Справа № 751/8627/15-ц Провадження № 22-ц/795/2274/2015 Головуючий у I інстанції Мороз К. В. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Губар В.С.,

суддів - Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

при секретарі Козлачковій Ю.В.

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Факторингова компанія „Вектор Плюс про зміну правовідношення за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Факторингова компанія „Вектор Плюс» про зміну укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору від 05.02.2008 р. № 2402/0208/02-004 в частині розміру зобов»язань, що підлягають виконанню позичальником; про визначення розміру зобов»язання позичальника ОСОБА_1 перед новим кредитором ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» по кредитному договору від 05.02.2008 р. № 2402/0208/02-004 на дату відступлення права вимоги, тобто на дату укладення договору факторингу від 28.11.2012 р. № 15 по курсу НБУ в розмірі: 271104,58 грн.- заборгованість по кредиту, 8501,04 грн. заборговність за процентами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позивач не має можливості сплачувати ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» кредитну заборгованість у доларах США, оскільки відповідач не має ліцензії на здійснення валютних операцій та у відповідача відсутні рахунки, на які мають зараховуватись валютні кошти на погашення кредиту та відсотки, у звязку з чим до внесення відповідних змін до кредитного договору виконання зобовязання в іноземній валюті не може здійснюватись. Як наголошує ОСОБА_1, є незаконною пропозиція відповідача здійснювати виконання зобовязання у гривні за курсом долара США, визначеним на дату вимоги від 10.07.2015 р. а не на день укладення договору факторингу- 28. 11.2012 р., оскільки відступлені банком фактору вимоги зафіксовані станом на 28.11.2012 р. у гривні.

В апеляційному суді ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підримали та наполягали на її задоволенні. ОСОБА_1 пояснив суду, що він не ухиляється від сплати заборгованості і згоден її погасити у гривневому еквіваленті у розмірі за курсом Національного Банку України до валюти зобов»язання, встановленому станом на 28.11.2012 р. на день укладення договору факторинга.

Відповідач в суд не з»явився, просив справу розглянути 17.12.2015 р. без його участі у судовому засіданні та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе справу розглянути без участі у судовому засіданні відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», який про час і місце судового розгляду справи належним чином сповіщений.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, позивачем не доведено наявність законних підстав для зміни кредитного договору, а передача фактору прав банку не змінює обсяг зобовязання позивача за укладеним ним договором.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 05 лютого 2008 року між ВАТ „Сведбанк, правонаступником якого є ПАТ Сведбанк, та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №2402/0208/02-004, за умовами якого останній отримав на споживчі потреби кредит у розмірі 50 000 доларів США строком повернення до 04 лютого 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9% на рік за весь строк фактичного користування кредитом.

Відповідно до п.3.1 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється у сумах та строки, що визначені у Додатку № 1, який є невідємною частиною кредитного договору. Ці обставини в апеляційному суді позивач та його представник не заперечували.

Як встановлено судом, 28 листопада 2012 року ПАТ Сведбанк, як правонаступник ВАТ «Сведбанк» та товариство з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Вектор Плюс уклали договір факторингу № 15, за яким банк відступив ТОВ Факторнгова компанія Вектор Плюс свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, укладеним з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку. Зазначені обставини в апеляційному суді позивачем та його представником не спростовані ніякими належними і допустимими доказами.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що оскільки ТОВ „Факторингова компанія „Вектор Плюс не має ліценції на здійснення валютних операцій, передані йому ПАТ „Сведбанк як новому кредитору вимоги за кредитним договором від 05 лютого 2015 року повинні бути зафіксовані у національній валюті станом на 28.11.2012 року і виконання зобовязання має здійснюватись виключно у національній валюті України. У звязку з чим позивач на підставі ст. ст.651,652 ЦК України просив змінити укладений між ним та ВАТ „Сведбанк кредитний договір, визначивши розмір його зобовязання за цим договором у національній валюті станом на 28.11.2012 року.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення цих вимог, оскільки оформлюючи відступлення права вимоги, ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ „Сведбанк, та ТОВ „Факторингова компанія „Вектор Плюс не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обовязків, які за договорами перейшли до нового кредитора, а тому до ТОВ „Факторингова компанія „Вектор Плюс перейшли права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобовязання.

Законодавство України не містить норми, внаслідок застосування якої у фактора за договором факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги від 28 листопада 2012 року існував чи існує обовязок отримати ліцензію на підтвердження права на здійснення валютних операцій.

Ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного договору в іноземній валюті, а в даному випадку між ПАТ «Сведбанк», яке виступає прпавонаступником ВАТ „Сведбанк, та ТОВ „Факторингова компанія „Вектор Плюс було укладено договір відступлення права вимоги. А згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов»язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов»язується відступити факторові своє право вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідно до положень ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, вимога позивача про визначення суми заборгованості за кредитним договором із переведенням іноземної валюти в національну валюту України, за курсом, установленим Національним банком України на час укладення договору факторингу - 28.11.2012 року, не узгоджується із вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений ТОВ „Факторингова компанія „Вектор Плюс договір факторингу відповідає приписам ст.ст. 1077-1086 ЦК України, що визначають правове регулювання договорів факторингу, цей договір є чинним і виконувався його сторонами. При цьому, у судовому порядку договір факторингу від 28 листопада 2012 року не оспорювався та недійсним не визнавався. Відповідно до ст.ст 1080, 1082 ЦК України, виходячи з презумпції дійсності договору факторингу, заміна кредитора на фактора не звільняє боржника від обов»язку виконувати зобов»язання за кредитним договором на визначених ним умовах.

Виходячи із сукупності досліджених обставин та наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення і передбачені процесуальним законом підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: