У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, треті особи: Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_9, про скасування розпорядження органу приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та договору дарування частки квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що з 1990 року він був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва

від 13 липня 2010 року ОСОБА_4 визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, на підставі якого ОСОБА_4 знято з реєстраційного обліку.

05 жовтня 2010 року Подільською районною у м. Києві державною адміністрацією видано розпорядження № 235, згідно з яким прохання наймача ОСОБА_5 відносно квартири задоволено, передано вказану квартиру у спільну сумісну власність.

05 жовтня 2010 року ОСОБА_5 та членам його сім'ї - ОСОБА_10 та ОСОБА_7 видано свідоцтво про право спільної власності на вказану квартиру.

Згідно з договором дарування від 22 серпня 2011 року ОСОБА_5 подарував свою 1/3 частину квартири малолітній ОСОБА_7

Оскільки заочне рішення Подільського районного суду м. Києва

від 13 липня 2010 року скасовано ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09 лютого 2012 року, а ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12 березня 2012 року позов ОСОБА_5 залишено без розгляду, ОСОБА_4 просив скасувати розпорядження про приватизацію, визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло та відповідно визнати недійсним договір дарування 1/3 частки квартири.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 липня

2014 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 липня 2014 року скасовано, позов задоволено. Скасовано розпорядження Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 05 жовтня 2010 року № 235. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 у рівних частинах ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7 Визнано недійсним договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 22 серпня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10, яка діяла від імені та в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_7, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі за № 5543.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_5

Із 1990 року ОСОБА_4 проживав і був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2010 року ОСОБА_4 визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 (а. с. 4, т. 1).

На підставі розпорядження Подільської райдержадміністрації

від 05 жовтня 2010 року № 235 видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру у рівних частинах ОСОБА_5, його дружині

ОСОБА_10 та доньці дружини ОСОБА_7 (а. с. 6, т. 1).

На підставі договору дарування від 22 серпня 2011 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_7 належну йому на праві власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а. с. 7, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла (а. с. 12, т. 1).

Ухвалою Подільського райсуду м. Києва від 09 лютого 2012 року скасовано заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2010 року (а. с. 5, т. 1). Ухвалою Подільського райсуду м. Києва від 12 березня 2012 року позовну заяву ОСОБА_5 про визнання його сина ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірною квартирою, залишено без розгляду за заявою позивача ( а. с. 115, т. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами визначені у ст. 71 ЖК України. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що приватизація спірного жилого приміщення 05 жовтня 2010 року без згоди та участі ОСОБА_4, який постійно проживав у спірній квартирі і за яким зберігалося право на житло, порушує його права, у зв'язку розпорядження Подільської райдержадміністрації від 05 жовтня 2010 року №235 та видане на підставі такого розпорядження свідоцтво про право власності на квартиру у рівних частинах ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7 мають бути визнані недійсними. Договір дарування спірної квартири від 22 серпня 2011 року є недійсним в силу вимог ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 215 ЦК України.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.