Справа № 461/7945/15 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/7933/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про порушення немайнових прав, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, зазначає, що розгляд його позовної заяви проводився понад межі розумного строку, а саме чотири місяці. Суд надто пізно застосував статтю 224 ЦПК України про заочний розгляд справи, що є підставою для скасування рішення. Вважає, що суд не дослідив всебічно всі обставини справи, звертаючи увагу на те, що відповідач не надав свої заперечень на позов. Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України «Про засади державної мовної політики» кожен громадянин України має право використовувати своє прізвище та імя (по батькові) рідною мовою згідно із традиціями цієї мови, а також право на їх офіційне визнання. При використанні цього права запис прізвища та імені (по батькові) в паспорті громадянина України, паспорті громадянина України для виїзду за кордон та інших офіційних документах виконується у транскрипції з української, російської або іншої мови за вибором громадянина. Не погоджується з мотивами оскаржуваного рішення, оскільки законом чітко передбачено його право щодо імені, яке слід писати так, як назвали його батьки: «Пантєлєєв Гєннадій Владіміровіч». Відповідачем по справі, без належної згоди на те, було внесено зміни до його імені. Акцентує увагу на те, що ст. 300 ЦК України закріплено право на індивідуальність особи, одним з проявів якого є право особи на імя. За життя особа має право змінити своє імя, зокрема громадянин, якому виповнилося 16 років, має право змінити своє прізвище та імя. По батькові може бути змінено лише у разі зміни батьком свого імені. Стверджує, що ні він, ні його батько ніколи не писали заяв на зміну імені. Зазначає, що у його позовній заяві не міститься вимоги про внесення зміни до актових записів. У якості доказу він подав суду копію свідоцтва про народження, в якому правильно зазначено його анкетні дані. Не погоджується з твердженням суду про те, що він не подав жодних доказів того, що він звертався з відповідними заявами у відділи РАЦС та суд про зміну даних в паспорті, оскільки сам позов є фактом того, що він звернувся з такою вимогою. Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

Сторони в судове засідання не з?явились, тому судова колегія вважає за необхідне у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України проводити розгляд справи у їх відсутності, так як вони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання (а.с. 51, 52) та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно слід частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За загальними положеннями ЦПК України, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про порушення немайнових прав. Просить:

- встановити написання його імені, по батькові, прізвища у наступному вигляді: 1. руська транскрипція, так як вказано в його паспорті громадянина України у руському написанні,

2. українська транскрипція «Гєннадій Владіміровіч Пантєлєєв»; -

- зобовязати Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області виправити за власні кошти всі помилки у його документах, за його відповідача рахунок, як в тих, що оскаржує, так і в тих, які можуть бути оскаржені внаслідок непорозумінь створених діями відповідача в майбутньому;

- відшкодувати за рахунок відповідача понесені ним матеріальні витрати та моральну шкоду.

Свої вимоги мотивує тим, що він подав ряд судових позовів до судів Львівщини і вперше звернув увагу на неправильне написання свого імені в українській транскрипції паспорта. В українському варіанті він записаний як ОСОБА_2. Стверджує, що це не його імя, так як батьки його назвали Гєннадієм (російска транскрипція Геннадий), що перекладається з грецького, як «благородний». По батькові його записано як Володимирович, але його батько ОСОБА_3, що означає славянське словосполучення «влаєті міром» тобто світом, а не «володіти миром», тобто станом держави без війни. Його прізвище написано як ОСОБА_2, хоча він ПанЄлЄЄв (правильно - Пантєлєєв). Просить позов задовольнити.

Відмовляючи в задоволенні позову за безпідставністю, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 фактично звернувся в суд з позовом про внесення змін до актових записів цивільного стану, однак не надав жодних доказів того, що він звертався з відповідними заявами у відділи РАЦС та суд про зміну даних в паспорті.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Державна міграційна служба України створена Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 року № 1085/2010.

У квітні 2011 року, Указом Президента України від 06.04.2011 року № 405/2011, затверджено Положення про Державну міграційну службу України, яким визначено основні завдання, функції та повноваження ДМС України.

Згідно Положення про Державну міграційну службу України, Державна міграційна служба України (ДМС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України.

ДМС України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

ДМС України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства внутрішніх справ України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра, а також цим Положенням.

ДМС України відповідно до покладених на неї завдань:

10) здійснює оформлення і видачу громадянам України, які постійно проживають в Україні, документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, затримує видачу та вилучає ці документи у передбачених законодавством випадках;

11) здійснює ідентифікацію громадян України, які втратили документи, що посвідчують особу, та інше.

Отже, Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області, реалізуючи свої завдання та функції у відносинах з фізичними та юридичними особами є органами виконавчої влади та, відповідно, субєктами владних повноважень.

Стаття 19 Конституції України зобовязує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 39 Закону ОСОБА_4 РСР «Про мови в ОСОБА_4 РСР» від 28 жовтня 1989 року № 8312-XI, громадяни ОСОБА_4 РСР користуються правом іменуватись згідно з національними традиціями. Їхні імена передаються з національної мови українською мовою у транскрипції.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про національні меншини в Україні», кожний громадянин України має право на національні прізвище, ім'я та по батькові. Громадяни мають право у встановленому порядку відновлювати свої національні прізвище, ім'я та по батькові.

Згідно ч. 1 ст. 28 Цивільного кодексу України, фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Частиною 2 ст. 294 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа має право на транскрибований запис її прізвища та імені відповідно до своєї національної традиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 Цивільного кодексу України, у разі перекручення імені фізичної особи воно має бути виправлене. Якщо перекручення імені було здійснене у документі, такий документ підлягає заміні.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на здійснення транскрибованого запису його імені в паспорті громадянина України та може надати визначений законодавством перелік документів для обміну паспорта у встановленому порядку.

Пунктом 2 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 600 від 15.06.2006 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 7 липня 2006 року за № 804/12678, передбачено, що паспорт громадянина України видається територіальними підрозділами у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб міських, районних управлінь (відділів) МВС за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого.

Порядок обміну паспорта врегульовано п. 16 та п. 17 «Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», а саме: обмін паспорта здійснюється у разі зміни прізвища, імені та по батькові особи тощо; установлення розбіжностей у записах (невідповідності внесених до паспорта записів записам в інших документах); непридатності паспорта для користування (пошкодження з різних причин, загублення фотографічної картки тощо).

У постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 1 березня 2013 року визначено, що цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст. 5 ЦПК України). Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення (п. 3).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, який набрав чинності з 1 вересня 2005 року, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАСУ, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАСУ, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Заявлений позивачем спір про внесення виправлень в документах (до паспорта громадянина України) породжує публічно-правовий спір, оскільки ці відносини є публічно-правовими за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовує надані йому чинним законодавством владні управлінські функції. Таким чином, дана справа відповідає вищенаведеному нормативному визначенню адміністративної справи. Про це зазначено і в п. 7 Прикінцевих та перехідних положень до КАСУ.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у цій справі на підставі ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки розгляд такої справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Проте суд першої інстанції наведені вимоги закону не врахував, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 4, ч. 1 п. 1 ст. 205, ч.ч. 1, 2 ст. 206, ч. 1 ст. 310, ч. 1 п. 3 ст. 314, ст. ст. 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 листопада 2015 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про порушення немайнових прав закрити.

Розяснити ОСОБА_2 право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_5