Справа № 681/1070/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді - Горщар А.Г.

при секретарі Калінка А.А.

з участю сторін, представника позивачки адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення із жилого приміщення,

встановив:

30 червня 2015 року позивачка звертаючись до суду з вказаним вище позовом зазначала, що є власницею житлового будинку і господарських споруд розташованих в м. Полонне по вул. Артема, 115 згідно договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 25.07.2002р. Будинок і господарські споруди зареєстровані на праві особистої власності за нею 08.08.2002р. в Полонському БТІ. У вказаному будинку проживають її колишній чоловік ОСОБА_3, та їхній син ОСОБА_4 інвалід першої групи. 19.09.2013р. шлюб з відповідачем розірваний за рішенням суду. ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями, ображає її та сина, погрожуває фізичною розправою, знищенням будинку. Протягом 2014-2015 років відповідача неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, при цьому з ним проводились профілактичні бесіди, виносились офіційні попередження, однак після цього ОСОБА_3 продовжував вчиняти правопорушення, а тому оскільки він систематично порушує правила співжиття, створює несприятливі умови і неможливість подальшого проживання в одному будинку, а заходи запобігання і впливу виявились безрезультатними просила виселити відповідача на підставі ст. 116 ЖК України з належного їй житлового будинку без надання йому іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала.

ОСОБА_3 позов не визнав, пояснив, що він з 1979 року став проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1, як член сім`ї власника. З цього часу за його участю побудовано гараж, літня кухня, хліви, криниця, здійснена газифікація будинку, будинок обкладено плиткою, та його капітально відремонтовано, споруджено камяно-бетонну огорожу, куплено меблі, тощо. Зазначив, що він дійсно декілька разів сварився з позивачкою, оскільки вона постійно втручається у його особисте життя, ображає його, однак за це він не може бути виселений із житла, на яке має право користування. Також вказав, що іншого жилого приміщення де б він міг проживати у нього не має.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд зазначає про таке.

Встановлено, що позивачка та відповідач з 1979р. по 2013р. перебували в зареєстрованому шлюбі. Мають дорослого сина, інваліда першої групи, який потребує стороннього догляду.

На підставі договору дарування від 25.07.2002 року ОСОБА_2 стала власницею житлового будинку за вказаною вище адресою де сім'я постійно проживає.

Після розірвання шлюбу між сторонами склались неприязні відносини так як, за поясненнями позивачки, відповідач не працює, зловживає спиртними напоями, створює неможливі умови для сумісного проживання в зв'язку з чим поставлено питання про його виселення.

Постановою судді Полонського районного суду від 08 вересня 2014 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за те, що він 19 липня 2014 року перебуваючи в стані алкогольного спяніння в м. Полонне, вул. Артема, 115 ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою своїй дружині ОСОБА_2

Постановою судді Полонського районного суду від 08 травня 2015 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП за те, що він 20 квітня 2015 року перебуваючи в пяному вигляді в місці свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинив сімейну сварку, під час якої ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою своїй співмешканці ОСОБА_2

Постановою судді Полонського районного суду від 02 червня 2015 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП за те, що він 17.05.2015 року будучи в стані спяніння , в житловому приміщенні за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 ображав нецензурними словами та словесно погрожував фізичною розправою своїй співмешканці ОСОБА_2

За даними довідки Полонської центральної районної лікарні ОСОБА_3 з 02.10.2015 року знаходиться на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стадія залежності.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

При вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України мають враховуватися порушення правил співжиття у сфері даних житлових відносин, а не такі правопорушення, що допущені відповідачем в іншому місці й не мають відношення до користування сторонами жилим приміщенням.

Як вбачається із зазначених вище постанов про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, вчинення ОСОБА_3 насильства в сім`ї не повязано із порушенням ним саме житлових відносин, зокрема щодо користування спірним жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 15 Закону України, "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання належать: особи, які страждають на психічні розлади; особи, хворі на наркоманію та хронічний алкоголізм. З метою запобігання бездомності осіб із груп ризику місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування забезпечують: надання послуг особам, хворим на наркоманію та хронічний алкоголізм; проведення інформаційно-роз'яснювальної роботи серед осіб груп ризику, спрямованої на збереження їх житла.

Також суд зазначає, що згідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 02.03.2011 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» з приводу вирішення спору щодо виселення із жилого приміщення зазначав, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується. ( пункт 44).

Вирішуючи питання можливості виселення відповідача із жилого приміщення суд бере до уваги, що ОСОБА_3 з 1979 року проживає у будинку, приймав участь своєю працею та коштами у утриманні будинку, його ремонту, спорудженню господарських будівель, тощо, він страждає захворюванням, а в разі задоволення позову стане безпритульним, оскільки будь-яке інше житло, в якому відповідач міг би на законних підставах проживати, у нього відсутнє.

Таким чином, суд на підставі положень зазначених вище нормативних актів не знаходить підстав для виселення відповідача із жилого будинку без надання для нього іншого житла.

Керуючись наведеним ст. 10, 60, ч. 3 ст. 209, ст. 212-215 ЦПК України суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом 10 днів після дня проголошення.

Головуючий ________________