення, формально зробив висновок про те, що трудові відносини між сторонами не припинилися. На думку ОСОБА_1 відсутність наказу свідчить про те, що звільнення відбулося з порушенням вимог закону та трудові відносини не тривають. У звязку з цим, висновки суду відносно безпідставності поновлення на роботі та передчасності похідних вимог не відповідають закону.

Окрім того, відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори повязані зі звільненням, суди зобовязані зясувати чи дійсно мали місце зміни в організації виробництва. Рішення про скорочення штату не приймалося. Наказ про попередження про скорочення виданий раніше ніж наказ про скорочення посади.

Суд не врахував тієї обставини, що до моменту звільнення вона була членом профспілкової організації, а тому для її звільнення з ініціативи адміністрації необхідна була попередня згода виборного органу первинної профспілкової організації. Крім того, не надана оцінка і тій обставині, що вона була обрана до складу профкому Професійної спілки працівників служби, а відповідно до ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» її звільнення з ініціативи адміністрації не допускається протягом року після закінчення строку, на який вона обиралася.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 02 січня 2008 року прийнята на посаду медичної сестри в Житомирську обласну комунальну спеціалізовану аварійно-рятувальну службу.

Відповідно до п.5.3 розділу 5 Статуту Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради, затвердженого рішенням Житомирської обласної ради від 14 травня 2004 року №412 (державна реєстрація змін проведена за №1000105), на начальника служби покладаються обовязки призначати на посаду та звільняти з посади працівників, визначати організаційну структуру, складати штатний розпис та кошторис витрат на утримання служби і подавати їх для затвердження (а.с.68).

Начальником Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради 03 червня 2014 року видано наказ №26 «Про попередження щодо скорочення просади медичної сестри служби», яким попереджено ОСОБА_1 про скорочення з 03 серпня 2014 року посади медичної сестри (а.с.7), а 01 серпня 2014 року - видано наказ №53 «Про скорочення посади медичної сестри служби», відповідно до якого з 03 серпня 2014 року посада медичної сестри ОСОБА_1 підлягає скороченню (а.с.8).

Таким чином, накази видані керівником служби в межах його повноважень.

У наказах зазначено, що підставами скорочення посади медсестри є відсутність фінансування на заробітну плату.

Право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобовязаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

До трудової книжки ОСОБА_1 відповідачем внесено запис від 03 серпня 2014 року №20, з посиланням на наказ від 01 серпня 2014 року №53, що позивач звільнена з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України «Про скорочення штатів» (а.с.6).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, наказ від 01 серпня 2014 року №53 не містить відповідного формулювання про звільнення, а говорить лише про скорочення посади медичної сестри, що не є тотожним. Видання наказу про скорочення посади не виключає необхідності видання наказу про звільнення з ініціативи адміністрації за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників), але після попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення.

Сторони не надали суду наказ про звільнення позивача. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що трудові відносини між сторонами припинилися, а відтак, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що відсутні підстави для визнання незаконними та скасування вищевказаних наказів, поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.

Обставина відсутності наказу про звільнення позивача одночасно спростовує всі доводи апеляційної скарги відносно формального підходу до розгляду трудового спору, порушення адміністрацією порядку при звільненні за її ініціативою, відсутності попередньої згоди профкому та недотримання гарантій для працівників, обраних до профспілкових органів тощо, оскільки спір розглядається судом у межах заявлених позивачем вимог. Відсутність наказу про звільнення виключає можливість поновлення на роботі та задоволення похідних вимог (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у разі незаконного звільнення). Накази, що оскаржені позивачем, її прав не порушують, оскільки процедура звільнення з ініціативи адміністрації не доведена до кінця.

Доводи апеляційної скарги, з огляду на вищевикладене, не потребують додаткового правового обґрунтування, оскільки повністю спростовуються вищевикладеним.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Рішення законне та обґрунтоване. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: