Справа № 500/2101/15-ц
Провадження № 2/500/1609/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Ромалійській М.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області, дільничного інспектора Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_8 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області (далі МВ УМВС), дільничного інспектора Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_8 (далі - інспектор) про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди в сумі 5000грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги, та дали пояснення, що 1 серпня 2014 року інспектор склав відносно неї протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 КпАП України, в якому вказав, що 1 травня 2014 року ОСОБА_1, знаходячись у селі Нова Некрасівка Ізмаїльського району на вулиці Калініна вчинила сварку з ОСОБА_3, під час якої нецензурно лаялась та питалася вчинити бійку. Але позивачка стверджує, що цього не було, більш того, постановою Апеляційного суду Одеської області від 6 жовтня 2014 року провадження по вказаній справі про адміністративне правопорушення було закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Позивачка вважає, що справа була порушена на підставі заяв відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що ці заяви не відповідають дійсності, є наклепом, тому просить зобовязати їх вибачитися перед позивачкою, стягнути з вказаних відповідачів, окрім ОСОБА_6, моральну шкоду в сумі 5000грн. солідарно. Крім того, вважає, що необхідно прийняти окрему ухвалу відносно МВ УМВС та інспектора з метою недопущення неправомірних дій з боку відповідачів та притягнення до відповідальності інспектора за складання протоколу про адміністративне правопорушення на підставі неправдивих доносів.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та її представник у судовому засіданні позов не визнали, дали пояснення, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 дійсно зверталися до правоохоронних органів із заявами на дії позивачки ОСОБА_1 через постійні сварки із нею, що між ними склалися неприязні відносини, ніяких неправдивих доносів не робили, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 взагалі із заявами до міліції не зверталися. Вважають, що ніяким чином не принижували честь та гідность позивачки.

Відповідачі МВ УМВС та інспектор Стагнчев В.М. в судове засідання викликалися належним чином, але не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Враховуючи думку сторін, у відповідності до ст.169 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності вказаних осіб. Раніше підчас судового розгляду справи відповідач інспектор позовні вимоги не визнавав, поясняв що діяв у межах своїх повноважень.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не має бути задоволеним.

Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.3 Конституції України, ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності. Відповідно до ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України життя і здоровя людини, її честь і гідність, недоторканість, безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

В судовому засіданні встановлено, що 1 серпня 2014 року інспектор склав відносно неї протокол про адміністративне правопорушення за ст.173 КпАП України, в якому вказав, що 1 травня 2014 року ОСОБА_1, знаходячись у селі Нова Некрасівка Ізмаїльського району на вулиці Калініна вчинила сварку з ОСОБА_3, під час якої нецензурно лаялась та питалася вчинити бійку. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 6 жовтня 2014 року провадження по вказаній справі про адміністративне правопорушення було закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Підставою для складання протоколу були заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про неправомірну поведінку позивачки від 14 липня 2014 року, зареєстровані в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №№ 8980 та 8981. За результатом розгляду вказаних заяв був винесений висновок від 24 липня 2014 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173 КпАП України.

В п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам розяснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судом встановлено, що інформація, викладена у заявах відповідачок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є фактичними твердженнями, отже непотрібно доведення їх правдивості.

При цьому, згідно розяснень наданих Верховним Судом України в п.1 Постанови Пленуму від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Стаття 302 ЦК України проголошує, що особа, яка поширює інформацію, зобовязана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування.

Аналізуючи зміст заяв відповідачко ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що в них не містяться особисті образи на адресу позивачки, це є зверненням до державної установи, до повноважень якої само відноситься вирішення таких питань. Ніяких доказів про те, що відповідачі розповсюджували якусь неправдиву інформацію щодо позивачки серед інших осіб суду не надано. Більш того, відповідач ОСОБА_6 взагалі ніяких заяв на позивачку не писав. У такій ситуації, відповідно до ст.47-1 Закону України "Про інформацію" особа не може притягатися до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Крім того, таке право на висловлювання суджень закріплене в ст.10 Європейської конвенції з прав людини. Аналогічна думка висловлена в рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року по справі акціонерного товариства закритого типу "Українська прес-група" - видавця газети "День" проти України.

Згідно ст.23 ГК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення його прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім'ї або близьких родичів; у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст.1167 ГК України моральна шкода відшкодовується особою що його заподіяла, за наявності його провини. Відповідачі не допускали незаконні дії відносно позивачки, а значить зобов'язання із спричинення шкоди перед позивачкою у відповідачів не виникли.

Позивачка не надала суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК України в підтвердження своїх вимог.

Таким чином, позивачем в порушення ст.60 ЦПК України не надано суду жодного доказу позовних вимог, окрім її власних пояснень. Тому суд доходить до виводу про необґрунтованість та надуманість вимог позивачки.

Щодо вимог про винесення окремої ухвали відносно МВ УМВС та інспектора, то відповідно до ст.211 ЦПК України винесення окремої ухвали це право, а не обовязок суду, підстав передбачених законом для винесення такої ухвали під час розгляду справи судом не встановлено, більш того, на час розгляду справи МВ УМВС реформований у відділ поліції.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.3 Конституції України, ст.10 Європейської конвенції з прав людини, ст.47-1 Закону України "Про інформацію", ст.ст.23,201,277,297, 299,302,1167 ЦК України, ст.ст.10,11,57-60,88,169,209,211-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області, дільничного інспектора Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_8 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_10