Справа 635/328/15-ц
Провадження 2/635/899/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючий суддя Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Щербак Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №ML 700/1186/2008 від 03 червня 2008 року по тілу кредиту у розмірі 13708,31 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19 березня 2015 року становить 319359,57 гривень, по нарахованим та не сплаченим відсоткам у розмірі 23917,93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19 березня 2015 року становить 95064,17 гривень та пеню за несвоєчасне повернення суми кредиту у розмірі 1512646,63 гривень, а всього 1927070,37 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ML 700/1186/2008 за умовами якого банк надав відповідача кредит в сумі 14000 доларів США, а відповідач, в свою чергу, зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитних договорах, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, при цьом повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачем щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів. В порушення виконання умов договору, відповідачем порушуються зобовязання по виконання умов договору, зокрема не виконується Графік платежів, порушується порядок та строки сплати відсотків, у звязку з чим станом на 19 березня 2015 року за ним утворилася заборгованість у загальному розмірі 1927070,37 гривень, з яких: тіло кредиту - 13708,31 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19 березня 2015 року становить 319359,57 гривень, нараховані та несплачені відсотки - 23917,93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19 березня 2015 року становить 95064,17 гривень та пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту у розмірі 1512646,63 гривень. 29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобовязання за кредитним договором №ML 700/1186/2008 від 03 червня 2008 року щодо права вимоги до відповідача.

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, пояснила про обставини, викладені вище, а також зазначила, що в позасудовому порядку з вимогою щодо стягнення заборгованості за кредитним договором позивач не звертався, звернення до суду із даним позовом і є вимогою Банку щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, крім того зазначила, що проценти за користування кредитом припинили нараховуватись 29 червня 2010 року в звязку з переходом права вимоги за кредитним договором від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», проценти були нараховані за кожний окремий платіж, останній платіж за кредитним договором був здійснений відповідачем 25 вересня 2008 року. Крім того, зазначила, що вимога відповідача про застосування строку позовної давності до зазначених правовідносин не підлягає задоволенню, оскільки 09 грудня 2013 року відповідач звернувся до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» із заявою щодо добровільної реалізації предмета застави з метою врегулювання спору, такі дії відповідача свідчать про переривання перебігу позовної давності у відповідності до вимог ч.ч. 1,3 ст. 264 ЦК України, щодо нарахування пені, то вона нарахована в межах строку позовної давності за один рік. В подальші судові засідання представник позивача не зявлялася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з наступних підстав. 03 червня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір №ML 700/1186/2008, в якому був встановлений як строк дії договору до 03 червня 2020 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячними погашеннями платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 04 червня 2020 року. Таким чином, графіком платежів строки сплати чергових платежів та сума заборгованості визначені місяцями. Оскільки відповідач припинив виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та сплати процентів з 25 вересня 2008 року, а позивач звернувся до суду із даним позовом 22 грудня 2014 року, враховуючи ту обставину, що умовами кредитного договору визначено повернення заборгованості періодичними щомісячними платежами, представник відповідача просив застосувати строк позовної давності, початок якої необхідно обчислювати з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, право позивача на стягнення кредитної заборгованості, на думку представника відповідача, повинно обчислюватися з 22 грудня 2011 року, а тому сума заборгованості повинна складати 95839,32 гривень, проти стягнення якої відповідач не заперечує. Щодо нарахованої пені зазначав, що з урахуванням спеціального строку позовної давності, вона повинна нараховуватися з 12 червня 2013 року та складати 56059,66 гривень. Крім того заперечував проти збільшення позовних вимог в ході судового розгляду, зокрема проти обчислення заборгованості за кредитним договором та пені за курсом НБУ станом на 19 березня 2015 року, оскільки вважає, що за таким курсом долара сума заборгованості може бути обчислена лише за період з дня подання первісної позовної заяви - 22 грудня 2014 року до подання заяви про збільшення позовних вимог 19 березня 2015 року і має складати за підрахунками представника відповідача 11764,41 гривень сума заборгованості по тілу кредиту та проценти, 5897,35 гривень - пеня. Враховуючи викладене, вважає, що загальна сума заборгованості по тілу кредиту та нарахованим процентам, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 107603,73 гривень, сума пені 61957,01 гривень, проти стягнення якої останній не заперечує, в задоволенні інших вимог позивача просив відмовити. Також представником відповідача до письмових заперечень доданий розрахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням застосування строку позовної давності. В подальші судові засідання представник відповідача не зявлявся, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

