Провадження № 2/263/99/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.02.2015 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Кулика С.В.,

при секретарі Чертовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на своє утримання на період навчання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.10.2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, його батьком є ОСОБА_2 Позивач поступив вчитися до Азовського Морського інституту Одеської Національної Морської Академії м. Маріуполя, самостійного заробітку не має, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а батько йому такої допомоги не надає. Зазначив, що батько працює в ПАТ «ММК ім. Ілліча» машиністом крану, отримує заробітну плату та може надавати позивачеві матеріальну допомогу, проте цього не робить. Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на період навчання, у розмірі 1/4 частини доходу, а також витрати на оплату правової допомоги в розмірі 250 гривень.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав, зазначених у позові.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, додатково зазначив, що позивач навчається у Азовському морському інституті на денній формі навчання, його навчання є основним заняттям, а отже він потребує матеріальної допомоги. За перший курс навчання позивач згідно договору зобов'язаний сплатити 15900 гривень, а за весь термін навчання - 64240 гривень. Через тяжке матеріальне становище ним сплачено лише половину вартості навчання за перший курс, тобто 7950 гривень. Відповідач ОСОБА_2 працює, його заробіток за 2 місяці склав 13190,53 гривень, стан його здоров'я є задовільним, сплачувати аліменти на утримання сина на період його навчання він може. Також вказав, що мати позивача - третя особа у справі - ОСОБА_3 страждає рядом захворювань, через які перебуває на диспансерному обліку у лікарів, потребує стаціонарного лікування у лікувальних закладах. Її заробітної плати, яка за останні шість місяців складає 2782,48 гривень, недостатньо, щоб утримувати себе і дитину, сплачувати навчання сина та забезпечувати себе медичними препаратами. Наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що згоден виплачувати аліменти на утримання сина на період навчання, але в меншому розмірі, ніж просить позивач. Вказав, що він одружився вдруге, проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 та пасинком ОСОБА_7, 1995 року народження, який також навчається у вищому навчальному закладі - Одеському державному університеті внутрішніх справ на денній формі навчання. Вартість навчання за один семестр складає 6833,00 гривень. Зазначив, що він добросовісно виконував рішення суду, яким з нього на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина, та щомісячно з його заробітної плати відраховувались аліменти на утримання дитини, що підтверджується відповідною довідкою ПАТ «ММК ім. Ілліча». Просив стягнути аліменти на утримання сина на період навчання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу).

Третя особа ОСОБА_3, яка є матір'ю позивача, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та зазначила, що дійсно син навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання. Джерел доходу, окрім її заробітної плати, в їх сім'ї більше немає. Оплата за навчання сина є дуже високою, через тяжке фінансове становище ОСОБА_3 не має можливості сплатити всю суму за рік навчання, тому вносить плату частками. Також вказала, що через поганий стан здоров'я часто знаходиться на лікарняному, що відображається на розмірі її заробітної плати. Коштів для утримання себе та сина їй не вистачає. Позовні вимоги позивача вважала обґрунтованими та просила їх задовольнити.

Розглянувши позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого 20.06.1996 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки № 2765 від 08.10.2014 року ОСОБА_1 є курсантом першого курсу денної форми навчання на контрактній основі Азовського морського інституту Одеської національної морської академії.

Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітня донька, син продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умовою, якщо вони можуть надати матеріальну допомогу.

Стаття 200 Сімейного кодексу України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню доньку, сина в твердій грошовій сумі або в долі від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Крім того, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Як вбачається з довідки від 19.11.2014 року № 2/77600 ОСОБА_2 працює в ПАТ «ММК ім. Ілліча», його заробітна плата за вересень-жовтень 2014 року склала 13190,53 гривень.

Згідно довідки про доходи від 18.11.2014 року № 56 ОСОБА_3 з 01.03.2013 року по теперішній час працює в ТОВ «ВОСТОК ТРЕЙДИНГ-2012» на посаді техніка-технолога з виробництва борошняних, кондитерських виробів. Загальна сума її доходу з 01.05.2014 року по 31.10.2014 року склала 2782,48 гривень.

Виходячи з того, що ОСОБА_1 навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, у зв'язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, слід вважати встановленим, що він потребує матеріальної допомоги на його утримання на час навчання.

Відповідач ОСОБА_2 будь-яких відомостей про свій стан здоров'я чи неможливість сплачувати аліменти на утримання сина на період навчання суду не надав. Тому, вивчивши докази у справі, суд вважає, що він може надавати допомогу своєму сину.

При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений станом на час розгляду справи, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, доходи відповідача, відсутність у платника аліментів на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, а також інші обставини, які мають значення для справи, зокрема те, що доходи матері не можуть забезпечити належні умови для розвитку та навчання сина, останній не має власних доходів, а відповідач погоджується сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем.

Посилання відповідача на те, що він надає матеріальну допомогу сину своєї дружини ОСОБА_6 - пасинку ОСОБА_7, бере участь у сплаті його навчання, суд до уваги не приймає, адже згідно ст. 260 Сімейного кодексу України це є його правом, а не обов'язком. Вказану допомогу ОСОБА_2 надає добровільно, і це не звільняє його від обов'язку утримувати свого сина ОСОБА_1, який навчається і потребує допомоги.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини до закінчення ним навчання або досягнення 23 років слід задовольнити повністю та стягувати такі аліменти в розмірі 1/4 частини щомісячно до закінчення ОСОБА_1 навчання або досягнення ним 23 років.

При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Розглядаючи питання про час, з якого присуджуються аліменти, суд відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, де йдеться про те, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, вважає, що початок стягнення аліментів з відповідача на користь позивача повинен бути визначений з 09.10.2014 року, тобто з дня пред'явлення позову.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частина 3 статті 79 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Позивачем сплачено 250,00 гривень за юридичну консультацію та складення проекту позовної заяви, про що свідчить квитанція від 04.10.2014 року.

Згідно п.п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається із наданого акту прийому-передачі виконаних робіт від 04.10.2014 року, позивачеві надавалася правова допомога, вартість якої склала 250,00 гривень.

З огляду на вищезазначене з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правову допомогу у вигляді юридичної консультації та складання проекту позовної заяви у розмірі 250,00 гривень.

Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та положень ст. 88 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, за один місяць згідно із положеннями п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 130, 174, 209, 212-215, 218, 224-226, 367 ЦПК України, ст.ст. 180-183, 198, 199, 200, 201 Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчатися - ОСОБА_1, народження ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 09.10.2014 за умови продовження навчання у Азовському морському інстітуті Одеської національної морської академії до його закінчення, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2, народження ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 06.02.2015 року.

Суддя С.В. Кулик