Справа № 645/8593/15-ц
Провадження № 2/645/2813/15
11 грудня 2015 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді Горпинич О.В.
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Фрунзенського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та зняття з реєстраційного обліку,
Позивачі звернулися до суду із вищевказаним позовом, яким просили визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 54 у будинку № 6 по вул. Межлаука у м. Харкові шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
В обґрунтування позову посилалися на те, що ОСОБА_2 є власником однокімнатної квартири № 54 в б. № 6 по вул. Межлаука в м. Харкові, але у даній квартирі також зареєстрований колишній зять ОСОБА_4, який, з власної ініціативи, виїхав з вказаної квартири у 2011 році. Про причини відсутності у вказаному житловому приміщенні відповідач не повідомляв, у доступі до вказаного житла його ніхто не перешкоджав. Відповідач з 2011 року по теперішній час участі в утриманні житлового приміщенні не приймає, позивачі самостійно виконують обовязки щодо утримання житла, проводять у квартирі поточний ремонт. Наявність реєстрації відповідача за вищевказаною адресою порушує права власника житла, що фактично позбавляє права безперешкодного володіння, користування та розпорядження належною власністю.
На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, просила проводити судове засідання у її відсутності, проте присутня у судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені вище.
Відповідач у судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно і належним чином відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі газеті «Урядовий курєр» від 05.12.2015 року № 228 (5602), заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надавав.
Представник Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області у судове засідання не зявився.
Суд, вислухавши пояснення позивачки та свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно договору купівлі продажу від 20.05.2004 року, копія якого знаходиться в матеріалах цивільної справи, ОСОБА_2 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 29,10 кв.м, загальною площею 16,30 кв.м, що також підтверджуються копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Харківське міське БТІ» від 01.11.2005 року № 8802429.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.05.2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Рішення набрало законної сили.

Згідно відповіді за підписом начальника Фрунзенського ВП ОСОБА_5 в період з 2011 року по теперішній час до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 з будь якими заявами, скаргами чи повідомленнями не звертався.

Також з відповіді КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №3» вбачається, що ОСОБА_4 за адресою: м. Харків, вул. Межлаука, б. 6, кв. 54 з 2011 року по теперішній час за медичною допомогою до поліклініки не звертався.

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 54 від 08.09.2015 року, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: позивачка ОСОБА_3, її малолітня донька ОСОБА_6, а також відповідач по справі ОСОБА_4 з 01.10.2009 року.

Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Так, свідок ОСОБА_7 пояснила, що позивач ОСОБА_3 є її подругою, з якою вона друже близько 11 років та їй відомо, що відповідач не мешкає з позивачкою, оскільки шлюб між ними було розірвано та він має іншу сімю. Перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу не чиниться.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що товаришує з позивачкою ОСОБА_3, оскільки їх діти дружать, свідку відомо, зі слів позивачки, що відповідач не мешкає за спірною адресою близько 4 років, комунальні послуги не сплачує, поточний ремонт не проводить, позивачі не чинять перешкоди відповідачу у користування кватирою. Крім того, вона часто буває у позивачів в гостях та жодного разу не бачила протягом останніх 4 років ОСОБА_4.

В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317,319, 321 ЦК України).

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ч. 1, 4, 5,7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 6, кв. 54 тривалий час та покинув спірне житло добровільно, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.

Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано.

Докази, що підтверджують той факт, що позивачі якимось чином перешкоджали відповідачу у користуванні спірним будинком, в матеріалах справи також відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.ст. 64, 156 Житлового Кодексу України відповідач є членом сімї позивача.

Згідно ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач залишається бути зареєстрованим у спірному будинку, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірному житловому будинку фактично не проживає з 2011 року, тобто станом на момент розгляду справи більше одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.

Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 тривалий час, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.

Що стосується вимог позивача про зняття ОСОБА_4 з реєстрації, то відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть.

Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що дає підстави для часткового задоволення позову.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 належить стягнути витрати по оплаті судового збору та витрати за розміщення оголошення у пресі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212, 214, 215, 218 , 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Фрунзенського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 54 у будинку № 6 по вулиці Межлаука у м. Харкові.

В решті позовних вимог - відмовити.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи, до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -