ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6323/15-ц
Провадження № 2/362/2609/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

при секретарі - Даниленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа реєстраційна служба головного управління юстиції у Київській області, про зняття арешту з нерухомого майна, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила зняти арешт з ? частини квартири загальною площею 48,4 кв.м., в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що їй належить на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2014 року у справі № 362/2186/13-ц.

Вказуючи на те, що вона будучи власником вказаного вище нерухомого майна, не має можливості отримати свідоцтво про право власності в звязку із перебуванням майна під арештом на підставі рішення Державного реєстратора № 16913414, позивачка вимушена звернутися до суду із даним позовом.

Представник позивача 07 грудня 2015 року подав до суду заяву про можливість слухання справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує (а.с.34).

Відповідач, будучи належно повідомленим про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не зявилася (а.с.21).

Представник третьої особи 15 жовтня 2015 року подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 38).

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом із тим відповідно до ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 та ч. 3 ст. 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, зокрема обставини встановлені судовим рішення, що набрало законної сили не підлягають доказуванню.

Судом установлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2014 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що набрало законної сили, та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири № 25, що розташована в будинку № 105 по вул. Соборній в м. Василькові Київської області (а.с. 4-6).

Вказаним Рішенням встановлено, що спірна квартира була придбана відповідачем, коли він перебував у шлюбі з позивачкою, при цьому вона надавала на вчинення цього правочину свій дозвіл, що підтверджується Договору купівлі-продажу від 26 лютого 2008 року.

Як вбачається із Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно № 16913414 від 03 листопада 2014 року, ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень в звязку із тим, що нерухоме майно, квартира що розташована АДРЕСА_2 перебуває під арештом (а.с. 7).

Відповідно до наданої інформації державним реєстратором ОСОБА_3 04 грудня 2015 року № 863/02-03-06, особа права якої обтяжено, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 є ОСОБА_4. Крім того, встановлено, що арешт накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження серії та номер ВП 30431525 від 22 липня 2013 року видавник Державний виконавець Лущик А.В., обтяжував ВДВС Васильківського МРУЮ (а.с.37).

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі) якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 Постанови № 5 від 12.06.2009 року « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України право власності позивача, як абсолютне право, має бути захищене лише при доведенні самого факту порушення.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вендітеллі проти Італії» (1994) Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Стаття 1 Першого Протоколу вимагає, перш за все і особливо, щоб втручання державної влади у використання права на майно було законним ( рішення у справі «Півень проти України», 2004 рік).

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони підтверджені належними доказами, що свідчать про наявність у неї права на оформлення права власності на спірне нерухоме майно.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа реєстраційна служба головного управління юстиції у Київській області, про зняття арешту з нерухомого майна задовольнити.

Зняти арешт з ? частини квартири загальною площею 48,4 кв.м., в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2014 року у справі № 362/2186/13-ц.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко