Справа № 459/4078/14 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/7395/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1; Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Тропак О.В. Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_6 Теофілія Васильовича, про спонукання до визнання умов мирової угоди шляхом стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и л а:

12 вересня 2014 року ОСОБА_6 звернулася з позовом, у якому з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, просить спонукати відповідача до виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 22 червня 2009 року, та стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти в сумі 30 420,39 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач не в повному обсязі виконав умови затвердженої судом мирової угоди, яку вони уклали між собою. У звязку з цим вона звертається за захистом своїх прав у судовому порядку. Просить позов задовольнити.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про спонукання до визнання умов мирової угоди і стягнення заборгованості за мировою угодою відмовлено.

Рішення оскаржив представник позивача - ОСОБА_2 В апеляційній скарзі він посилається на те, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував той факт, що зі змінами до чинного законодавства, ухвалу затвердження мирової угоди виключено із переліку виконавчих документів, передбачених ст.17 Закону України «Про виконавче провадження». Тому у разі невиконання стороною умов мирової угоди у добровільному порядку, заінтересована особа вправі звернутися до суду з позовом про спонукання виконання мирової угоди, що відповідає вимогам п.8 ст. 16 ЦК України (відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди). Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач та його представник, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просять апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, до апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2014 року - скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.11, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами.

Встановлено, що у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення частки в квартирі та зустрічним позовом про виділ частки і встановлення порядку користування квартирою, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності; сторони уклали мирову угоду, яка визнана ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 22 червня 2009 року.

За умовами мирової угоди сторони домовились, що ОСОБА_6 відчужує на підставі договору дарування належну їй на праві приватної власності однокімнатну квартиру № 7, загальною площею 33,2 кв. м на вул. С.Бандери, 19 а у м. Червонограді Львівської області на користь ОСОБА_3, який відчужує на підставі договору дарування належну йому на праві спільної часткової власності 1/5 частки у квартирі № 206, загальною площею 18,74 кв. м по вул. Шептицького, 1 у м. Червонограді Львівської області на користь ОСОБА_6 та протягом пяти років сплачує їй різницю вартості житла в сумі 5 000 доларів США у гривневому еквіваленті на час внесення відповідної розрахункової суми. 12 вересня 2014 року на виконання умов мирової угоди відповідач перерахував позивачеві 34 330 грн., що на той час становило 2 650,95 доларів США. Решту своїх зобовязань за умовами мирової угоди щодо сплати 2 349 доларів США він не виконав.

Своє рішення про відмову у позові суд першої інстанції мотивував тим, що відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - пятої статті 13 цього Кодексу. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного майнового права не відповідає жодному з вищенаведених способів захисту прав. Суд вважав, що ухвала Червоноградського міського суду Львівської області від 22 червня 2009 року, якою визнано мирову угоду, набрала законної сили та є обовязковою до виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», після вчинення дій, повязаних зі зверненням судового рішення до виконання (ст.368 ЦПК України); позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення таких дій.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1,ч.4, ч.5 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, визнана судом, може бути підставою для примусового виконання.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21 квітня 1999 року передбачалося, що мирові угоди, затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Положення п.5 ст. 3 цього Закону виключено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який набрав чинності 1 січня 2004 року.

На час постановлення судом ухвали про визнання мирової угоди (22 червня 2009 року) зазначена мирова угода не відносилася до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Згідно з п.2 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом. Вимоги до виконавчого документа закріплено у ст. 18 цього Закону. Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (п. 6 ч.1 ст. 26 цього Закону).

Ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим ст.18 указаного Закону.

З врахуванням наведеного, в разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, сторона мирової угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання такої. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року (справа 6-274 цс 15) та від 11 листопада 2015 року (справа 6-342 цс 15).

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.1 і п.2 ч.1 ст. 355 цього Кодексу, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Підстави відступати від описаних правових позицій Верховного Суду України відсутні.

Спірні правовідносини в цій справі є похідними від правовідносин у справі, в якій постановлено ухвалу про визнання мирової угоди. Підставою позову є невиконання стороною однієї з умов мирової угоди в частині зобовязання відповідача сплатити кошти позивачеві.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув і прийшов до хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову оскільки позивачем не виконано дій, направлених на звернення до виконання ухвали суду про визнання мирової угоди шляхом звернення до виконавчої служби.

Колегія суддів виходить з того, що мирова угода є договором, укладеним сторонами в належній формі, тому на її підставі виникають цивільно-правові зобовязання. Оскільки грошові зобовязання за умовами мирової угоди відповідачем належним чином не виконуються, позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають задоволенню. Виходячи із заявлених позовних вимог, з відповідача в користь позивача належить стягнути 30 420,39 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 304,20 грн.

Керуючись ст.88, ст. 303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_6 Теофілія Васильовича (м.Червоноград Львівської області, вул.С.Бандери,19 а, кв.7) виконати умови мирової угоди, визнаної ухвалою Червоногадського міського суду Львівської області від 22 червня 2009 року у справі №2-2210/09, та стягнути з ОСОБА_6 Теофілія Васильовича на користь ОСОБА_6 30 420,39 грн. (тридцять тисяч чотириста двадцять грн. 39 коп.).

Стягнути з ОСОБА_6 Теофілія Васильовича (м.Червоноград Львівської області, вул.С.Бандери,19 а, кв.7) на користь ОСОБА_6 304,20 грн. (триста чотири грн. 20 коп.) судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскарженим у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: