Справа № 559/2538/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в особі головуючої судді Лопухович А.О.,

при секретарі Федчук А.А.,

за участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача служба у справах дітей Дубенської районної державної адміністрації про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка посилається на те, що 26 грудня 2013 рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 6 лютого 2014 року, по справі № 559/3460/13-ц, визнано укладеним договір купівлі-продажу домоволодіння № 9, по провулку Мічуріна в с. Студянка, Дубенського району, Рівненської області, між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та нею. 2 липня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26.12.2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06.02.2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 22 жовтня 2014 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, по справі № 559/3460/13-ц, позов відповідачів до неї про визнання договору купівлі- продажу домоволодіння № 9, по провулку Мічуріна в с. Студянка, Дубенського району. Рівненської області укладеним - залишено без розгляду. Вказана ухвала набрала чинності 28 жовтня 2014 року.

24 лютого 2014 року о 18 год. 15 хвилин державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_10 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11166224 від 25.02.2014 року на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26.12.2014 року, по справі № 559/3460/13-ц, було здійснено реєстрацію права власності за відповідачами на домоволодіння № 9, по провулку Мічуріна в с. Студянка, Дубенського району, Рівненської області. 6 березня 2015 року постановою Рівненського окружного адміністративного суду по справі № 817/485/15 скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11166224 і від 25.02.2014 року щодо реєстрації права власності за відповідачами на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: провулок Мічуріна, 9 в с.Студянка, Дубенського району, Рівненської області, здійсненого на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26.12.2013 року у справі №559/3460/13-ц. 18 липня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у Рівненській області було прийнято рішення № 22971559 про скасування права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на домоволодіння та поновлене її право власності на домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину з законом від 29.01.2010 року, виданого Другою Дубенською державною нотаріальною конторою зареєстровано в реєстрі за № 1-113, що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 44663400 від 28.09.2015 року.

13 серпня 2015 року вона дізналася, що у її будинку прописалися відповідачі та їхні неповнолітні діти, а саме: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 Вказані обстави підтверджуються довідками, виданими Шепетинською сільською радою Дубенського району Рівненської області № 1439 від 13.08.2015, № 1475 від 18.08.2015 року.

Відповідачі проживають в житловому будинку, без її згоди, жодних договорів житлового найму чи будь-якого іншого договору на підставі якого вони могли б проживати у спірному будинку між нею та ними не укладалися. Вони не є членами її сім'ї. Отже, права і обов'язки наймачів, передбаченими статтями 158 - 170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України на відповідачів на поширюються. Вона, як власник житлового будинку, має право вимагати від них звільнити житловий будинок, оскільки у них відсутні правові підстави для користування ним.

У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали свої позовні вимоги із зазначених підстав. ОСОБА_4 пояснила, що вона не давала дозволу відповідачам проживати у її будинку. Ніякого письмового договору найму між ними не було. Ключі передала для них лише для того, щоб вони показали будинок, який збиралися купувати у неї, для своїх батьків. Домовленість про купівлю-продаж будинку між ними була у жовтні 2012 року, брала завдаток, а решту суми вони мали їй віддати до травня 2013 року. Визнала ту обставину, що вона дійсно у тому будинку разом із відповідачами мала розмову і писала розписку 30 квітня 2015 року, як чесна людина. Вона вирішила повернути їм гроші за ремонт, який ними був зроблений, але вони назвали велику суму. Городом теж відповідачам вона дозволила користуватися. З приводу того, що вони самовільно заселилися у її будинок, вона не зверталася до правоохоронних органів, заяв нікуди не писала. Сусідці ОСОБА_11 вона залишала ключі від будинку і всі свої документи. Їх проживання у будинку і реєстрація в ньому чинить перешкоди їй реалізувати своє право продати даний будинок іншим людям. Вважають, що жоден свідок у справі не вказав, що між ними був договір найму і це не може вважатися доказом.

Відповідач ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх представник у судовому засіданні позов не визнали повністю. Пояснили, що інші відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_9, ОСОБА_9 є їх трьома малолітніми доньками, з якими вони всі разом мешкають у спірному будинку. Восени 2012 року між ними було досягнуто домовленості із позивачкою, що вони купують, а вона продає їм, старий будинок, який вона успадкувала. Це був будинок, який потребував капітального ремонту, у ньому довго ніхто не жив. Вони дали за нього їй завдаток і з її дозволу розпочали робити там ремонт, а саме робили заміну вікон, дверей, добудову, воду і все необхідне інше. Вони приїздила і бачила це все, погоджувала, забирала свої речі, виносила їх у коридор і забирала. Через деякий час позивачка передумала продавати будинок. Весною 2015 року між ними були домовленості і вона особисто написала розписку про те, що дає їм свою згоду проживати у будинку до сплати нею їм грошей за проведений ремонт, дозволила користуватися городом і ніяких претензій немає. Датою повернення боргу вона вказала 1 серпня 2015 року, проживати їм можна у будинку ще буде 7 днів після цього. Всі документи і ключі позивачка залишила у сусідки, до якої вони зверталися, а та зізвонювалася з нею і питала дозволу. Укладення договору найму з ними ОСОБА_4 не вимагала. Вона писала їм претензію 28 квітня 2014 року і в якій зазначила, що між ними наявні зобовязальні відносини. Їй було відомо, що у них є малолітні діти і що вони всі зареєстровані там. Вони згідні після виконання позивачкою зобовязання повернути їм кошти за проведений ремонт, виселитися з нього з дітьми, купивши собі інше помешкання. На даний час у них немає ніякого іншого житла у власності чи користуванні, куди б вони змогли переїхати з дочками. Позивачка не надала жодного доказу того, що вони самовільно зайняли житло. Викладені підстави і обгрунтування не відповідають фактичним обставинам. Поскільки ОСОБА_4 своєї обіцянки щодо повернення коштів не виконала у погоджений між ними термін, то вони змушені були звернутись до суду для примусового вирішення даного питання, адже вона хоче їх виселити і продати будинок іншим ,не розрахувавшись з ними за його ремонт. Таким чином, вони володіють та користуються спірним будинком та присадибною ділянкою правомірно, на підставі договору з позивачкою у відповідності до ст.ст. 395- 406 ЦК України та мають право на захист цього права, в тому числі і від власника майна. Просять відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що при розгляді даної справи необхідно звернути увагу права та інтереси трьох малолітніх дітей відповідачів. Реєстрація дітей у цьому будинку є їх майновим правом, яке без відповідного дозволу не може бути обмежене.

Вислухавши сторони, їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своє волею, незалежно від волі інших осіб - ч. 1 ст. 316 ЦК України.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку має право користуватися помешканням для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 389 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, що 26 грудня 2013 рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 6 лютого 2014 року, по справі № 559/3460/13-ц, визнано укладеним договір купівлі-продажу домоволодіння № 9, по провулку Мічуріна в с.Студянка, Дубенського району, Рівненської області, між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4. (а.с.4-7)

2 липня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26.12.2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06.02.2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 8-10)

22 жовтня 2014 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, по справі № 559/3460/13-ц, позов відповідачів до неї про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння № 9, по провулку Мічуріна в с.Студянка, Дубенського району Рівненської області укладеним - залишено без розгляду. Вказана ухвала набрала чинності 28 жовтня 2014 року. (а.с.11)

24 лютого 2014 року о 18 год. 15 хв. державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_10 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11166224 від 25.02.2014 року на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26.12.2014, по справі № 559/3460/13-ц, було здійснено реєстрацію права власності за відповідачами на домоволодіння № 9, по провулку Мічуріна в с. Студянка, Дубенського району, Рівненської області.

6 березня 2015 року постановою Рівненського окружного адміністративного суду по справі № 817/485/15 скасувано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11166224 і від 25.02.2014 року щодо реєстрації права власності за відповідачами на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: провулок Мічуріна, 9 в с.Студянка, Дубенського району, Рівненської області, здійсненого на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26.12.2013 року у справі №559/3460/13-ц. (а.с.12-17)

18 липня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у Рівненській області було прийнято рішення № 22971559 про скасування права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на домоволодіння та поновлене ОСОБА_4 право власності на домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину з законом від 29.01.2010, виданого Другою Дубенською державною нотаріальною конторою зареєстровано в реєстрі за № 1-113, що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 44663400 від 28.09.2015. (а.с. 18-21)

Згідно довідок Шепетинської сільської ради № 1439 від 13.08.2015 року, № 1475 від 18.08.2015 року у будинку 9 по провулок Мічуріна в с.Студянка, Дубенського району, Рівненської області зареєстровані відповідачі та їх малолітні діти, а саме: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.22, 23, 63)

Згідно розписки від 18 жовтня 2012 року ОСОБА_4 взяла завдаток 3450 доларів США за продаж будинку №9 по пров.Мічуріна у с.Студянка Дубенського району Рівненської області. Залишок становить 4550 доларів США.(а.с.69)

30 квітня 2015 року ОСОБА_4 віддала завдаток відповідачам у сумі 3450 доларів США за продаж даного житлового будинку, решту суми за ремонт та роботу зобовязується повернути до 1 серпня 2015 року, після чого відповідачі у справі у семиденний термін залишають будинок, дозволила користуватися городом до збору урожаю, про що свідчать розписки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6М.(а.с.70-71)

Матеріали справи свідчать про те, що позивачка і відповідачі зверталися із письмовими претензіями та вимогами один до одного у 2014-2015 роках. (а.с.74-77)

Свідок ОСОБА_11 у суді пояснила, що знає особисто позивачку та відповідачів. ОСОБА_4 залишала їй всі свої документи та ключі від будинку. Давала вказівки по телефону з приводу них. Тільки з її дозволу вона давала їх відповідачам, як їм треба було і вони повертали назад. ОСОБА_6 з нею домовилися купити будинок, вона дозволила їм робити там ремонт і знала про це, приїздила в село і все бачила. Будинок був старий, гнила підлога. У 2013 році позивачка сказала, що продала будинок і щоб вона віддала відповідачам ключі і документи. Ні про який договір найму мови вона не чула ні від кого. На даний час відповідачі з дітьми постійно проживають там. Позивачці було відомо коли вони туди поселялися.

Із пояснень свідка ОСОБА_12 вбачається, що ОСОБА_4 у розмові повідомила їй про те, що не дає раду з тією хатою і буде її продавати. Сказала, що вже має купців на неї. Відповідачі робили ремонт у будинку, а потім поселилися туди, де і зараз живуть. Літом 2014 року позивачка приїздила і забирала з подвір»я того господарства дрова, щоб вони не мішали їх дітям, бо вони вже там жили. Ніколи у позивачки не було мови про самовільне поселення. Вона була особисто присутня коли позивачка писала розписку 30 квітня 2015 року, претензій ніяких вона ні до кого не предявляла, дала також згоду і на користування городом.

Свідок ОСОБА_13 у суді пояснив, що знає, що відповідачі проживають у будинку по домовленості із позивачкою. Позивачка дала згоду їм проводити там ремонт, тому що вони мали купити ту хату. Він особисто допомагав робити їм там ремонт. ОСОБА_4 приїздила декілька разів в той час, і забирала свої речі, які були в коридорі. Ніяких претензій ні до кого не предявляла, навіть була задоволена. Коли сторони домовлялися між собою присутнім не був.

Відповідно до ч.1ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок доказування ст.60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження своїх вимог щодо виселення відповідачів та їх малолітніх дітей з підстав їх самовільного зайняття житлового приміщення і зняття їх з реєстрації, ці вимоги задоволенню не підлягають. ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.150 ЖК України, використала своє право використати помешканням для проживання інших осіб, а саме сім»ї відповідачів, до повернення нею суми за проведений відповідачами ремонт. Після виконання вказаної умови вони мають виселитися протягом 7 днів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.57,60,88,208,209,215,218 ЦПК України, ст.ст.316,317,319,321,383 ЦК України, ст.41 Конституції України, ст.ст.150,156 ЖК України, суд,-

РІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача служба у справах дітей Дубенської районної державної адміністрації про виселення та зняття з реєстраційного обліку за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його проголошення до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: