Справа № 736/1182/15-ц
Номер провадження 2/736/316/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року м. Корюківка

Корюківський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Синько О.О.,

при секретарі Крапивній Г.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань суду у м. Корюківці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 міської ради Чернігівської області, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, про визнання права власності на спадщину,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадщину, а саме житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Корюківка Чернігівської області, вул. Молодіжна, 3, мотивуючи свої вимоги тим, що за життя він належав ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були подружжям, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. За життя обоє з подружжя розпорядились своїм майном, склали заповіти на користь позивача. 26 грудня 2004 року ОСОБА_6 помер. На день смерті разом з ним проживала його дружина ОСОБА_7 27.01.2005 року із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 звернулася ОСОБА_3 07 січня 2005 року ОСОБА_7 померла. Позивач прийняв спадщину після неї, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, у позивача виникли перепони в отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на спірний житловий будинок, яка відкрилася після смерті подружжя ОСОБА_7 через відсутність свідоцтва про реєстрацію подружжям ОСОБА_7 шлюбу, яке необхідне для підтвердження права ОСОБА_7 на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_6

Позивач, представник позивача у судовому засіданні позов підтримали повністю та просили суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 міської ради у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с.115).

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні позов не визнали і просили суд відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні спору покладається на думку суду (а.с.116).

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача ОСОБА_3, їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, матеріали цивільних справ № 736/334/15-ц, № 736/593/15-ц, №736/1548/14, встановив наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 05.11.1992 року державним нотаріусом ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 2093, ОСОБА_6 купив у колгоспу ім. Горького м. Корюківки житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Корюківка Чернігівської області, вул. Молодіжна, 3 (а.с.9-10, 40).

Згідно довідки ОСОБА_5 районного бюро технічної інвентаризації КРКП Рампа від 01.09.2015 року № 267/08-15, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на землі ОСОБА_5 міської ради в м. Корюківка Чернігівської області, по вул. Молодіжна, 3, має 100% готовності та 15% зносу. По даним ОСОБА_5 БТІ право власності на даний житловий будинок станом на 31.12.2012 року зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.1992 року (а.с.58).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон віджудження обєктів нерухомого майна № 43565360, № 43565525 від 09.09.2015 року, відомості відносно будинку № 3 по вулиці Молодіжній у м. Корюківці Чернігівської області відсутні (а.с.54-55).

26 грудня 2004 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 244115, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_5 районного управління юстиції Чернігівської області 08.10.2014 року (а.с.14).

За даними ОСОБА_5 районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, до майна померлого 26.12.2004 року ОСОБА_6 була заведена спадкова справа № 19/2005, із заявою про прийняття спадщини після нього до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_3, як спадкоємець за заповітом, посвідченим ОСОБА_5 районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області 12.03.2003 року за № 630. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с.69-92).

Відповідно до заповіту, посвідченого 12 березня 2003 року державним нотаріусом ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 630, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, ОСОБА_6 заповів ОСОБА_3 (а.с.103).

Відомості про заповіт внесено до Спадкового реєстру 15.03.2003 року, номер заповіту у Спадковому реєстрі - 8370667 (а.с.71).

Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт.

Відповідно до заповіту, посвідченого 14 вересня 2004 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 2012, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, ОСОБА_6 заповів ОСОБА_1 (а.с.6).

Відомості про заповіт внесено до Спадкового реєстру 18.09.2004 року, номер заповіту у Спадковому реєстрі - 8639537 (а.с.71).

У відповідності до ч.ч.2, 3 ст.1254 ЦК України, заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Як вбачається зі змісту заповіту, складеного ОСОБА_6 12 березня 2003 року, все своє майно він заповів ОСОБА_3, а 14 вересня 2004 року ним було складено новий заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день і на що він за законом матиме право, ОСОБА_6 заповів ОСОБА_1.

Таким чином, заповіт складений ОСОБА_6 14 вересня 2004 року у відповідності до положень ч.2 ст.1254 ЦК України скасував заповіт, складений ним 12 березня 2003 року.

Положеннями статей 1269, 1279 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Як вбачається із спадкової справи, заведеної до майна померлого 26 грудня 2004 року ОСОБА_6, спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 у встановлений ст.1270 ЦК України строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.69-92) та у відповідності з нормами ст.1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв її.

Згідно ст.1223 ЦК України, у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2014 року у справі № 736/1548/14 встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_6, померлого 26 грудня 2004 року, та ОСОБА_7, померлої 07 січня 2005 року, з 20 листопада 1992 року і по 26 грудня 2004 року.

Відповідно до довідки виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради № 6591 від 08.10.2015 року, померлий ОСОБА_6 до дня смерті 26.12.2004 року проживав та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (а.с.46).

Згідно пояснень відповідачки ОСОБА_3, наданих у судовому засіданні, вона доводиться двоюрідною сестрою ОСОБА_6, померлому 26 грудня 2004 року, а ОСОБА_9 є її рідним сином, що не оспорюється сторонами у справі.

Таким чином, ОСОБА_7, в силу положень ст.1264, ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину після ОСОБА_6, як спадкоємець четвертої черги за законом, оскільки постійно проживала разом з ним на час відкриття спадщини.

07 січня 2005 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 244116, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ОСОБА_5 районного управління юстиції Чернігівської області 08.10.2014 року (а.с.15).

Відповідно до заповіту, посвідченого 14 вересня 2004 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 2013, все своє майно ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_1 (а.с.98).

Як вбачається із спадкової справи № 16/2005, заведеної до майна померлої 07.01.2005 року ОСОБА_7, із заявою про прийняття спадщини після неї до ОСОБА_5 районної державної нотаріальної контори Чернігівської області звернулись ОСОБА_10, сестра померлої, як спадкоємець за законом та ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.93-100).

Згідно правил, встановлених ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Таким чином, ОСОБА_1 у відповідності до положень статей 1223, 1269, 1279 ЦК України, як спадкоємець за заповітом, прийняв після ОСОБА_7 спадщину, до якої увійшов, зокрема, спірний житловий будинок, успадкований нею після ОСОБА_6.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_12, допитані у судовому засіданні, показали, що позивач не здійснював догляду за ОСОБА_6 та ОСОБА_7, разом з ними не проживав.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов є законним, обгрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки позивач, як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину після ОСОБА_7, до складу якої увійшов успадкований нею після ОСОБА_6 спірний житловий будинок з надвірними будівлями.

При цьому суд критично оцінює посилання відповідача ОСОБА_3 на положення ст.ст.1164, 1166 ЦК України, а також те, що вона є спадкоємцем третьої черги за законом за правом представлення після смерті своєї матері, рідної тітки ОСОБА_6, оскільки відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_3 не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку представлення, як спадкоємець третьої черги за законом. А відтак право на спадкування за законом набули спадкоємці наступної черги.

Не вбачає суд підстав із для застосування позовної давності до вимог позивача, оскільки в силу положень ст.ст.257, 261 загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_7, вважаючи її дружиною ОСОБА_6 та спадкоємицею першої черги за законом належного йому майна, 26.01.2005 року. 27.01.2005 року відповідач ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_6, як спадкоємець за заповітом. При цьому позивач міг довідатися і довідався про порушення свого права звернувшись в подальшому до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_7 та дізнавшись про наявність перепон у його отриманні, що згідно пояснень позивача мало місце у 2014 році та цілком узгоджується з дослідженими у судовому засіданні матеріалами цивільних справ № 736/334/15-ц, № 736/593/15-ц, №736/1548/14, з яких вбачається, що саме починаючи з кінця 2014 року позивач, дізнавшись про порушення своїх прав стосовно предмета позову, неодноразово звертався до суду з метою їх за захисту з різноманітними заявами.

Зібраними по справі та дослідженими усудовому засіданні доказами, а також показаннями свідків наведені вище висновки суду не спростовуються.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.392, 654, 1218, 1269 ЦК України, ст.ст.10, 60, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 міської ради Чернігівської області, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, про визнання права власності на спадщину задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на житловий будинок (А-1) з надвірними будівлями (сарай Б-1, погреб В-1, гараж Г-1), що знаходиться за адресою: м. Корюківка Чернігівської області, вул. Молодіжна, 3.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Корюківського районного суду Чернігівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено і підписано 05.11.2015 року.

Суддя Корюківського районного суду

Чернігівської області ОСОБА_13