Справа № 2/593/374/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

за участі позивачки ОСОБА_1

захисника позивачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення збитків, спричинених невиконанням зобов»язання, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_4 91 268 грн. неповернутих їй коштів.

У вересні 2015 року, подавши суду новий розрахунок неповернутого їй відповідачкою боргу по рішенню суду, позивачка уточнила свої вимоги, просила стягнути з відповідачки невиконану нею суму зобов»язання, що становить 4 170,01 доларів США.

В грудні 2015 року позивачка повторно уточнила свої позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідачки 105 860 грн. 84 коп.- збитків за договором позики, з яких : 102 553,90 грн.- інфляційних та 3 306,94грн.- 3% річних від простроченої суми боргу.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Бережанського районного суду від 5 грудня 2014 року із ОСОБА_4 в її користь по договору позики стягнуто 15 000 доларів США, що на день винесення рішення було еквівалентно 231 232 грн.48 коп., а оскільки відповідачка в день винесення рішення коштів їй не повернула, які внаслідок інфляційних процесів знецінилися, тому вона вважає, що має право на отримання інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми.

В судовому засіданні позивачка та її захисник уточнені вимоги підтримали, просили їх задоволити.

Представник відповідачки із уточненими вимогами позивачки не погодився, вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, представив суду свої письмові заперечення.

Суд, розглянувши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що уточнені позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 5 грудня 2014 року Бережанським районним судом було ухвалено рішення про стягнення із ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 15 000 доларів США, що на день винесення рішення було еквівалентно 231 232 грн. 48 коп..

Дане рішення суду набрало законної сили і згідно ст.14 ЦПК є обов'язковим для виконання.

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бережанського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 593/1259/14-ц, виданого 26 грудня 2014 року Бережанським районним судом про стягнення із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 231 232 грн.48 коп. та 243грн.60 коп., сплаченого позивачкою судового збору.

Згідно матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 593/1259/14-ц, виданого 26 грудня 2014року Бережанським районним судом, видно, що відповідачка ОСОБА_4 борг перед позивачкою ОСОБА_1 у сумі, яка була вказана у рішенні, а саме: 231 232 грн. 48 коп. погасила лише 26 травня 2015 року про що свідчать постанова державного виконавця ДВС Бережанського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 28 травня 2015 року та оглянуті у судовому засіданні платіжні доручення, з яких видно, що :

- 12 березня 2015 року згідно платіжного доручення за № 266 відповідачка сплатила позивачці 900грн.;

19 березня 2015 року згідно платіжного доручення за № 276 сплатила 5000 грн.;

23 березня 2015 року згідно платіжного доручення за № 345 сплатила 190 грн.;

27 березня 2015 року згідно платіжного доручення за № 360 сплатила 900 грн.;

1 квітня 2015 року згідно платіжного доручення за № 374 сплатила 500 грн.;

22 квітня 2015 року згідно платіжних доручень за № 390 та 391 сплатила 500грн. та 200грн;

8 травня 2015 року згідно платіжного доручення за № 490 сплатила 500 грн.;

15 травня 2015 року згідно платіжного доручення за № 518 сплатила 500грн.;

22 травня 2015 року згідно платіжного доручення за № 576 сплатила 200 грн.;

26 травня 2015 року згідно платіжних доручень за № 600 та 601 сплатила 100 000 грн. та 122 736грн..

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 17, 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання.

Таким чином суд вважає, що у зв'язку з невиконанням судового рішення про стягнення з відповідачки суми боргу за договором позики позикодавець має право на відшкодування з боржника, який прострочив виконання договірного зобов'язання, 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат внаслідок знецінення стягнутих на користь позивача коштів відповідно до ст. 625 ЦК України.

Той факт, що позика була надана в іноземній валюті не може бути підставою для відмови в проведенні суми заборгованості індексації, оскільки рішенням Бережанського районного суду від 5 грудня 2014 року сума боргу була стягнута з відповідачки в національній валюті.

А так як відповідачка належним чином не виконувала судове рішення про стягнення з неї суми боргу за договором позики, то вона зобов'язана сплатити позивачці інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми за період з часу ухвалення рішення до дати погашення заборгованості.

При визначенні розміру інфляційних втрат та 3% річних суд, взявши до уваги рекомендації, викладені у листі Верховного Суду України за № 62-97 від 03.04.1997 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ та індекси інфляції в Україні, визначені Держкомстатом України, встановив, що:

- за період з 05 грудня 2014 р. по 11 березня 2015 року з суми боргу 231 232,48 грн. інфляційні втрати становлять 27 334.52 грн., а 3% річних за вказаний період часу становить 1843,52грн.;

- за період з 12 по 18 березня 2015 року із суми боргу 230 332,48 грн. інфляційні втрати становлять 24 875,91грн., а 3% річних 132,52 грн. ;

- за період з 19 по 22 березня 2015 року з суми боргу 225 332,48 грн. інфляційні втрати відсутні, а 3% річних становлять 74,08 грн.;

- за період з 23 по 26 березня 2015 року із суми боргу, що існувала у вказаний період 225 142,48 грн. інфляційні втрати відсутні, а 3% річних становить 74,02грн.

- за період з 27 по 31 березня 2015 року з суми боргу 224 242,48 грн. інфляційні втрати відсутні, а 3% річних становить 92,15 грн.;

- за період з 1 по 21 квітня 2015 року із суми боргу, що існувала на зазначений період, а саме 223 742,48грн, інфляційні втрати становлять 31 323,95грн., а 3% річних становить 386,19грн.;

- за пеірод з 22 квітня по 7 травня 2015 року із суми боргу 223 042,48грн., інфляційні втрати відсутні, а 3% річних становить 293,32грн.;

- за період з 8 по 14 травня 2015 року із суми боргу, що існувала на зазначений період, а саме 222 542.48грн., інфляційні втрати відсутні, а 3% річних за вказаний період становить 128,04грн.;

- за період з 15 по 21 травня 2015 року із суми боргу, що існувала на зазначений період, а саме 222 042,48грн, інфляційні втрати становлять 4 884,93грн., а 3% річних за вказаний період часу становить 127,75грн.;

-за період з 22 по 25 травня 2015 року із суми боргу, що існувала на зазначений період, а саме 221 842,48грн, інфляційні втрати відсутні, а 3% річних за вказаний період часу становить 72,93грн..

Таким чином, в період з 5 грудня 2014 року по 26 травня 2015 року сума інфляційних втрат становить 88 419,31 грн., а 3% річних складає 3 224,52грн., всього на загальну суму 91 643,83грн., а тому з врахуванням вищевказаних розрахунків, суд вважає, що уточнені позовні вимоги позивачки щодо стягнення на її користь 3 % річних за невиконання грошового зобовязання та інфляційних підставними, однак на суму меншу, а ніж зазначено позивачкою у заяві, оскільки при здійсненні позивачкою розрахунку нею не було враховано того факту, що в період з 5грудня 2014 року по 26 травня 2015 року відповідачкою частково погашалася заборгованість, а тому сума інфляційних втрат та 3% річних нею була вирахувана невірно.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1, жительки м. Бережани Тернопільської області, вул. Комарова, № 28, в користь ОСОБА_1:

88 419 ( вісімдесят вісім тисяч чотириста девятнадцять) гривень 31 коп.- інфляційних втрат;

3 224 ( три тисячі двісті двадцять чотири) гривні 52 коп. - 3% річних;

916 (девятсот шістнадцять) гривень 43 коп., сплаченого позивачкою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд протягом десяти діб з дня його проголошення.

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Данилів О.М.