25.12.2015 року Провадження №2/425/1254/15
Справа №425/2972/15-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Кравченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку,
Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №1203/0708/02-007 від 11 липня 2008 року, яка утворилась станом на 28 липня 2015 року, в сумі 482220 гривень 95 копійок.
Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином, але у судове засідання не зявились. Представник позивача подав заяву якою просив розглянути справу без його участі та заяву, якою фактично дав згоду на ухвалення заочного рішення. Представник відповідача ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_3, двічі подавав заяву на ознайомлення з матеріалами справи, однак своїм правом не скористався, у судове засідання не зявився, правом на подачу суду заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. При цьому той же адвокат, 25 грудня 2015 року подав заяву, якою просив відкласти розгляд справи у звязку із зайнятістю в інших судових справах, але доказів такої зайнятості не надав, а саму заяву подав від імені іншого відповідача, при цьому не надаючи суду жодних доказів наявності повноважень на представництво інтересів другого відповідача у цій справі. Другий відповідач причини неявки не повідомив, правом на подачу суду заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався.
У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про проведення судових засідань 19 листопада 2015 року та 25 грудня 2015 року, та від яких заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходило і причини неявки ними не повідомлені, а позивач не заперечив проти ухвалення заочного рішення, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) занесена до журналу судового засідання.
При цьому, суд узяв до уваги повідомлені адвокатом ОСОБА_3 поважні причини неявки у судове засідання на 25 грудня 2015 року, однак за їх недоведеністю вважає, що він не зявився до суду без поважних причин.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, а розгляд справи здійснювався за їх відсутності.
Представник відповідача ОСОБА_1 та самі відповідачі правом на подачу суду заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористались.
А суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, в межах предмета доказування по справі, встановив наступні обставини:
На підставі вказаного договору, того ж дня, публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (надалі за текстом «Сведбанк») відступив публічному акціонерному товариству Дельта Банк (надалі за текстом «Дельта Банк») свої права вимоги за кредитним договором №1203/0708/02-007 від 11 липня 2008 року, та договором поруки від 11 липня 2008 року №1203/0708/02-007-Р-1 (а.с.28-34,102,106-111,142-143,146).
При цьому з огляду на умови договору купівлі-продажу прав вимоги, «Сведбанк» відступив «Дельта Банк» не тільки наявні станом на 25 травня 2012 року права вимоги (у тому числі право вимагати у ОСОБА_1 у достроковому порядку повернути кредит і сплатити проценти за його користування, право вимагати у ОСОБА_2, як від солідарного боржника виконання обовязку ОСОБА_4), а й ті права вимоги до них, які можуть виникнути в майбутньому, тобто після 25 травня 2012 року (а.с.28-34,102,106-111,142-143,146).
Також судом встановлено, що 09 червня 2012 року «Дельта Банк» направив ОСОБА_1, через цех №1 Київської дирекції «Укрпошти» письмове повідомлення про відступлення «Сведбанк» «Дельта Банку» усіх прав вимоги за кредитним договором та договором поруки з 25 травня 2012 року (а.с.103-105,146).
Двадцять восьмого серпня 2015 року, «Дельта Банк» предявив позов (шляхом його здачі до установи поштового звязку) до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення з них, у солідарному порядку, заборгованості за кредитним договором №1203/0708/02-007 від 11 липня 2008 року, яка утворилась станом на 28 липня 2015 року, у сумі 482220 гривень 95 копійок (а.с.2-44).
Усі наведені обставини, встановлені судом виключно на підставі тих доказів, що були подані позивачем.
Із встановлених обставин вбачається, що між «Сведбанк» та ОСОБА_1 виникли цивільні (зокрема, зобовязальні) правовідносини у сфері кредитування, в яких «Сведбанк» виступив кредитором, а ОСОБА_4 боржником.
При цьому між «Сведбанк» та ОСОБА_2 теж виникли цивільні (зобовязальні) відносини, але у сфері забезпечення виконання зобовязання, в яких «Сведбанк» виступив кредитором боржника ОСОБА_1, а ОСОБА_5 його поручителем.
Разом з цим судом встановлено, що «Дельта Банк» у вказаних правовідносинах вважає себе новим кредитором, якому належить право вимоги уплати боргу, що виник на підставі кредитного договору до обох відповідачів, у солідарному порядку, через відступлення йому цього права первісним кредитором: «Сведбанк». І як новий кредитор, «Дельта Банк» предявив до суду матеріально-правову вимогу про стягнення боргу до солідарних боржників.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Пункт 1 частини 1 статті 92 Конституції України встановлює, що права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, а також основні обовязки визначаються виключно законами України.
