РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Рибалка Ю.В.,

при секретарі судового засідання Никифоренко А.А.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В позовній заяві вказував, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбало кредитний портфель ПАТ «ОТП Банк», серед якого були укладені кредитний договір 05.05.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» (ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3 та іпотечний договір між банком та ОСОБА_4, в забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором. Предметом останнього договору є нежитлове приміщення по вул. Карла Маркса, 6/24 в м. Кременчуці Полтавської області.

Рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області від 08.09.2011 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 549 753,87 грн. Рішення суду знаходиться на примусовому виконанні у відповідача.

У подальшому, кредитор та боржники дійшли згоди щодо продажу заставного майна у добровільному порядку.

Однак, проведенню продажу заставного майна перешкоджає накладений відповідачем (ВДВС) арешт на вказане нерухоме майно (нежитлове приміщення) у межах проведених дій у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості.

У звязку з викладеним позивач, у судовому засіданні, просив суд зняти арешт з нежитлового приміщення, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, надала письмове заперечення. Пояснила, що відповідачем у ході виконавчого провадження накладено арешт на все майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4, окрім офісного нежилого приміщення по вул. Перемоги, 24 в м. Кременчуці Полтавської області.

На виконанні у відділі ДВС перебувають виконавчі провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у сумі 429 123,61 грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

23.02.2015 постановою державного виконавця, на підставі заяви стягувача щодо не заперечення на проведення авансування витрат, повязаних з проведенням оцінки майна, призначено експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Тому, арешт майна у виконавчому провадженні виступає як засіб забезпечення реального виконання рішення суду для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами для задоволення забезпечених вимог за рахунок предмета іпотеки.

У звязку з тим, що відповідач діє у спосіб, передбачений законом, просила відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Згідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка визнається судом, оспорювати належність майна і результати його оцінки, подавати письмові заперечення проти розрахунку державного виконавця щодо розподілу коштів між стягувачами.

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ст. 57 Закону).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Вимоги осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 цього Кодексу.

Представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів щодо досягнутої сторонами виконавчого провадження домовленості про добровільне виконання рішення дуду, укладення мирової угоди у процесі виконавчого провадження, затвердженої судом тощо.

Доводи позивача про порушення його прав з боку відповідача (ВДВС) не знайшли свого підтвердження у ході розгляду судом справи.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов предявлено до неналежного відповідача, а томувін не підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 11, 12, 49, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 14, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Рибалка