Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 333/2-585/11Головуючий у 1-й інстанції Боровікова А.І.
№22-ц/778/106/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Краснокутської О.М., Кухаря С.В.

за участі секретаря Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Комунальної установи "Запорізька обласна клінічна лікарня " Запорізької обласної ради про відшкодування майнової та моральної шкоди

із апеляційною скаргою Комунальної установи "Запорізька обласна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2013 року

із апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Комунальної установи "Запорізька обласна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради на додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2014 року

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до КУ «ЗОКЛ» ЗОР, який у подальшому уточнив та в якому просив стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду, заподіяну внаслідок безпідставного призначення його матері лікарського терапевтичного засобу «Україн», у розмірі 16 786,80 грн., а також моральну шкоду, яку він оцінив у 50 000,0 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що внаслідок неналежно наданої медичної допомоги та протиправної відмови в наданні належної медичної допомоги лікарями відповідача передчасно померла його мати ОСОБА_3, життя якої можливо було продовжити ще на значний проміжок часу.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2013 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з КУ «ЗОКЛ» ЗОР на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у сумі 16 786,80 грн., моральну шкоду у сумі 35 000,0 грн., вартість проведення судово-медичної експертизи у сумі 14 604,10 грн. та судові витрати у сумі 729,33 грн., а усього стягнуто у сумі 67 120,23 грн.

У іншій частині позову відмовлено (т.с. 4 а.с.110-117).

Позивач ОСОБА_2 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач КУ «ЗОКЛ» ЗОР подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, судових витрат у повному обсязі (т.с. 4 а.с. 134-142).

Апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою відповідача КУ ЗОКЛ» ЗОР на рішення суду першої інстанції у цій справі було відкрито ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30.05.2013 року (т.с. 4 а.с.199).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2013 року апеляційну скаргу КУ «ЗОКЛ» ЗОР задоволено.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2013 року в частині стягнення з КУ «ЗОКЛ» ЗОР на користь ОСОБА_2 майнової шкоди у сумі 16 786,80 грн., моральної шкоди у сумі 35 000 грн., вартості проведення судової - медичної експертизи у сумі 14 604,10 грн., судових витрат у сумі 729,33 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог про стягнення з КУ «ЗОКЛ» ЗОР матеріальної та моральної шкоди, а також судових витрат.

В іншій частині рішення залишено без змін (т. с. 4 а.с. 239-246).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 грудня 2013 року (т.с. 5 а.с. 136-139) рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2013 року у цій справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2014 року при новому апеляційному розгляді апеляційну скаргу КУ «ЗОКЛ» ЗОР відхилено.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2013 року у цій справі залишено без змін (т.с. 5 а.с. 177-181).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року (т.с. 6 а.с. 104-106) ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2014 року у цій справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У березні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі щодо судових витрат на суму 18 297,52 грн. (т.с. 5 а.с. 96), яку у подальшому уточнив та в якій просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати у цій справі у сумі 14 240,99 грн.

Додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2014 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12 січня 2015 року (т.с. 6 а.с. 123) заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення до рішення суду від 11.04.2013 року щодо стягнення судових витрат задоволено частково.

Доповнено рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2013 року у цій справі наступною частиною:

«Стягнути на користь ОСОБА_2 з КУ «ЗОКЛ» ЗОР судові витрати за надання правової допомоги адвокатом у сумі 7 250,0 грн., витрати позивача на залучення в якості консультантів: фахівців в галузі судової медицини ТОВ «Мібі-Лекс» на загальну суму 1 700,0 грн., а також судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 780,0 грн., а всього стягнути 9 730,0 грн.

У іншій частині заяви відмовити» (т.с. 6 а.с.117-119).

Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 та відповідач КУ «ЗОКЛ»" ЗОР подали апеляційні скарги.

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 6 а.с.132-136) просив додаткове рішення суду першої інстанції змінити шляхом задоволення його вимог щодо стягнення понесених ним судових витрат у цій справі у повному обсязі.

КУ «ЗОКЛ» ЗОР у своїй апеляційній скарзі (т.с. 6 а.с.124-126) просила додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2013 року у цій справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг сторін, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції:

- задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 23, 1166-1168, 1172 ЦК України, Законом України «Основи законодавства про охорону здоров'я», ст. ст. 212-214 ЦПК України та виходив із доказаності та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача майнової шкоди на суму 16 786,80 грн. та моральної шкоди в розмірі 35 000,0 грн.

- ухвалюючи додаткове рішення у цій справі, керувався ст. ст. 79, 84, 88, 214, 220 ЦПК України та виходив із обґрунтованості заяви ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат в частині надання правової допомоги адвокатом у сумі 7 250,0 грн., витрат позивача на залучення в якості консультантів: фахівців в галузі судової медицини ТОВ «Мібі-Лекс» на загальну суму 1 700,0 грн., а також судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 780,0 грн., а всього стягнути 9 730,0 грн.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що з 12 жовтня 2009 року до 26 жовтня 2009 року мати позивача - ОСОБА_3 знаходилась на лікуванні в умовах стаціонару у відділенні нейрохірургії КУ «ЗОКЛ» ЗОР з діагнозом кістозна пухлина лівої лобової області.

16 жовтня 2009 року їй було проведено операцію по видаленню пухлини.

З 06 листопада 2009 року до 03 грудня 2009 року хвора знаходилася на лікуванні в обласному центрі клінічної імунології та алергології КУ «ЗОКЛ» ЗОР, де проходила курс терапії із застосуванням лікарського препарату «Україн». Встановлений діагноз: імунодефіцітний стан, змішана форма. Виписана з лікарні 04 грудня 2009 року.

Перед випискою їй було зроблено МРТ-обстеження органів малого тазу, обстеження головного мозку не здійснювалось.

18 січня 2010 року ОСОБА_3 госпіталізована до обласного центру клінічної імунології та алергології на базі КУ «ЗОКЛ» ЗОР з діагнозом імунодефіцитний стан, паранеопластична форма.

29 січня 2010 року хвора була відпущена додому з лікарні на період вихідних днів у стані середньої тяжкості, а 31 січня 2010 року каретою швидкої допомоги була доставлена в КУ «ЗОКЛ» ЗОР, та у зв'язку з різким погіршенням стану відразу доставлена до блоку інтенсивної терапії та реанімації відділення нейрохірургії КУ «ЗОКЛ».

01 лютого 2010 року ОСОБА_3 було проведено контрольне МРТ-обстеження головного мозку. За поясненнями позивача він наполягав на проведенні повторної операції.

02 лютого 2010 року лікарі-нейрохірурги відповідача відмовилися від повторного оперативного втручання, посилаючись на його недоцільність з огляду на стан хворої та наявність численних метастаз у головному мозку.

04 лютого 2010 року лікарями блоку інтенсивної терапії та реанімації відділення нейрохірургії КУ «ЗОКЛ» ОСОБА_3 зроблено ін'єкцію лікарського препарату «Україн», після чого остання ввійшла в коматозний стан, у якому знаходилася до настання смерті 12 лютого 2012 року.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень.

У ч. 1 ст. 1166 ЦК України міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов'язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій, або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність).

Ч. 2 ст. 1166 ЦК України встановлено особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Проте, відповідач КУ «ЗОКЛ» ЗОР не надав суду першої інстанції достатніх, належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача у цій справі та не довів, що шкоди завдано позивачеві не з його вини (не з вини його працівників - лікарів внаслідок неналежно наданої медичної допомоги та протиправної відмови в наданні належної медичної допомоги).

Хоча підстави для звільнення відповідача КУ «ЗОКЛ» ЗОР від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

У матеріалах цієї справи дійсно відсутній вирок (обвинувальний чи виправдовувальний) у кримінальному провадженні (ЖРЗПЗ № 2760 від 11.03.2010 року тощо) або постанова суду про адміністративне правопорушення, які обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії чи вчиненні вони цією особою.

За відсутності преюдиційного доказу вини (невинуватості) працівників КУ «ЗОКЛ» ЗОР у матеріалах цієї справи, суд першої інстанції правильно вважав, що посилання позивача на їх вину та заперечення відповідача щодо цього підлягають перевірці судом на загальних підставах.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Крім того, суд першої інстанції надав правильну належну оцінку всім зібраним у справі доказам, поясненням допитаних в судовому засіданні свідків, спеціалістів, лікарів, висновкам судово-медичних експертиз тощо.

Так, суд першої інстанції правильно критично оцінив і не прийняв до уваги при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі:

- висновок повторної комплексної судової медичної експертизи № 244 (т. с. 3 а.с. 136-181) у тій частині, яка не узгоджується із фактичними обставинами справи, встановленими судом першої інстанції у цій справі, проведеної за клопотанням відповідача КУ «ЗОКЛ» ЗОР експертами ОКЗ «Бюро судово - медичної експертизи» від 09.11.2012 року (м. Дніпропетровськ), які у подальшому ухилились від надання суду першої інстанції особистих пояснень з зазначеного висновку, до суду першої інстанції у судові засідання на судові виклики жодного разу не з'явились;

- покази свідків та спеціалістів: лікарів КУ «ЗОКЛ» ЗОР: лікаря-нейрохірурга ОСОБА_5, завідуючого відділенням нейрохірургії КУ «ЗОКЛ» ОСОБА_6, клінічного імунолога ОСОБА_7, які є заінтересованими особами у цій справі та пояснення яких суперечать висновку комісійної судово-медичної експертизи № 584/11 (23.12.2011-03.01.2012) Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України,

- думку спеціаліста - позаштатного нейрохірурга УОЗ, завідуючого відділенням нейрохірургії КУ «ЗОКЛ», асистента кафедри «Медицини катастроф, військової медицини, анестезіології та реаніматології» ОСОБА_6 (т.2 а.с. 247-249) та інші докази, надані відповідачем у цій справі з мотивів, зазначених в оскаржуємому рішенні суду першої інстанції.

Та, навпаки, суд першої інстанції правильно вважав належними доказами в обґрунтування позову позивача в частині його задоволення у цій справі та прийняв до уваги у цій справі при ухваленні оскаржуємого рішення:

- покази спеціаліста ОСОБА_8, який є головою Київського регіонального осередку судово-медичних експертів науковців Асоціації судових медиків України, що має першу кваліфікаційну категорію, стаж роботи за фахом «судово-медична експертиза» 10 років, науковий ступінь к.м.н.;

- висновок спеціаліста № 18/12 від 20.03.2013 року ОСОБА_8, з залученням спеціалістів: - в галузі клінічної імунології ОСОБА_9 (завідувач кафедри клінічної імунології та алергології Національного медичного університету імені О.О. Богомольця МОЗ України), що має стаж роботи за фахом «клінічна імунологія» більше 20 років, вищу кваліфікаційну категорію, д.м.н., професор; - в галузі нейрохірургії ОСОБА_11 (доцент кафедри нейрохірургії Національного медичного університету імені О.О. Богомольця МОЗ України), що має стаж роботи за фахом «нейрохірургія» більше 20 років, вищу кваліфікаційну категорію, к.м.н.; - в галузі онкології ОСОБА_12 (старший науковий співробітник Національного інституту раку МОЗ України), що має стаж роботи за фахом «онкологія» більше 20 років, вищу кваліфікаційну категорію, к.м.н.), яким було проведено комплексний аналіз, як копій медичної документації на ім'я ОСОБА_3, яка є невід'ємною складовою висновку експерта № 584/11, так і обґрунтованість положень підсумкової частини висновку експерта № 584/11 Державної установи „Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України ",

- висновок комісійної судово-медичної експертизи № 584/11 (23.12.2011-03.01.2012) Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України (м. Київ вул. Оранжерейна, 9) (т.с.2 а.с. 79-211), за змістом якого:

1,2,3,4,5,6, Згідно "Клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим із гліальними новоутвореннями півкуль великого мозку" затверджених наказом МОЗ України від 13.06.2008р. за № 317: "...Пацієнти з уперше виявленими та рецидивами ГПВМ (гліальними новоутвореннями півкуль великого мозку) підлягають стаціонарному обстеженню і хірургічному лікуванню у нейрохірургічному відділенні. Подальше променеве, хіміотерапевтичне, відновне та симптоматичне лікування проводиться у спеціалізованих онкологічних, соматичних відділеннях та хоспісах за призначенням... Лікування. Хворі із ГПВМ підлягають комбінованому лікуванню (хірургічне, променеве, хіміотерапевтичне, відновне, симптоматичне)... основним методом лікування ГПВМ є хірургічний... КТ (МРТ) контроль проводиться в наступні 1-2 дні після операції з метою визначення повноти або об'єму видалення пухлини... Наступне медикаментозне лікування включає протинабрякову, дегідратаційну, протисудомну, антибактеріальну та симптоматичну терапію... Контрольні КТ (МРТ) дослідження кожні 3-6 місяців."

Відповідно до наданих матеріалів у гр. ОСОБА_3 мало місце об'ємне (метастатичне) утворення (метастаз рака) лівої середньо-лобної ділянки, з приводу чого їй була виконана операція 16.10.2009р., але не проведене контрольне нейровізуалізуюче дослідження (КТ, МРТ), яке регламентоване вказаними клінічними протоколами, що не дозволяє визначити обсяг видалення об'ємного утворення під час оперативного втручання.

В подальшому ОСОБА_3 в 2009 та 2010 роках проходила курси лікування в алергологічному відділенні КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня", в якому, окрім онкологічного захворювання, їй виставлявся діагноз: "Імунодефіцитний стан", що не було підтверджено імунологічними дослідженнями. Тобто цей діагноз не був обґрунтованим, а лікування онкологічних хворих в алергологічному стаціонарі не передбачено вище вказаними клінічними протоколами.

Імунотропна терапія, в тому числі і препарат "Україн", таким хворим протипоказана, оскільки може стимулювати ріст пухлини. Тобто, "... використання препарату "Україн" у ОСОБА_3" не можна вважати "...альтернативою хіміо- чи променевої терапії в післяопераційному періоді".

7,8,9. Враховуючи стан хворої, який дозволяв хірургічне втручання, дані контрольного МРТ дослідження від 13.01.10, що вказували на наявність продовженого росту пухлини та ступінь зміщення структур головного мозку (1.1см.), відсутність її інвазивного росту в структури, що відповідають за життєві функції, відсутність даних за численний метастатичний ріст, вітальних порушень та заявленого імунодефіцитного стану вважаємо, що ОСОБА_3 було показано проведення повторного оперативного втручання з метою декомпресії головного мозку.

Оскільки, насамперед, наявність значного зміщення мозкових структур є життєво небезпечним, то вчасно виконана повторна операція, не виключено, могла б зберегти життя хворої.

10.12. Смерть хворої настала в наслідок критичних компресійно-дислокаційних змін, обумовлених об'ємним утворенням лобної долі головного мозку, яких можна було б запобігти шляхом проведення повторного хірургічного втручання. Таким чином можна говорити про наявність прямого причинного зв'язку "...між настанням смерті ОСОБА_3 та не проведенням оперативного втручання для видалення метастазу, який був виявлений у січні 2010р."

11.13. Дані МРТ-обстежень "... головного мозку, які містяться в електронному вигляді на лазерних дисках," співпадають з " даними, які містяться у історії хвороби стаціонарної хворої ОСОБА_3" та відповідають даним патологоанатомічного дослідження трупа ОСОБА_3 від 13.10.2010р. Слід відмітити, що на представлених електронних носіях відсутні дані МРТ від 09.11.09р., опис якої міститься на а. №14 відмовного матеріалу.

14. Відповідно до схеми стандартного лікування хворих на рак сечового міхура, затверджених наказом МОЗ України "Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю "онкологія" лікування може бути: 1 -хірургічним; 2 -комбінованим, яке включає передопераційне та післяопераційне променеве чи хіміотерапевтичне лікування; 3-комплексним, яке включає, окрім хірургічного, телегаматерапію та поліхіміотерапію; 4- променевим; 5- поліхіміотерапевтичним. Після хірургічного втручання такі хворі повинні знаходитися під наглядом лікаря онколога, а протипухлинне лікування (хіміо- чи променеве) призначається та проводиться під контролем відповідних спеціалістів (хіміотерапевта, лікаря-радіолога).

Із наданих матеріалів слідує, що 17.04.07р. ОСОБА_3 була виконана операція "Резекция стенки мочевого пузыря", гістологічно встановлений діагноз "Низкодифференцированный переходноклеточный рак мочевого пузыря". В подальшому хвора лікувалась в урологічному відділенні в 2007 p., 2008 та 2009 роках.

Як слідує із "Акта експертного контролю якості медичної допомоги " від 8.04.2010р. № 3. (т.1 на а.ц.с. 104-105)"... Хвора прооперована у урологічному відділенні «Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» з приводу раку сечового міхура у квітні 2007 року, виконано радикальну резекцію сечового міхура. ПГЗ не знайдено, до канцер-реєстру ЗОКОД не надходило. До 2009 року хвора не лікувалася у онколога."

Отже, в наданих матеріалах відсутні дані, які б свідчили про те що ОСОБА_3 після хірургічного лікування раку сечового міхура проходила хіміотерапію та знаходилась під наглядом онколога. Тобто, її лікування не відповідало вище вказаним стандартам.

15,16. В наданих матеріалах відсутні "... письмові підтвердження будь-яких порушень хворою ОСОБА_3 лікарняного режиму протягом усього часу її лікування в КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» (жовтень 2009р. - лютий 2010р.)" та дані, які б свідчили, що "... мала місце письмова відмова хворої ОСОБА_3 та (або) її родичів від будь-якого (будь-яких) лікувального заходу (заходів) чи процедури (процедур), які було запропоновані фахівцями КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» протягом всього часу її лікування в період з жовтня 2009р. до лютого 2010 року" (т.2 а.с. 210-211) та іншим доказам, наданим позивачем у цій справі з мотивів, зазначених в оскаржуємому рішенні суду першої інстанції.

Окрім цього, судом першої інстанції було правильно встановлено, що обидві судово-медичні експертизи № 584/11 Державної установи Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України від 01 січня 2012 року та №224 ОКЗ «Бюро СМЕ» від 09 листопада 2011 року надали висновок про те, що вищевказаний препарат «Україн» не вказаний у стандартах лікування хворих з онкопроцессами і не значиться в протоколах надання медичної допомоги онкохворим, як альтернатива хіміо- чи промневій терапії.

Доводи апеляційної скарги відповідача КУ «ЗОКЛ» ЗОР на рішення суду першої інстанції у цій справі є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним у запереченнях проти позову позивача у цій справі та яку відповідач та представники останнього вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 338 ч. 4 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення у цій справі судом касаційної інстанції є обов'язковими для суду апеляційної інстанції при новому апеляційному розгляді.

Крім того, в силу вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України суд сприяє повному і всебічному з'ясуванню обставин справи.

Доказом, який може бути прийнятий судом апеляційної інстанції у цій справі в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України, як достатній належний допустимий у цій справі, та який узгоджується із іншими доказами у цій справі в їх сукупності, що були прийняті судом першої інстанції до уваги при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі, є висновок експерта № 111/15 від 20.04.2015 року - 12.05.2015 року додаткової комісійної судово-медичної експертизи, призначеної апеляційним судом за клопотанням позивача ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції та проведеної Державною установою «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» (т.с. 6 а.с. 208-225), за змістом якого:

«1-3. Як уже було зазначено в п. 10.12 підсумків «Висновку експерта» №584/11 від 23.12.11 р. - 03.01.12 р. «Смерть хворої настала внаслідок критичних компресійно-дислокаційних змін, обумовлених об'ємним утворенням лобної долі головного мозку, яких можна було б запобігти шляхом проведення повторного хірургічного втручання. Таким чином можна говорити про наявність прямого причинного зв'язку»…між настанням смерті ОСОБА_3 та непроведенням оперативного втручання для видалення метастазу, який був виявлений у січні 2010 р. Тобто «…можна вважати, що непроведення вчасного видалення пухлини у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вплинуло на перебіг захворювання, зокрема спричинило компресійно-дислокаційній зміни головного мозку, що призвели до тяжких наслідків, а саме її смерті».

У п. 1, 2, 3, 4, 5, 6 Підсумків «Висновку експерта» №584/11 від 23.12.11 р.-03.01.12 р. зокрема вказано, що: «…В подальшому ОСОБА_3 в 2009 та 2010 роках проходила курси лікування в алергологічному відділенні КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня», в якому, окрім онкологічного захворювання, їй виставлявся діагноз: «Імунодефіцитний стан», що не було підтверджено імунологічними дослідженнями. Тобто цей діагноз не був обґрунтованим, а лікування онкологічних хворих в алергологічному стаціонарі не передбачено вище вказаними клінічними протоколами. Імунотропна терапія , в тому числі і препарат «Україн», таким хворим протипоказана, оскільки може стимулювати ріст пухлини. Тобто, «…використання препарату «України» у ОСОБА_3 «не можна вважати «…альтернативою хіміо - чи променевої терапії в післяопераційному періоді». Отже не виключається, що «…використання препарату «Україн» у лютому 2010 року могло призвести до погіршення стану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, причинивши тяжкі наслідки для її здоров'я». Слід зазначити, що лікування препаратом «Україн» не передбачено «Клінічним протоколом надання медичної допомоги хворим із гліальними новоутвореннями півкуль великого мозку», затверджених наказом МОЗ України від 13.06.2008 р. за № 317».

Достатні, належні, допустимі докази у спростування висновку експерта № 111/15 у матеріали цієї справи апелянтом - відповідачем КУ «ЗОКЛ» ЗОР не надані та у матеріалах справи відсутні.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта - відповідача КУ «ЗОКЛ» ЗОР на рішення суду першої інстанції у цій справі не ґрунтуються на законі та достатніх, належних, допустимих доказах, наявних у матеріалах цієї справи та досліджених судом першої інстанції при ухваленні останнього. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також за оскаржуємим рішенням суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ч. 1 ЦПК України вирішив питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами у цій справі, а саме: стягнув з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у вигляді вартості проведення судово-медичної експертизи у сумі 14 604,10 грн., проведеної за клопотанням позивача Державною установою «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», та яку суд першої інстанції прийняв до уваги при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі, судові витрати у сумі 729,33 грн. (пов'язані із викликом до суду спеціаліста ОСОБА_8, вартість залізничних квитків у сумі 473,0 грн. та середній заробіток експерта відповідно довідки про заробітну плату 256,33 грн.), а усього стягнув у сумі 67 120,23 грн.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту - відповідачу КУ «ЗОКЛ» ЗОР у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_2 судових витрат у вигляді судового збору 365,0 грн. (т.с. 4 а.с.133), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

В силу вимог ст. 220 ч. 1 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Що й було зроблено у цій справі 29.12.2014 року судом першої інстанції, який за заявою ОСОБА_2 додатковим рішенням у цій справі вирішив питання про судові витрати, а саме: стягнув на користь ОСОБА_2 з КУ «ЗОКЛ» ЗОР судові витрати за надання правової допомоги адвокатом у сумі 7 250,0 грн. (витрати на правову допомогу адвоката Вельможко О.О., акт прийому - передачі від 22.03.2013 року за угодою від 31.08.2012 року 4 800,0 грн. + витрати на правову допомогу адвоката Вельможко О.О., акт прийому - передачі від 21.05.2013 року за угодою від 04.08.2011 року 1 220,0 грн. + витрати на правову допомогу адвоката Вельможко О.О., акт прийому - передачі від 01.06.2013 року за угодою від 31.08.2012 року 1230,0 грн.), витрати позивача на залучення в якості консультантів: фахівців в галузі судової медицини ТОВ «Мібі-Лекс» на загальну суму 1 700,0 грн., а також судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 780,0 грн., а всього стягнув 9 730,0 грн.

У іншій частині заяви ОСОБА_2 відмовив (т.с. 6 а.с.117-119).

Задовольняючи частково заяву позивача про додаткове рішення при вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно виходив із того, що рішенням суду від 11.04.2013 року у цій справі не було вирішено питання про всі понесені позивачем у цій справі судові витрати під час розгляду цієї справи у Комунарському районному суді м. Запоріжжя і до ухвалення судового рішення останнім 11.04.2013 року.

В силу вимог ст. 88 ч. 1 ЦПК України позивач ОСОБА_2, позов якого задоволено частково, має право на компенсацію вказаних понесених судових витрат у цій справі на рахунок відповідача КУ «ЗОКЛ» ЗОР.

Витрати ОСОБА_2, по яких не було ухвалено рішення 11.04.2013 року, а ухвалене додаткове рішення судом першої інстанції у цій справі, складаються із витрат на правову допомогу, витрат, пов'язаних із викликом спеціалістів, судового збору та ІТЗ, що входять до переліку судових витрат, передбаченого ст. 79 ЦПК України, документально підтверджені позивачем та узгоджуються із положеннями Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Звідси, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 та відповідача КУ «ЗОКЛ» ЗОР на додаткове рішення суду у цій справі не ґрунтуються на законі і письмових доказах, наявних у матеріалах цієї справи та досліджених судом першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія також не вбачає передбачених законом підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Апеляційні скарги апелянтів на додаткове рішення у цій справі судовим збором при їх подачі апелянтами до апеляційного суду не оплачувались.

Окрім цього, встановлено, що під час розгляду цієї справи апеляційним судом ОСОБА_2 були понесені також судові витрати, які складаються з: оплати додаткової експертизи на суму на суму 5 624,90 грн. (оригінал квитанції про сплату ОСОБА_2 5 624,90 грн. від 16.04.2015 року т.с. 7 а.с.1, договір між ОСОБА_2 та ДУ Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України про надання послуг від 06.04.2015 року т.с. 7 а.с. 10-11), оплати послуг адвоката Вельможко О.О. на загальну суму (розрахунок: квитанція на суму 800,0 грн. до прибуткового касового ордеру № 19 від 20.03.2015 року компенсація витрат адвоката на залучення спеціалістів т.с. 7 а.с. 2 + квитанція на суму 500,0 грн. до прибуткового касового ордеру від 10.03.2015 року т.с. 7 а.с. 3 + квитанція № 06 до прибуткового касового ордеру на суму 500,0 грн. т.с. 7 а.с. 23, розрахунок т.с. 7 а.с. 24, договір про надання послуг адвокатом від 06.04.2015 року т.с. 7 а.с.6 - 8, оплати послуг спеціалістів ТОВ Центр судово-медичних послуг «МіБі-Лекс» (консультаційні послуги з приводу визначення питань на додаткову експертизу) на суму 800,0 грн. (квитанція від 08.12.2014 року т.с. 7 а.с. 5, договорі про надання консультативних послуг від 20.11.2014 року т.с. 7 а.с. 6-8, протокол від 15.12.2014 року погодження вартості т.с. 7 а.с.9), які підлягають стягненню з КУ «ЗОКЛ» ЗОР на користь ОСОБА_2 на загальну суму 7 624,90 грн. в силу вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунальної установи "Запорізька обласна клінічна лікарня " Запорізької обласної ради відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2013 року у цій справі залишити без змін.

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Комунальної установи "Запорізька обласна клінічна лікарня " Запорізької обласної ради відхилити.

Додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з Комунальної установи "Запорізька обласна клінічна лікарня " Запорізької обласної ради () на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати при розгляді цієї справи апеляційним судом 7 624,90 грн. (сім тисяч шістсот двадцять чотири гривні дев'яносто копійок).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С.Краснокутська О.М.Кухар С.В.