Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2173/14-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 55 Доповідач Худяков А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до "Шепетівського військового лісгоспу" Івано-Франківського лісопромислового комбінату державного підприємства Міністерства оборони України про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

Вказаним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2015 року в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постановлене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом позовних вимог, ОСОБА_2 просив стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 392 грн.89 коп. та середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні в сумі 42432 грн.12 коп., посилаючись на те, що вказану суму заробітку він не отримував у звязку з тим, що з ним не було проведено остаточного розрахунку.

Позивач вказував на те, що він в квітні 2005 року працевлаштувався за сумісництвом в Зарічанське військове лісництво, яке входило до складу "Шепетівського військового лісгоспу" Івано-Франківського лісопромислового комбінату державного підприємства Міністерства оборони України, проте, працювати різноробочим (можливо сторожем) він не міг через стан здоровя і в тому ж місяці звільнився з роботи.

Позивач зазначає, що з витягу Пенсійного фонду України про персоніфікацію заробітної плати "Індивідуальні відомості про застраховану особу" форми ОК-5 за період з 2000 року по 2009 рік, він дізнався, що працюючи у квітні 2005 року у відповідача заробив заробітну плату в сумі 392 грн.89 коп., з якої було сплачено єдиний соціальний внесок.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на позивача покладено обовязок доведення обставин, щодо перебування у трудових відносинах з відповідачем, оскільки відповідач вказує на те, що можливо позивач працював у спірному періоді саме за цивільно-правововою угодою.

З матеріалів справи вбачається, що в справі міститься лише копія трудової книжки позивача, згідно записів якої відсутні відомості про роботу ОСОБА_2 у відповідача за спірний період (71-72).

Таким, чином в матеріалах даної цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження доводів позивача, у звязку з чим неможливо перевірити чи дійсно працював у відповідача ОСОБА_2 на будь-якій посаді у спірний період.

Крім того, згідно копії акту від 06.07.2010 року відповідачем були виділені для знищення документи тимчасового строку зберігання, у тому числі цивільно-правові угоди, які знаходилися у архіві підприємства (а.с.26-28).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_2 не подав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, навівши відповідні мотиви.

Як вбачається із матеріалів справи, судово-технічна експертиза документів не проводилась, а тому суд першої інстанції оцінював та досліджував ті документи, які подані сторонами.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність судового рішення не впливають. Судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовані норми матеріального права.

Порушень судом норм процесуального права не встановлено. Висновки суду відповідають обставинам справи.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування рішення, з мотивів, наведених в скарзі, немає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді