Справа № 473/3508/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"11" грудня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій М.М.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідача - ПСП «Прогрес» ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що з 01 серпня 1995 року по 30 березня 1999 року вона працювала та була членом СПСО «Прогрес», а після реорганізації КСП «Прогрес» (правонаступником якого є ПСП «Прогрес»).

15 листопада 1995 року в процесі розпаювання земель спілка отримала Державний акт на право колективної власності на землю, але під час складання та затвердження списків пайовиків позивачку помилково не було включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай).

ОСОБА_3, вказуючи на порушення під час розпаювання свого права на отримання паю та посилаючись на те, що на час розгляду справи в межах території Вознесенського району є вільні землі запасу для реалізації її права, просила визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 4,66 умовних кадастрових гектари в порядку розпаювання земель СПСО «Прогрес».

В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивачки, її представник ОСОБА_1 в усному порядку зменшив розмір позовних вимог та просив про визнання за ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) розміром 4,26 умовних кадастрових гектарів в порядку розпаювання земель СПСО «Прогрес». Також просив поновити позивачці строк на звернення до суду для захисту свого права, вказуючи на пропущення останньою цього строку з поважних причин (недосягненням повноліття на час розпаювання, отриманням інформації про наявність у неї права на пай лише після підтвердження судом наявності аналогічного права в інших членів СПСО «Прогрес» та фактичної реалізації ними цього права). В іншій частині вимоги залишив незмінними.

Представник відповідача ПСП «Прогрес» ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю.

Представник відповідача Вознесенської райдержадміністрації в судове засідання не з'явилася, проте надала суду письмову заяву в якій позовні вимоги не визнала, вказуючи на пропущення позивачкою без поважних причин строку на звернення до суду за захистом свого права (позовної давності).

Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі позивачки ОСОБА_3 та представника відповідача - Вознесенської районної державної адміністрації, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідача - ПСП «Прогрес» ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що з 01 серпня 1995 року по 30 березня 1999 року ОСОБА_3 знаходилася в трудових відносинах з СПСО «Прогрес», а після реорганізації КСП «Прогрес» (правонаступником якого є ПСП «Прогрес»).

В 1995 році розпочався процес розпаювання земель СПСО «Прогрес».

15 листопада 1995 року спілка отримала Державний акт на право колективної власності на землю.

Також комісією з паювання спілки було складено списки осіб-членів СПСО «Прогрес», які мають право на земельну частку (пай).

Вказані списки 08 липня 1997 року були затверджені загальними зборами членів СПСО «Прогрес» та 16 липня 1997 року - розпорядженням голови Вознесенської райдержадміністрації за №235-р.

Під час складання та затвердження списків пайовиків позивачку не було включено до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до п. 2 Указу Президента України №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Право на земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п. 5 Указу).

Аналогічні положення в подальшому були затверджені в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року (ст.ст. 1-2).

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

При розгляді справ про визнання права особи на земельну частку (пай) судам необхідно зясовувати:

-наявність підстав для набуття такою особою членства в колективному сільськогосподарському підприємстві (кооперативі, акціонерному товаристві), чи відбулося таке набуття фактично з врахуванням того, що перебування особи в трудових відносинах з підприємством не означає автоматичного набуття членства в ньому;

-наявність передбачених законом підстав для набуття особою права на земельну частку (пай), зокрема факт членства особи в колективному підприємстві на момент отримання ним правовстановлюючого документа на землю;

-дату видачі колективному сільськогосподарському підприємству (кооперативу, акціонерному товариству) акта на право колективної власності на землю, оскільки член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту (п. 6 листа Верховного Суду України №19-3767/0/8-08 від 29 жовтня 2018 року «Щодо розгляду земельних спорів»).

Таким чином зі змісту вищезазначених положень та роз'яснень вбачається, що паюванню підлягають земельні ділянки, що передані на праві користування наступним підприємствам: колективним сільськогосподарським підприємствам (які є правонаступниками радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств), сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам.

Також вбачається, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності наступних умов: набуття на законних підставах членства в колективному сільськогосподарському підприємстві (кооперативі, товаристві), отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, наявності в особи статусу члена підприємства на момент видачі акта, включення особи до списку осіб, доданого до цього акта (остання умова не є визначальною).

З матеріалів справи та положень ч.ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» вбачається, що Спілка пайових сільськогосподарських обєднань «Прогрес» за своєю суттю належала до колективних сільгосппідприємств (як правонаступник колгоспу).

Згідно ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції Закону від 21 січня 1994 року) членами такого підприємства могли бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнавали і виконували його статут.

Проте з матеріалів справи вбачається, що станом на дату отримання підприємством Державного акта на право колективної власності на землю (15 листопада 1995 року) ОСОБА_3 не досягла 16-річного віку, а тому не могла набути членство в СПСО «Прогрес» та підставно не була включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Відсутні в матеріалах справи переконливі докази й фактичного набуття позивачкою такого членства.

Також суд частково приймає до уваги письмові заперечення представника Вознесенської райдержадміністрації проти позову, оскільки ОСОБА_3 крім вищевстановлених обставин пропущено строк на звернення до суду за захистом свого права (позовну давність), який згідно ст. 71 ЦК УРСР (чинного на час виникнення у неї права на позов) встановлювався тривалістю в три роки, стороною позивача не зазначено обставин, які б могли бути визнані поважними причинами для поновлення цього строку, не надано відповідних доказів, а відповідно до вимог ст.ст. 75, 80 ЦК УРСР пропущення позивачем позовної давності є окремою підставою для відмови в задоволенні вимог.

За встановлених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачкою судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Вуїв