АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1481/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Юзюка О.М.,

суддів: Ярмолюка О.І., Власенка О.В.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.,

з участю: ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника ТОВ „Гранд-Палас ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №22-ц/792/1481/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління комунального майна Хмельницької міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю „Гранд-Палас, про визнання права власності на частку в житловому будинку в порядку спадкування та визнання незаконним розпорядження про приватизацію житла,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувшись в суд з позовом зазначав, що 3 липня 2003 року помер його батько ОСОБА_11, який на день смерті проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті батька він прийняв спадщину, оскільки проживав разом з спадкоємцем на момент його смерті за однією адресою. 22 вересня 2006 року було заведено спадкову справу але нотаріусом йому дано письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що за довідкою Хмельницького БТІ неможливо визначити технічний опис спадкового майна через знесення чи зруйнування будинку. Згідно проведеного обстеження складено акт, яким встановлено, що один із глиновалькових будинків, успадкований його батьком в 1989

______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Категорія № 5

Доповідач Юзюк О.М.

році відсутній. Крім того, він довідавсь, що розпорядженням Хмельницької міськради від 09.11.2006 року житловий будинок №121/1 по вул. Подільській передано у спільну власність громадян ОСОБА_13, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_14

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 19 червня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погодився з рішенням, вважав його незаконним та необґрунтованим, просив скасувати та задовольнити позов. Зазначав про неврахування судом обставини успадкування його батьком 2/9 частини домоволодіння, яке складалось із будинку №121 і будинку №121/1 разом. Що в збереженому нині будинку №121/1 він має частку приватизацією якого порушено його права.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Хмельницької області від 23 вересня 2015 року залучено до участі в справі замість померлої ОСОБА_14 її правонаступника ОСОБА_3 та замість померлого ОСОБА_13 його правонаступника ОСОБА_10.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на підставі акта №107 Фімомені, Олені, Вацлаву, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 в особі їх опікуна, в порядку денаціоналізації від 22.08.1924 року, було передано в приватну власність будинковолодіння по вул. Купечеській, 103 у м. Проскурові (нині м. Хмельницький), яке складалось з одного глинобитного одноповерхового будинку з глинобитним флігелем (арк. інв. справи 36). (Їх батько ОСОБА_18 придбав це нерухоме майно в 1905 році).

Пізніше, будинковолодінню була присвоєна адреса вул. Карла Маркса, 121, 121/1, яке складалось із двох глинобитних будинків позначених у інвентарній справі літерами „А і „Б, а також сараю „В.

Будинок „А став рахуватися за №121, а будинок „Б став рахуватись за №121/1. (В окремі будинковолодіння вони не розділялись).

У відповідності до рішення (вироку щодо ОСОБА_19) народного суду від 22.06.1955 року 1/6 частина цього будинковолодіння була передана державі в особі місцевої ради депутатів трудящих.

На підставі аналізу і оцінки доказів по справі, пояснень сторін, вивчення матеріалів інвентарної справи, показів свідка було зясовано, що для міськради 1/6 частина у будинковолодінні в натурі була виділена відповідно до цієї долі у будинку позначеного літ. „Б якому було присвоєно №121/1 і ця частка стала окремою квартирою яку і приватизували в 2006 році фізичні особи, які ОСОБА_1 зазначені в його позовній заяві як відповідачі ОСОБА_20, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_14

Статтями 52 і 65 ЦК УРСР введеного в дію з 01.02.1923 року на підставі Пост. ЦПК УРСР від 16.12.1922 року, було передбачено державну, кооперативну і приватну форми власності. Кожний власник мав право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Коли угоди про спосіб виділу не досягнуто, то майно судовим рішенням ділилось у натурі.

ОСОБА_15, яка була матірю ОСОБА_11 і бабою позивача по даній справі ОСОБА_1, 10.11.1983 року успадкувала разом із своїми сестрами ОСОБА_21, ОСОБА_22, після смерті яка настала 03.12.1983 року їх сестри Філомени, належну тій 1/6 частку у будинковолодінні 121-121/1 по вул. К.Маркса у м. Хмельницькому. На цій земельній ділянці розташовані тоді були два глинобитні жилі будинки „А і „Б та сарай „В вказана доля яких, як записано в свідоцтві про право на спадщину, належала померлій на підставі вищезгаданого акта №107 про денаціоналізацію від 22.06.1924 року. (арк. інв. спр. 51-52).

19.10.1984 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті (яка настала 09.01.1983 року) ОСОБА_16, для ОСОБА_23 та ОСОБА_19 на 1/6 частину цього ж нерухомого майна яке належало померлій ОСОБА_24 на підставі вищевказаного акта про денаціоналізацію від 1924 року, та яке складалось з двох будинків „А і „Б, сараю „В по вул. К.Маркса, 121-121/1.

Це право власності зареєстроване в Хмельницькому БТІ, згідно реєстраційного свідоцтва від 28.12.1984 року за №3216, і записане в реєстрову книгу під №21 (арк. інв. справи 64-69).

Батько позивача ОСОБА_11 (який помер 03.01.2003 року) 16.08.1989 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_15 на 2/9 частки будинковолодіння, що знаходилося по вул. К.Маркса, 121, на цій ділянці як записано в цьому свідоцтві, розташовані глинобитний будинок „А та глинобитний будинок „Б, сарай „В вказана частина з яких належала померлій на підставі акта про денаціоналізацію від 1924 року.

За ОСОБА_11 на 2/9 частки нерухомого майна Хмельницьким БТІ зареєстровано право власності в реєстр №3216 та внесено запис у реєстрову книгу №21 від 22.08.1989 року (арк. інв. справи 72-76).

Згідно ст. 101 ЦК України (в редакції 01.01.1964 р. до 16.12.1993 р.) в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Частина 1 ст. 562 ЦК України (в редакції 01.01.1964 р.) передбачала, що поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом.

Ні баба позивача ОСОБА_15, ні його батько ОСОБА_11, як спадкодавець, при їх житті не довели порушення своїх прав у встановленому законом порядку, на частку у будинковолодінні по вул. К.Маркса, 121-121/1 яка реально в натурі виділена була і перейшла Хмельницькій (Проскурівській) міській (місцевій) раді у глинобитному будинку „Б за №121/1 цього володіння, в розмірі 1/6 його частки на підставі рішення нарсуду від 22.06.1955 року.

Крім того, як видно з пояснень позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 площа будинку „Б за №121/1 значно зменшена через його руйнування. ОСОБА_1 також суду показав, що буд. „А №121 був зруйнований ще до 2000 року до смерті в 2003 році його батька як спадкодавця.

Вказане підтверджено матеріалами інвентарної справи.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснила, що 1/6 частка будинковолодіння була конфіскована у ОСОБА_25 за вироком суду від 1955 року і перейшла державі в особі місцевої ради.

Разом з цим, свідок ОСОБА_26 працююча майстром ЖЕК №2 м. Хмельницького, апеляційному суду показала, що буд. №121 „А відсутній (зруйнований чи знесений) ще задовго до 2000 року і на балансі ЖЕК №2 не перебував, знаходивсь у приватній власності.

На балансі ЖЕК №2 перебував і перебуває, на даний час, будинок №121/1 по вул. Подільській (бувша Купечеська, ОСОБА_27) в якому розташована одна квартира №3, що належала місцевій раді яка в 2006 році була приватизована. В минулому, ця частка із усього будинковолодіння була конфіскована в доход держави на підставі вироку нарсуду. У цій квартирі було прописано ряд громадян і це ніхто не оспорював, прописка вчинялась із згоди виконкому міськради.

Вона працює у ЖЕК №2 з 1992 року, і з того часу памятає, що площа квартири буд. №121/1 „Б не збільшувалась, решта цього будинку була господарською прибудовою конюшнею. Будинковолодіння також складалось із житлового будинку, що позначений в інвентарній справі літ. „А. У буд. „А було дві квартири за №1 і №2. У кв. №1 прописаний ОСОБА_1, та був прописаний до смерті його батько ОСОБА_11

Про перебування будинку №121/1 як квартири на балансі ЖЕК №2 видно з довідок цієї організації, інвентарної карточки обліку основних засобів, поквартирної картки (а. с. 240-243).

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Проте права ОСОБА_1 приватизацією квартири №3 буд. 121/1 не порушені і докази цього відсутні.

Позивач не доказав того, що спадкодавець майна довів у встановленому законом порядку порушення своїх майнових прав визначенням та виділом відповідної частки в натурі для місцевої ради в порядку конфіскації яка припала на частину буд. „Б №121/1. А оскільки такі обставини влаштовували спадкодавця, вони мусять влаштувати і спадкоємця, права якого є похідними від першого.

Також, суд вважає такою, що не підлягає задоволенню вимогу про визнання права власності на 2/9 частки будинковолодіння 121, 121/1 по вул. Подільській.

Як вказувалось у мотивувальній частині цього рішення, спадщину у встановленому законом порядку на будинковолодіння в розмірі 1/6 його частки набули ОСОБА_23 та ОСОБА_19, про що Чернівецькою держнотконторою їм видане свідоцтво у 1984 році.

Апеляційний суд, згідно вимог ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Проте, всупереч ст. 11 ЦПК України, позов до цих осіб не заявлявсь.

З обставин справи видно про можливу наявність і інших спадкоємців.

Суд другої інстанції, не має права, згідно чинного ЦПК, залучати до участі в справі інших сторін і виходити за межі позовних вимог.

Місце проживання позивача ОСОБА_1, як на час смерті спадкодавця 03.07.2003 року, так і на час розгляду справи зареєстроване у ІНФОРМАЦІЯ_2 у будинку який знесений чи зруйнований, проте ідеальна частка спадкодавця як і ідеальна частка ОСОБА_19 у будинковолодінні №121 зареєстрована у БТІ.

Статтею 349 ЦК України (в редакції 01.01.2004 року) передбачено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення.

У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Спадкодавець ОСОБА_11 помер 03.07.2003 р., новий Цивільний Кодекс набрав чинності 01.01.2004 р. (Шестимісячний строк для прийняття спадщини закінчився 03.01.2004 р. у період набрання чинності новим ЦК).

Згідно ч. 2 п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Із змісту висновків суду першої інстанції видно про ухвалення законного та обґрунтованого рішення про відмову в задоволенні заяви через недоведеність її вимог та ненадання належних і допустимих доказів.

Апеляційна скарга, в межах її доводів, не містить підстав для скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.М. Юзюк