Положення частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) визначають, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
В силу положень частини 2 статті 509, пункту 1 частини 2 статті 11 та частини 1 статті 629 ЦК України такі зобовязання можуть виникати з договорів, які стають обовязковими для виконання сторонами, що їх уклали.
А виходячи з положень частини 1 статті 1054 ЦК України та пунктів 22,23 частини 1 статті 1, частини 1 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у порядку та на умовах, передбачених договором.
Факт належного виконання «Сведбанк» свого зобовязання з видачі кредиту підтверджується випискою по рахунку, який було відкрито на виконання умов договору (а.с.7-19,126-135), а тому суд вважає, що цей банк отримав право вимагати виконання ОСОБА_1, як боржником, свого зобовязання по поверненню отриманого кредиту та сплати процентів за його користування, у строки, передбачені договором.
При цьому, «Сведбанк» отримав і право вимоги повернення кредиту і сплати процентів за його користування у достроковому порядку, у випадку настання умов, що передбачені пунктами 6.4. та пунктами розділу 7 договору, а також на підставі частини 2 статей 1050,1054 Цивільного кодексу України та частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
У звязку з цим та відсутністю у матеріалах справи належних, достовірних і допустимих доказів зворотнього, суд вважає доведеним той факт, що станом на 25 травня 2012 року «Сведбанк» як належний кредитор у зобовязанні ОСОБА_1, яке виникло на підставі кредитного договору №1203/0708/02-007 від 11 липня 2008 року, не змінився. При цьому, саме «Сведбанку» належала уся сукупність прав кредитора у цьому зобовязанні (у тому числі не тільки наявні права вимоги щодо виконання зобовязання, а й умовні права та ті права, що можуть виникнути в майбутньому).
Виходячи із системного тлумачення статей 546-548 ЦК України, виконання основного зобовязання у тому числі такого, що виникає із договору (а тому і грошового зобовязання зокрема), може забезпечуватись письмовим договором поруки.
За яким, з огляду на положення статей 553 та 554 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, а у випадку порушення зобовязання боржником, поручитель відповідає перед кредитором частково або у повному обсязі (включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків), залежно від того, що передбачено договором. При цьому, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
«Сведбанк» та ОСОБА_2 11 липня 2008 року уклали договір поруки №1203/0708/02-007-Р-1, яким вони передбачили, що ОСОБА_5 як поручитель, бере на себе зобовязання відповідати солідарно за виконання ОСОБА_1, як боржником, свого зобовязання за кредитним договором (а.с.20-21).
Тож оскільки після виконання банком свого обовязку з видачі кредиту, у ОСОБА_4 виникло зобовязання повернути кредит та сплачувати проценти за його користування із розрахунку 12,5% річних шляхом сплати кожного місяця фіксованої суми коштів згідно графіку, а у випадку настання у банку права вимоги боргу у достроковому порядку зобовязання достроково повернути кредит та сплатити проценти за його користування, у ОСОБА_5 виникло зобовязання відповісти солідарно перед банком за виконання таких зобовязань ОСОБА_4.
У звязку з цим та відсутністю у матеріалах справи належних, достовірних і допустимих доказів зворотнього, суд вважає доведеним і той факт, що станом на 25 травня 2012 року «Сведбанк» як належний кредитор в зобовязанні ОСОБА_2, яке виникло на підставі договору поруки №1203/0708/02-007-Р-1 від 11 липня 2008 року, не змінився. При цьому, саме «Сведбанку» належала уся сукупність прав кредитора у цьому зобовязанні (у тому числі не тільки наявні права вимоги щодо виконання зобовязання, а й умовні права та ті права, що можуть виникнути в майбутньому).
Отже суд вважає доведеним те, що станом на 25 травня 2012 року саме «Сведбанк» був належним і первісним кредитором у зобовязанні ОСОБА_1 за кредитним договором та у зобовязанні ОСОБА_2 за договором поруки.
З огляду на положення пункту 1 частини 1 статті 512 та частини 1 статті 515 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання нею своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), крім тих зобовязань, що нерозривно пов'язані з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
І оскільки за своєю правовою природою зобовязання, які виникають з договорів про надання споживчого кредиту та договорів поруки, якими забезпечується виконання зобовязання за договорами про надання споживчого кредиту, не є такими, що нерозривно повязані з особою кредитора, у таких зобовязаннях кредитор може бути замінений іншою особою.
Відповідно до частини 1 статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, згідно із частиною 3 статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, одним із видів правочинів, на підставі якого може бути змінено кредитора у зобовязанні є договір купівлі продажу прав вимоги, на підставі якого новому кредитору можуть бути передані права вимоги первісного.
Судом встановлено, що 25 травня 2012 року Сведбанк та Дельта Банк уклали між собою договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.35-36,29-34,106-111).
На підставі вказаного договору, того ж дня, «Сведбанк» відступив Дельта Банку усі свої права вимоги за кредитним договором №1203/0708/02-007 від 11 липня 2008 року, та договором поруки від 11 липня 2008 року №1203/0708/02-007-Р-1 (а.с.28-34,102,106-111,142-143,146).
При цьому з огляду на умови договору купівлі-продажу прав вимоги, «Сведбанк» відступив «Дельта Банк» не тільки наявні станом на 25 травня 2012 року права вимоги (у тому числі право вимагати у ОСОБА_1 у достроковому порядку повернути кредит і сплатити проценти за його користування, право вимагати у ОСОБА_2, як від солідарного боржника виконання обовязку ОСОБА_4), а й ті права вимоги до них, які можуть виникнути в майбутньому, тобто після 25 травня 2012 року (а.с.28-34,102,106-111,142-143,146).
Тут же суд констатує, що згода на заміну кредитора і у зобовязанні ОСОБА_1, і у зобовязанні ОСОБА_2, ні кредитним договором, ні договором поруки передбачена не була (а.с.7-21).
Також судом встановлено, що 09 червня 2012 року «Дельта Банк» направив ОСОБА_1, через цех №1 Київської дирекції «Укрпошти» письмове повідомлення про відступлення «Сведбанком» «Дельта Банку» усіх прав вимоги за кредитним договором та договором поруки з 25 травня 2012 року (а.с.103-105,146).
Таким чином, з 25 травня 2012 року, «Дельта Банк» став новим кредитором і у зобовязанні ОСОБА_1 за кредитним договором, і у зобовязанні ОСОБА_2 за договором поруки, при цьому, як за наявними станом на 25 травня 2012 року вимогами, так і за тими вимогами, що можуть виникнути в майбутньому.
Наведеного висновку, суд дійшов через те, що позивачем надано неспростовні та переконливі письмові докази, що підтверджують факт передання таких вимог первісним кредитором («Сведбанк») у відповідності до умов договору купівлі-продажу прав вимоги, новому кредитору («Дельта Банк»). Зокрема, серед іншого, позивачем надано витяг з договору купівлі-продажу прав вимоги, копію письмового повідомлення про відступлення прав вимоги підписаного первісним та новим кредитором з яких вбачається, що новий кредитор («Дельта Банк») став єдиним власником всіх прав вимоги за кредитними документами (включаючи права на всі платежі за кредитним договором та договором поруки), що з огляду на положення пункту 1.1. (де надано визначення термінів «договір поруки», «кредитний договір», «права вимоги», «повідомлення про відступлення» «реєстр заборгованостей боржників») являються беззаперечними доказами відступлення прав вимоги «Дельта Банку».
Отже, починаючи з 25 травня 2012 року, ОСОБА_1 своє зобовязання за кредитним договором повинен був виконувати на користь нового кредитора «Дельта Банк».
Виходячи з положень частин перших статей 526, 529 та 530 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умови кредитного договору передбачають, що ОСОБА_4 зобовязаний повертати кредит та сплачувати проценти за його користування із розрахунку 12,5% річних шляхом сплати 20-го числа кожного місяця (за виключенням останнього місяця) фіксованої суми коштів згідно графіку, який є невідємною частиною договору (а.с.7-19,22-24).
А положення частини першої статті 610 ЦК України передбачають, що порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання (тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання).
При цьому судом встановлено, що своє зобовязання ОСОБА_4 порушує більш ніж три місяці підряд (а.с.7-18,92-101,126-135,27).
Тому суд вважає доведеним виникнення у «Дельта Банку», на підставі пункту 6.4. та пунктів розділу 7 кредитного договору, а також на підставі частини 2 статей 1050,1054 Цивільного кодексу України та частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» права вимоги до ОСОБА_1 щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування у достроковому порядку і у вказаному вище розмірі станом на 28 липня 2015 року, а також порушення цього права останнім.
Як вже вказувалось вище, на підставі договору поруки ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання відповідати солідарно за виконання ОСОБА_1, як боржником, свого зобовязання за кредитним договором (а.с.20-21).
Таким чином, «Дельта Банк» набув право вимагати уплати боргу, що утворився станом на 28 липня 2015 року як боржником, так і його поручителем, у солідарному порядку.
Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судовий збір, який підлягав сплаті у цій справі (згідно пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» та статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік») складає 3654 гривні, він підлягає стягненню на користь держави Україна у рівних частинах з кожного відповідача, тобто по 1827 гривень з кожного.
Отже, керуючись статтями 1-11,75,88,159-197,208,209,212-215,224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь держави Україна судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) на користь держави Україна судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя - Д.С. Коваленко