03 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ML 700/1186/2008, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит у розмірі 14000 доларів США на купівлю нерухомого майна зі сплатою плаваючої процентної ставки з датою остаточного повернення кредиту до 03 червня 2020 року, а позичальник, у свою чергу приймає кредит, зобовязується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у договорі. Кредитний договір складається з двох частин, які нероздільно повязані між собою. З метою отримання, обслуговування та погашення кредиту Банк відкриває позичальнику поточний рахунок. Відповідно до п. 4 зазначеного кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється шляхом сплати позичальником платежів , що зменшуються, тобто щомісячне погашення кредиту відбувається вірними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Графік платежів, який є додатком №1 до кредитного договору, є невідємною частиною до зазначеного договору, в ньому визначені дата погашення кредиту, сума платежу за розрахунковий період, погашення основної суми кредиту та проценти за користування кредитом, а також платежі за надані супутні послуги. Пунктом 3.1. договору визначено, що сторони наступним прийшло до згоди, що в якості забезпечення Позичальником своїх зобовязань за кредитним договором позичальник, керуючись положеннями чинного законодавства України та умовами договору, зобовязується передати чи/та забезпечити передачу Майновим поручителем в іпотеку Банку предмет іпотеки, що перебуває у власності Позичальника чи/та майнового поручителя чи здійснити інші дії письмово погоджені з Банком. Прим цьому предметом іпотеки є земельна ділянка, площею 0,1200 та земельна ділянка площею 0,12 га, що знаходяться за адресою: Харківська область, Люботинський район, СТ «Почвовед», ділянка №318 та №25, та Харківська область, Харківський район, Пісочинська селищна рада, садове товариство «Роща», земельна ділянка№44.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У зазначеному кредитному договір та додатку до нього визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Зі змісту зазначеного кредитного договору вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомився і згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також з Графіком повернення кредиту, в якому останній також поставив свій підпис.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у строк, відповідно до умов договору та вимог закону, а згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При цьому посилання відповідача на те, що у звязку зі скрутним матеріальним становищем він не мав можливості сплачувати заборгованість за кредитним договором, суд не приймає до уваги, оскільки зазначена обставина не є підставою, що звільняє позивальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1.7.2 кредитного договору, Банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи Траншами згідно з Кредитною заявкою позичальника однією сумою та Транчами шляхом дебатування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними у кредитній заявці позичальника, зменшених на утриману комісію Банку у відповідності до Тарифів та умов цього договору. Кожний наступний Транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кодного попереднього траншу, якщо інше не передбачено цим Договором.

Судом встановлено, що на підставі кредитної заявки ОСОБА_1 про надання кредитних коштів та анкети-заяви №1186 від 23 травня 2008 року, відповідач отримав кредит у розмірі 14000 доларів США, що не заперечувалося сторонами по справі.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити Банку відповідну плату в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, а саме: проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку Річної бази нарахування процентів, за базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR (діючу на момент укладення договору). Плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії договору щоразу після перебігу кожного (дванадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладення договору, якщо інше не передбачено договором. Плаваюча процентна ставка за користування Кредитом впродовж першого року дії договору, підлягає корегуванню після перебігу одинадцятого календарного місяця, починаючи з дати укладення договору. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов договору в перший банківський день Місяця наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR + Фіксований відсоток з розрахунку Річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловлюють цілковиту згоду щодо такої зміни Плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми Кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до договору. Проценти нараховуються щомісяця у день сплати процентів, але не пізніше дати повернення кредиту, визначеної у Графіку платежів (Додаток№1) на фактичну суму непогашений кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуться позичальником відповідно до умов ст. 1.5 цього договору. У випадку порушення позичальником своїх зобовязань, встановлених будь-яким з підпунктів п.2.3.7, чи/та п.1.3.1.5 кредитного договору, Фіксована процентна ставка чи Фіксований відсоток підвищується на 4% річних за кожна 12 місяців невиконання чи неналежного виконання будь-якого з підпунктів п. 2.3.7, чи/та п.1.3.1.5 кредитного договору. Підвищення процентної ставки буде здійснено в силу настання п.1.4.1.5.1 договору та не потребує укладання будь-якого додаткового договору чи Графіку Платежів у новій редакції сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту, при цьому процентна ставка по кредиту підлягає підвищенню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення будь-якого з підпунктів п. 2.3.7, чи/та п.1.3.1.5 кредитного договору

Згідно п. 1.5 договору, повернення відповідної частини Кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на Поточний рахунок, якщо інше не передбачено договором. Нараховані в порядку передбаченому договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк передбачений в графіку платежів. Якщо до сплати процентів з моменту надання кредиту залишається не більше 3 банківських днів, перше нарахування та сплата процентів здійснюється у наступному місяці.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 допустив порушення грошового зобовязання за кредитним договором щодо погашення чергової частини та процентів за користування кредитом, останній платіж за зазначеним кредитним договором останнім був здійснений 25 вересня 2008 року, що не заперечувалося сторонами по справі в ході судового розгляду.

29 червня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого останній придбав права на кредитний портфель в ПАТ «ОТП Банк», який включає в себе кредитні договори, в тому числі №ML 700/1186/2008 від 03 червня 2008 року (Додаток №1 до Договору). У п. 3.3 зазначеного договору встановлені права, що переходять до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у звязку з продажем Кредитного портфелю, зокрема: усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до Боржників щодо сплати штрафних санкцій та право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за Кредитними договорами з Дня набрання чинності.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума заборгованості за кредитним договором №ML 700/1186/2008 від 03 червня 2008 року по тілу кредиту та процентам розрахована до 29 червня 2010 року, тобто до придбання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитного портфелю, та складає по тілу кредиту - 13708,31 доларів США, по нарахованим та несплаченим відсоткам 23917,93 доларів США. Суд погоджується з розрахунком заборгованості по кредиту, наданим позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі за №6-145цс14, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом в ході судового розгляду встановлено, що ПАТ «ПУМБ» має необхідні ліцензії та дозволи на здійснення валютних операцій відповідно до вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

Виходячи з того, що виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а є платою за користування кредитом. Позивачем в позовних вимогах визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті, суд визначає суму заборгованості, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом станом на 19 березня 2015 року. При цьому, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком суми заборгованості при переведенні іноземної валюти в національну, оскільки станом на 19 березня 2015 року, офіційний курс долара по відношенню до гривні згідно даних НБУ становив 23,394039 гривень за 1 долар, однак стягує з відповідача суму боргу у визначеній позивачем сумі в межах заявлених позовних вимог, виходячи з положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідальність позичальника за невиконання своїх зобовязань за кредитним договором встановлена ч. 4 Кредитного договору, зокрема відповідно до п.4.1.1 договору за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки, позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасного виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додаткового до прострочених сум.

Право позивача нараховувати пеню за вищевказаним кредитним договором передбачене п. 3.1. ст. 3 Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором, здійсненого позивачем, відповідачу станом на 19 березня 2015 року була також нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1512646,63 гривень за період з 19 березня 2014 року по 19 березня 2015 року.

Безпідставними є доводи представника відповідача щодо неправильного розрахунку позивачем суми заборгованості за кредитним договором та пені, оскільки ним не надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин, зокрема неправильності наданих позивачем розрахунків суми боргу, в ході судового розгляду відповідач та його представник не забажав скористатися будь-якими засобами захисту своїх інтересів і доведення обставин, на які він посилається в своїх запереченнях. Доводи представника відповідача про те, сума заборгованості за кредитним договором у повному обсязі не може бути розрахована за курсом долара США, який був встановлений станом на 19 березня 2015 року, тобто на день звернення позивача із заявою про збільшення позовних вимог, не ґрунтуються на вимогах закону.

Разом з тим, частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 19 березня 2015 року сума заборгованості відповідача за кредитним договором по тілу кредиту та нарахованим відсоткам складає 414423,74 гривень, а розмір нарахованої позивачем пені 1512646,63 гривень. Таким чином, розмір нарахованої пені за порушення виконання зобов'язань за договором є не співмірним з сумою заборгованості за кредитом та більш ніж у два раз перевищує її розмір, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, визначених у п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача до 414423,74 гривень.

Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором №ML 700/1186/2008 від 03 червня 2008 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» складає 828847,48 гривень.

На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про задоволення вимоги Банку у добровільному порядку.

Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст.. 617 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

П. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» розяснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Як встановлено судом, обставиною, яка стала підставою для звернення 22 грудня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до суду з позовом про дострокове повернення кредиту виявився факт порушення позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, а саме: припинення ним 25 вересня 2008 року передбачених договором виплат з погашення чергового платежу за кредитом та процентів за користування кредитом.

Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України.

Аналогічні положення містяться у з п. 1.9 кредитного договору, відповідно до якого Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або Майновим поручителем своїх боргових та/або інших зобовязань за договором (в тому числі. Але не виключно, встановлених п.2.3 та ст.3 договору) чи іншими укладеними з Банком договорами та/або умов документів забезпечення.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання до 04 травня 2020 року вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України в зв'язку з наявністю заяви представника відповідача суд розглядає питання про застосування позовної давності.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається зі змісту вищевказаної кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору до виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань у повному обсязі, так і строк виконання зобовязання із щомісячним погашенням платежів, останній з яких підлягав виконанню 04 травня 2020 року.

Отже, поряд із встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань, що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору, ч. 3 зазначеної статті передбачає, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно розяснень, які містяться в правові позиції судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України (постанова від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116 цс 13), відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року (справа №6-31цс15), відповідно до якої, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 264 КК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку та відповідно до ч. 3 вказаної статті після переривання перебіг позовної давності починається

заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до

нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до директора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» із заявою, якою надав згоду на продаж ТОВ «ОТП Факторинг Україна» майна земельної ділянки №44, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, Пісочинська селищна рада, садове товариство «Роща», тим самим визнав наявність заборгованості за кредитним договором. Факт звернення відповідача до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» із вказаною заявою з метою врегулювання спору в позасудовому порядку в ході судового розгляду сторонами не заперечувався.

Таким чином, дії відповідача щодо звернення до позивача із вищевказаною заявою про звернення стягнення на його майно 09 грудня 2013 року свідчать про визнання ним заборгованості за кредитним договором.

03 березня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №768 про звернення стягнення на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий номер :03:020:0025, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, Пісочинська селищна рада, садове товариство «Роща», земельна ділянка№44, що належить на праві власності ОСОБА_1, в рахунок задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 13708,31 доларів США та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4080,57 доларів США за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного нерухомого майна. Однак заставлене майно не вдалося реалізувати у звязку з дією Закону України «Про мораторій та відчуження майна громадян України, наданого в якості застави під кредити в іноземній валюті», що підтверджується постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_5 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25 грудня 2014 року.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 17 січня 2015 року, тобто до спливу трирічного строку, а тому підстав для застосування строку позовної давності судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, обчислення позовної давності щодо вимог про стягнення пені здійснюється окремо за кожний день (місяць), за який пеня підлягає нарахуванню, відтак право на позов про стягнення пені за кожний день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Пеня є санкцією, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня, доки зобовязання не буде виконано.

Із заяви представника відповідача вбачається, що ним було заявлено про застосування строків позовної давності в порядку, передбаченого ч.3,4 ст. 267 ЦК України.

Як вбачається з уточненої позовної заяви позивача та розрахунку заборгованості по пені, сума пені розрахована за період з 19 березня 2014 року по 19 березня 2015 року, тобто обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду з позовом та нараховується у межах строку позовної давності тобто, а тому заява представника відповідача щодо застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення нарахованої пені також не підлягає задоволенню.

Щодо наявності виконавчого напису, вчиненого за невиконання спірного кредитного договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 598 ч. 1 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за статтею 599 цього Кодексу зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Умовами кредитного договору передбачений строк його дії до повного виконання зобовязань сторонами.

В судовому засіданні сторонами не заперечувалося, що виконання виконавчого напису не здійснено, реалізація предмета застави не відбулася, тобто банк не прийняв від боржника належно виконаного зобов'язання, а тому права та обов'язки сторін цього зобов'язання не припинилися.

Норми ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України не передбачають підставою припинення зобов'язання вчинення виконавчого напису. Саме по собі вчинення виконавчого напису, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін.

Таким чином та обставина, що нотаріусом вчинено виконавчий напис не звільняє відповідача від обов'язку виконувати взяті на себе зобов'язання та не є перешкодою у стягненні заборгованості у судовому порядку..

Така правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Згідно платіжного доручення № 361 від 17 січня 2014 року позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 3654 гривень .

Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме позивачу суд присуджує з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у повному обсязі, виходячи з положень п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до яких, у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, суд стягує судовий збір з відповідача в дохід держави у повному обсязі у розмірі 3654 гривень.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 11, 60, 61 79, 88, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ідентифікаційний код 36789421, адреса: 03680, м. Київ, вул.. Фізкультури, буд.28Д) заборгованість за кредитним договором №ML 700/1186/2008 від 03 червня 2008 року у загальному розмірі 828847 (вісімсот двадцять вісім тисяч вісімсот сорок сім) гривень 48 (сорок вісім) копійок, яка складається з: тіла кредиту у розмірі 319359 (триста девятнадцять тисяч триста пятдесят девять) гривень 57 (пятдесят сім) копійок, відсотків за користування кредитом у розмірі 95064 (девяносто пять тисяч шістдесят чотири) гривні 17 копійок та пені у розмірі 414423 (чотириста чотирнадцять тисяч чотириста двадцять три) гривні 74 (сімдесят чотири) копійки..

Стягнути з з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ідентифікаційний код 36789421, адреса: 03680, м. Київ, вул.. Фізкультури, буд.28Д) судовий збір у сумі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя