Справа № 731/298/15-ц Провадження № 22-ц/795/1946/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Савенко А. І. Доповідач - Лакіза Г. П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, -

в с т а н о в и в:

В червні 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_8, в якому просили стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду у розмірі 800 000 грн. кожному та матеріальну шкоду в розмірі 44350 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 23 січня 2015 року, залишеним в силі ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України від 28 квітня 2015 року, ОСОБА_8 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Умисними діями ОСОБА_8 01 січня 2010 року спричинив тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 (сину ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та брату ОСОБА_7М.), від яких він згодом помер. Позивач ОСОБА_5 (батько загиблого) зазначав, що ним витрачено на поховання, спорудження памятника, поминальні обіди 44350,00 грн. Крім того, позивачі зазначали, що смертю ОСОБА_9 їм заподіяна моральна шкода, обумовлена втратою рідної людини, переживанням болю, нервових переживань, душевного занепокоєння, зміною способу життя. В подальшому позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали до суду заяви про відмови від позову в частині стягнення матеріальної шкоди на їх користь ( а.с.120, 121).

Оскаржуваним рішенням Варвинського районного суду від 17 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 12500 грн. 00 коп. та у відшкодування моральної шкоди 300 000 грн., а всього 312500 грн. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 відшкодування за заподіяну їй моральну шкоду у розмірі 300000 грн. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 відшкодування за заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 300000 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір в розмірі 215 грн. 53 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Варвинського районного суду від 17 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Позивач ОСОБА_5 не погоджується з розміром відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, які стягнуто з ОСОБА_8 на його користь; вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд, всупереч вимогам ст. 1201 ЦК України, застосував при визначенні вартості памятника та огорожі та їх відшкодування Постанову правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань № 45 від 03.10.2008 р., якою визначені мінімальні державні гарантії витрат на поховання та спорудження памятника та огорожі без врахування індексу інфляції на момент придбання памятника та фактично понесених витрат на придбання та встановлення памятника. Також ОСОБА_5 зазначає, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції не врахував, що його моральні страждання продовжувалися протягом пяти років і продовжуються далі.

Відповідач ОСОБА_8, який відбуває покарання в місцях позбавлення волі, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч.6 ст.76 ЦПК України; від одержання судової повістки в останнє судове засідання 23.12.2015 року він відмовився, про що є відповідна відмітка на повістці, як це передбачено ч.8 ст. 76 ЦПК України, і він вважається повідомленим про час та місце слухання справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 року ОСОБА_5 оскаржується лише в частині часткового відшкодування витрат на придбання та встановлення памятника і огорожі та визначення розміру відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

По справі встановлено, що вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 23 січня 2015 року, залишеним в силі ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України від 28 квітня 2015 року, ОСОБА_8 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі (а.с. 8-10, 11-12).

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_8 01 січня 2010 року умисно заподіяв ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть останнього.

Копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ №134275 підтверджується факт смерті 01 січня 2010 року ОСОБА_9 (а.с.134).

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_10 від 06.01.2010 року позивача ОСОБА_5 (батька померлого) було визнано потерпілим у кримінальній справі № 04/02809 (а.с.95).

Постановою судді Варвинського районного суду Чернігівської області по кримінальній справі № 1-42/2010 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 від 04.06.2010 р. ОСОБА_6 (матір померлого) та ОСОБА_7 (брата померлого) було визнано потерпілими у даній кримінальній справі (а.с.96).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачами доведено заподіяння їм відповідачем моральної шкоди. Визначаючи розмір морального відшкодування, суд зазначив, що з урахуванням ступеня вини відповідача, обставин, за яких вчинено злочин, тривалості фізичних і моральних страждань позивачів, тих негативних наслідків, які настали для них зі смертю ОСОБА_9, розумним та достатнім розміром для відшкодування заподіяної позивачам моральної шкоди є 300 000 грн. кожному позивачеві, що разом складе 900 000 грн., і з таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Відповідно до розяснень викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Цим вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди відповідає, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди та зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.

Проте колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування заподіяної позивачу ОСОБА_5 матеріальної шкоди в частині відшкодування витрат на придбання та встановлення памятника і огорожі в розмірі 3000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до накладної від 20 січня 2010 року (а.с.3) та додаткової квитанції від 20 січня 2010 року (а.с.50), витрати на встановлення памятника та облаштування місця поховання, понесені ОСОБА_5, становлять 34120 грн. 00 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування витрат на спорудження та облаштування місця поховання, суд першої інстанції зазначив, що за відсутності у позивача даних щодо граничної вартості стандартних памятників в даній місцевості, для визначення граничної вартості стандартного памятника необхідно застосувати Постанову правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 3 жовтня 2008 року №45 „Про витрати на поховання та повязані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за якою вартість виготовлення та встановлення памятника (в Чернігівській обл.), визначена в розмірі 3000 грн. Зважаючи на це суд дійшов висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_5 вартості виготовлення та встановлення памятника, що дорівнює 3000 грн. 00 коп.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитися апеляційний суд, враховуючи наступне.

Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 3 жовтня 2008 року №45, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28 жовтня 2008 р. за N 1040/15731 „Про витрати на поховання та повязані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання установлено розміри витрат на поховання та повязаних з цим ритуальних послуг у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі - витрати на поховання) для управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Тобто, встановлені мінімальні розміри витрат на поховання та повязаних з цим ритуальних послуг.

Проте, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги положення ст. 1201 ЦК України, відповідно до якої особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобовязана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, ці витрати. Таким чином, законодавець покладає на винну особу обовязок відшкодувати саме необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, і не обмежує таке відшкодування мінімальним розміром витрат на поховання та повязаних з цим ритуальних послуг, визначеним постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України або іншим нормативним актом.

З матеріалів справи вбачається, що витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника поніс позивач ОСОБА_6

З накладної від 20 січня 2010 року (а.с.3) та додаткової квитанції від 20 січня 2010 року (а.с.50) вбачається, що витрати на встановлення памятника та облаштування місця поховання, понесені ОСОБА_5, становлять 34120 грн. 00 коп., з яких: арка 3500 грн., красний граніт 1500 грн., підставка красний граніт 1300 грн., підставка нижня, красний граніт 1800 грн., ваза 500 грн., комплект квітника 1000 грн., платка гранітна 8400 грн., плиточні роботи на кладовищі 1300 грн., полірування торців, фаска 2000 грн., вірш з тильної сторони 2020 грн., стіл гранітний 3000 грн., лавочка гранітна 2000 грн., арматура, швелер 2000 грн., транспортні послуги 400 грн.

З наданих квитанцій встановлено, що роботи з виготовлення та спорудження надгробного памятника, встановлення його на кладовище, виконувались приватним підприємцем ОСОБА_11

Також по справі встановлено, що приватний підрпиємець ОСОБА_11 є субєктом господарювання по виду господарської діяльності 23.70 „Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю і здійснює господарську діяльність в м. Прилуки, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку ОСОБА_7 Б №187504, наданому в засідання апеляційного суду позивачем ОСОБА_5

Таким чином, роботи з виготовлення та спорудження надгробного памятника, встановлення його на кладовище, виконувались належним надавачем відповідних послуг.

Згідно з наданою в засідання апеляційного суду позивачем ОСОБА_5 уточнюючої довідки приватного підприємця ОСОБА_11 вбачається, що станом на 2010 рік вартість комплекту самого дешевого памятника без його установки складала 3000 гривень, а найдорожчого до 200 000 гривень.

Таким чином витрати на встановлення памятника та облаштування місця поховання, реально понесені ОСОБА_5, становлять 34 120 грн., що підтверджено доказами; розмір цих витрат не можна вважати завищеним або нерозумним та таким, що перевищує необхідні витрати. Враховуючи наведені вище обставини справи та з врахуванням положень ст. 1201 ЦК України апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 в частині відшкодування витрат на встановлення памятника та облаштування місця поховання підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд апеляційної інстанції також враховує, що одним із завдань цивільного судочинства є справедливий судовий розгляд і вирішення цивільних справ, а відшкодування винною особою лише мінімально можливих витрат на виготовлення памятника та без врхування вартості його установки на місці поховання, замість відшкодування реально понесених необхідних витрат, що підтверджуються належними та допустимими доказами, не можна визнати справедливим та таким, що відповідає змісту статті 1201 Цивільного кодексу України.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом збільшення розміру стягнутої з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди з 12500 грн. до 43620 грн. за рахунок збільшення на 31 120 грн. витрат на встановлення памятника та облаштування місця поховання (34120 грн. фактично понесених витрат на встановлення памятника та облаштування місця поховання за мінусом 3000 грн., стягнутих судом першої інстанції).

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення підлягає зміні в частині визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 п.1 ч.1, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 року змінити, збільшивши розмір стягнутої з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди з 12500 грн. до 43620 грн.

В іншій частині зазначене рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: