Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6022/14-ц
Провадження №2/711/81/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року Придніпровський районний суд м . Черкаси в складі:

- головуючого - Клочко О.В.

- при секретарі - Литовченко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м . Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні будівлями та спорудами шляхом встановлення земельного сервітуту -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою , вказуючи , що він є співвласником будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1, його частка становить 1/3 частини.

Співвласниками будинковолодіння являються відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 23 січня 2014 року.

В березні - квітні 2014 року відповідачі розпочали добудову до своєї частини будинку з порушенням будівельних норм та не отримавши згоди позивача, у зв'язку з чим ним була подана заява до Інспекції Державного архітектурного будівельного контролю Черкаської області стосовно перевірки законності будівництва добудови.

Проте , відповідачі ігнорують представників вказаної Інспекції, постійно переносять зустрічі та створюють перешкоди у проведенні позапланової перевірки , заперечують незаконність своїх дій.

Разом з тим , добудова порушує його права, як співвласника, стосовно користування земельною ділянкою - він не може приватизувати свою частину земельної ділянки, оскільки розмір його ділянки в результаті незаконних дій відповідача зменшено, не може користуватися водоколонкою, яка знаходиться у спільній власності, адже над нею було збудовано добудову.

Також, при будівництві проігноровано потребу влаштування системи водовідведення, через яку дощова вода потрапляє не тільки на частину земельної ділянки позивача , але й безпосередньо до будинку, що призводить до нормального користування не лише земельною ділянкою, але й частиною будинку.

Оскільки відповідачі ігнорують працівників Інспекції, ним замовлено висновок експертного дослідження та 6.08.2014 року судовим експертом ОСОБА_4 складено такий висновок експертного дослідження за результатом проведення будівельно - технічного дослідження, відповідно до якого встановлено , що добудова відповідачів не відповідає вимогам будівельних та земельних норм, ними порушено вимоги ДБН стосовно відстані до суміжної земельної ділянки, встановлено унеможливлення користування водоколонкою, добудова встановлена на межі з будинком та негативно впливає на експлуатацію будинку, при дослідженні будівлі літньої кухні, літера К встановлено, що співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконується добудова без дотримання вимог п.3.25 ДБН 360-92, згідно з якими відстань від межі сусідньої ділянки до найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку або господарської споруди треба приймати не менше 1,0 м та при цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на території суміжних ділянок.

Також, експертним висновком встановлено , що фактичні межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 не відповідають правовстановлюючим документам на земельну ділянку, при цьому , розмір земельної ділянки позивача зменшено на 5 кв.м.

Це доводить, що відповідачі здійснюють перешкоди у користуванні позивачу земельною ділянкою.

Згідно до ст..103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок, завдається найменше незручностей / затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо / .

Відповідно до п.1 «г» статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до п.2 ст.95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку , встановленому законом.

Відповідно до ст..152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та фізичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом :

а/ визнання прав

б/ відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав

в/ визнання угоди недійсною

г/ визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування

є/ відшкодування заподіяних збитків

д застосування інших, передбачених законом способів.

Просив суд зобов'язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні йому своєю частиною земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 шляхом відновлення попереднього стану земельної ділянки станом на 23 січня 2014 року та демонтажу відповідачами за власні кошти самовільної добудови до їх частини будинку та самовільно збудованої мансарди, а також привести до будівельних та земельних норм добудову до літньої кухні.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_2 надав суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні будівлями та спорудами шляхом встановлення земельного сервітуту, вказуючи , що він являється власником іншої 1/3 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Відповідно до п.4 договору про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності від 30.06.1987 року / стороною якого був на той час ОСОБА_5, частка якого на теперішній час належить йому / сараї Б,б,б-1, погріб Д знаходяться у спільному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6/ 16.05.1994 року подарувала свою частку ОСОБА_1 / .

Крім того , згідно до п.6 договору від 30.06.1987 року туалет Е знаходиться у спільному користуванні всіх співвласників.

Проте , протягом 2014 року ОСОБА_1 перешкоджає йому користуватися сараями Б,б,б-1, погрібом Д та туалетом Е, мотивуючи це тим , що ці будівлі не знаходяться на земельній ділянці, належній йому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку.

Дійсно вказані споруди не знаходяться на належній йому ділянці, однак, приймаючи в дар 1/3 частину будинковолодіння він прийняв в дар також частки у вказаних вище будівлях та спорудах, тому , має право ними користуватися, а дії відповідача з перешкоджання вважає незаконними.

Згідно ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором , законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ст..404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу , проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації лінії електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо.

Особа має право вимагати від власника / володільця / сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника / володільця / іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна / будівлі, споруди, тощо /.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги ОСОБА_1, в позовних вимогах ОСОБА_2 просили суд відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 підтримав свої позовні вимоги , в позовних вимогах ОСОБА_1 просив суд відмовити

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про можливість розгляду справи у її відсутність.

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, а в позовних вимогах ОСОБА_2 має бути відмовлено , виходячи з наступних підстав.

Виходячи з положень статей 8,124 Конституції України, ст.ст.26,30,87, 90,97,100,102,118,123,128,143-146,151,153-158,161,210,212 ЗК України, судам підвідомчі справи за заявами з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших передбачених законом способів.

З обставин справи , вбачається , що сторони являються співвласниками земельної ділянки /суміжними землекористувачами / за адресою АДРЕСА_1, є власниками 1/3 частини будинковолодіння кожний.

Спір між власником та землекористувачами суміжних земельних ділянок щодо спільних меж слід вирішувати виходячи з положень про добросусідство /гл.17 ЗК України / , ураховуючи , зокрема, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. / ч.1 ст.106 ЗК України / .

Основою для відновлення меж є дані земельно - кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання земельної ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки, а якщо і в такий спосіб визначення меж неможливе, вони визнаються відповідно до встановлених обставин спірної ділянки. / ст..107 ЗК України / .

Зазначені правила відповідно до ст..103 ЗК України стосуються як власників, так і землекористувачів земельних ділянок.

Крім того, необхідно враховувати загальні правила ст..95 ЗК України про права землекористувачів, а також вказану вже ст..152 ЗК України про способи захисту прав на земельну ділянку, за якими власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з порушенням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до обставин справи , встановлено , що згідно договору дарування від 16.05.1994 року, посвідченого старшим державним нотаріусом другої черкаської держаної нотаріальної контори ОСОБА_8, ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар 1/3 частину будинку з належною частиною надвірних споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 23.01.2014 року, вбачається , що ОСОБА_9, ОСОБА_10 подарували , а ОСОБА_2, ОСОБА_3 прийняли в дар / у власність / в рівних частинах 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1, земельна ділянка площею 302 кв.м на якій знаходиться частина житлового будинку відчужується разом із частиною будинку.

Таким чином, встановлено , що сторони стали співвласниками у різний період часу.

Також, встановлено , що 30.06.1987 року ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_11, які проживали за адресою АДРЕСА_1 уклали угоду, відповідно до якої визначили порядок користування будинковолодінням та надвірними спорудами.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7, яку суд має враховувати , де вказано, що виходячи з того, як зазначено в цьому пункті стосовно співвласників, яким частки виділено в натурі, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам будинок, господарські будівлі та споруди, визначаються насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст..88 ЗК України приймає до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і з участю осіб, які пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою.

Таку угоду суд може не визнати, коли дійде висновку, що вона явно ущемляє права когось із співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно - будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

За обставинами справи також вбачається , що в березні - квітні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розпочали добудову до своєї частини будинку без погодження із співвласником ОСОБА_12, в результаті чого допустили порушення вимог державних будівельних норм , та, як результат, і права суміжного землекористувача ОСОБА_12

Це підтверджується наданим суду висновком експертного дослідження за результатами проведення будівельно - технічного дослідження за №10-14 від 06.06.2014 року , виготовленого судовим експертом ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_12 , який долучений до позовної заяви.

Так, відповідно до вищевказаного висновку , встановлено , що прибудови А3-1,а3 / на плані додаток №12, червоний колір / побудовані з порушенням будівельних норм.

При цьому, продовження стіни добудови, літера а3 розташована на межі сусідських земельних ділянок співвласників, що суперечить вимогам п.П3.25.2 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» згідно з яким для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань від межі сусідньої ділянки до найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку або господарської споруди треба приймати не менше 1,0 м.

При цьому, повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на території суміжних ділянок».

Також, добудову , літера А3-2 / додаток №13 до висновку / влаштовано на земельній ділянці, яка перебувала у спільному користуванні усіх співвласників і на якій розташована водоколонка і підходи до неї , позначена в технічному паспорті будинковолодіння під №3 і яка перебуває у спільному користуванні усіх співвласників будинковолодіння.

Дана добудова позбавила можливості співвласників водоколонки №3 не лише підходу до водоколонки, а і користування самою водоколонкою.

Також, частина стіни прибудови, літера А3-2 / додаток №13 до висновку, фото №5 / розташована на межі двох суміжних ділянок / співвласників ОСОБА_13., ОСОБА_3 та ОСОБА_12 / , що порушує вимоги п.3.25 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» згідно з яким відстань від межі сусідньої ділянки до найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку або господарської споруди треба приймати не менше 1,0 м. При цьому, повинно буди забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на території суміжних ділянок, що не зроблено також, так як водовідливи змонтовані так, що вода з даху прибудови та мансарди не потрапляє в жолоб відливів / фото №7 / .

Також, відповідно до експертного висновку, встановлено, що при улаштуванні покрівлі мансарди в місці стикування з покрівлею житлового будинку / фото №10 / не виконана гідроізоляція, що спричиняє проникненню атмосферних опадів в приміщення прибудови, літера а4. Внаслідок відсутності водостоку з покрівлі мансарди та прибудови, що виконана співвласниками житлового будинку ОСОБА_2, ОСОБА_3 в частині житлового будинку співвласника ОСОБА_12 руйнується перекриття, стіни та підлога / фото №№17-24/ .

Таким чином , позивачем ОСОБА_12 доведено документально, що його права, як суміжного землекористувача та співвласника 1/3 домоволодіння по АДРЕСА_1 - порушено іншими співвласниками 1/3 частини цього ж будинковолодіння та суміжними землекористувачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно до ст..103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок, завдається найменше незручностей / затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо / .

Відповідно до п.1 «г» статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до п.2 ст.95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку , встановленому законом.

Відповідно до ст..152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

За таких обставин, коли позовні вимоги ОСОБА_12 знайшли своє повне підтвердження, він вправі вимагати усунення цих перешкод в судовому порядку у відповідності до вказаних статей 17, 103,107,152 ЗК України.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будівлями та спорудами шляхом встановлення земельного сервітуту, то він свого належного підтвердження в судовому засіданні не знайшов , обґрунтовано заперечувався іншим співвласником земельної ділянки ОСОБА_12, який проти встановлення земельного сервітуту, його обсягу або тривалості, а тому , в цих вимогах має бути відмовлено.

Слід зазначити, що за вимогами про встановлення земельного сервітуту суд має виходити з того, що право земельного сервітуту, яке є правом власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою, набувається та здійснюється за умов і порядку, встановлених статтями 98-102 ЗК України, відповідно до яких, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати передбаченого законом виду земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки, у тому числі для встановлення рештувань та складування матеріалів з метою ремонту будівель та споруд.

Він має бути найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений, і суд у відповідності до ст..10 ЦПК України повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню, чи можуть бути наведені позивачем обставини для встановлення зазначеного ним земельного сервітуту, та враховувати обґрунтовані заперечення власника земельної ділянки проти встановлення земельного сервітуту, але оскільки відсутні відповідні обставини для його встановлення, та відсутні відповідні підтвердження на цей рахунок - в позовних вимогах про його встановлення має бути відмовлено.

Оскільки висновок експертного дослідження за результатами проведення будівельно - технічного дослідження за №10-14 від 06.06.2014 року , виготовленого судовим експертом ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_12 , являється документальним підтвердженням порушень державних будівельних норм , та , як результат, і прав суміжного землекористувача ОСОБА_1 , та ним обґрунтовується рішення суду, він має бути визнаний невід'ємною частиною рішення суду.

Відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому порядку має бути зобов'язано

усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належною йому частиною земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 шляхом відновлення попереднього стану земельної ділянки станом на 23 січня 2014 року та демонтажу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за власні кошти самовільної добудови до їх частини будинку та самовільно збудованої мансарди та привести до будівельних та земельних норм добудову до літньої кухні, відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення будівельно - технічного дослідження за №10-14 від 06.06.2014 року .

У зв'язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 та у відповідності до ст..88 ЦПК України судові витрати по розгляду справи підлягають до стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по оплаті судового збору в сумі 243,60 гривень та по оплаті правової допомоги в сумі 3962,56 гривень, що також підтверджено документально.

На підставі ст..ст.11,60, 61, 213-215, 88 ЦПК України , керуючись ст. ст. 95, 103, 106, 152 ЗК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належною йому частиною земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 шляхом відновлення попереднього стану земельної ділянки станом на 23 січня 2014 року та демонтажу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за власні кошти самовільної добудови до їх частини будинку та самовільно збудованої мансарди та привести до будівельних та земельних норм добудову до літньої кухні, відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення будівельно - технічного дослідження за №10-14 від 06.06.2014 року , який визнати невід'ємною частиною рішення суду.

В зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 гривень та оплаті правової допомоги в сумі 3962,56 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи , але не були присутні при проголошенні судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. В. Клочко