Ухвала

іменем україни

19 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Посилалось на те, що 25 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № ML-705/185/2008, відповідно до якого останній наданий кредит в сумі 61 470,30 доларів США строком до 26 квітня 2038 року. 25 червня 2009 року ОСОБА_4 додатково отримала кредит в розмірі 1 878,99 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 25 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки, відповідно до якого банку передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого останній набув право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № ML-705/185/2008.

Позичальник порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 22 липня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 3 671 754,03 грн, в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 488 960,03 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,1 кв. м, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною, визначеної на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, з наданням позивачу всіх прав продавця. В задоволенні позовних вимог про виселення відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів переходу до нього право вимоги до відповідачів та повідомлення боржника про заміну кредитора.

Статтями 35, 37, 38 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїм правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідо до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Судом встановлено, що 29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило всі права вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором від 25 квітня 2008 року № ML-705/185/2008.

Укладення 29 червня 2010 року акту приймання-передачі кредитного портфелю ніким зі сторін договору, ні сторін по справі не оспорювалося.

Факт повідомлення про заміну кредитора ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підтверджується ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 серпня 2010року про заміну позивача ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та пред'явлення ще у 2010 році позову ОСОБА_4 саме до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про розірвання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки в матеріалах справи наявні нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, а також акт приймання-передачі кредитного портфелю. Крім того, відмовив в задоволенні позовних вимог про виселення, оскільки в квартирі ніхто не проживає і не зареєстрований, що не оспорюється сторонами.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не була повідомлена про заміну кредитора спростовуються тим, що вона зверталась до суду з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, тобто знала про заміну кредитора.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2015 року.

Доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 <nau://ukr/1618-15|st332> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2015 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Н.А. Горелкіна

О.М. Ситнік