Справа № 401/588/15-ц; 2/401/437/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" серпня 2015 р. Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Гармаш Т.І., при секретарі Липко О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Світловодську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись до суду із зазначеним позовом та просять стягнути з ОСОБА_9 на їх користь на повернення боргу та процентів за користування коштами в період з 26 чи 28 червня 2014 року до 31 січня 2015 року, а саме на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 18117 грн. 12 коп. кожному, а на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 по 21730 грн. 03 коп.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що банківськими переказами кожен із них перерахували відповідачці ОСОБА_9 кошти, які вона повинна була передати громадянину Йорданії ОСОБА_11, який у свою чергу повинен був вкласти вказані кошти у спільний з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 бізнес.

Але відповідачка не виконала свого обов'язку та не передала кошти громадянину Йорданії ОСОБА_11, а фактично привласнила їх, оскільки не надала їм доказів передачі коштів.

Позивачі вважають, що відповідачка заволоділа їх коштами без відповідної правової підстави, а тому повинна повернути кошти відповідно до ст. 387 ЦК України з нарахованими процентами на рівні облікової ставки НБУ з підстав, передбачених ст. 1048 ЦК України як позичальник.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, яка діяла за довіреностями від імені ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 її представники - адвокат Близнюк І.В. та Юрченко В.Т. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини та докази, що їх стверджують. Додатково повідомили суду, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 мали усну домовленість з громадянином Йорданії ОСОБА_11 щодо ведення спільного бізнесу. З метою ведення цього бізнесу за усною домовленістю з громадянином Йорданії ОСОБА_11 ними на ім'я відповідачки ОСОБА_9 були перераховані кошти, які вона повинна була передати громадянину Йорданії ОСОБА_11. Після перерахування коштів зв'язок із громадянином Йорданії ОСОБА_11 припинився, а їх наміри щодо ведення спільного з ним бізнесу залишились не реалізованими. З цієї ситуації позивачі зробили висновок, що ОСОБА_9 отримала кошти та не передала їх ОСОБА_11, а тому вони бажають повернути свої кошти шляхом стягнення їх саме з відповідачки, ОСОБА_9

Представник відповідача ОСОБА_9- адвокат ОСОБА_15 позовні вимоги не визнав у повному обсязі та суду пояснив, що його довірителька деякий час проживала за кордоном та була знайома з громадянином Йорданії ОСОБА_11 та його дружиною. Дійсно на її ім'я були перераховані кошти для передання ОСОБА_11. Як їй пояснили це була матеріальна допомога. ОСОБА_11, від її імені заповнив документи для отримання коштів, оскільки вона не володіла мовою країни у якій проживала. Після отримання коштів вона передала їх ОСОБА_11 за належністю.

Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов такого висновку.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно заяв на відправлення коштів (а.с.18-22, 63-65) на ім'я одержувача ОСОБА_9 були переказані кошти відповідно ОСОБА_1 -1000 доларів США, ОСОБА_3 - 1000 доларів США, ОСОБА_2 - 1000 доларів США, ОСОБА_8 - 1200 доларів США, ОСОБА_4 1200 доларів США, ОСОБА_6 - 1200 доларів США, ОСОБА_7 - 1200 доларів США, ОСОБА_5 - 1200 доларів США.

З відповіді тимчасової адміністрації «Златобанк» на запит адвоката Близнюк І.В. (а.с.83) встановлено, що грошові кошти у сумі 3000 доларів США були внесенні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 для отримувача ОСОБА_9. У зв'язку із введенням тимчасової адміністрації та тимчасовим призупиненням співпраці з системою Western Union надати вірогідну інформацію стосовно виплат цих грошових переказів неможливо.

З відповіді ПрАТ «Українська фінансова група» на запит суду (а.с.120,133) встановлено, що були здійснені операції з виплати на території Об'єднаних Арабських Еміратів на ім'я отримувача ОСОБА_9 переказів грошових коштів, де відправниками є ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у сумі по 1200 доларів США.

Факт отримання грошових переказів не заперечується представником відповідача ОСОБА_16

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статт11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З позовної заяви та пояснень позивача ОСОБА_1 встановлено, що між нею, позивачем ОСОБА_3 та громадянином Йорданії ОСОБА_11 була домовленість про ведення спільного бізнесу, для чого громадянину Йорданії ОСОБА_11 необхідно було переказати кошти.

З причин, які позивачі не повідомляють суду, кошти були направлені не безпосередньо на ім'я громадянина Йорданії ОСОБА_11, а на ім'я відповідачки, яка на той час перебувала на території Об'єднаних Арабських Еміратів.

З матеріалів справи та з пояснень сторін не можливо встановити між ким і чому відбулась домовленість про перерахування коштів саме на ім'я відповідачки ОСОБА_9

Також позивачі не повідомляють суду яка існувала домовленість між ними та відповідачкою ОСОБА_9 та чи існувала така взагалі, щодо способу підтвердження передачі коштів громадянину Йорданії ОСОБА_11.

Отже, як видно із позовної заяви, та з пояснень позивачів висновок про те, що відповідачка незаконно заволоділа їх коштами вони зробили з того, що громадянин Йорданії ОСОБА_11 не виходить з ними на зв'язок, а також що відповідачка не надала їм доказів передання коштів громадянину Йорданії ОСОБА_11.

Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок сторін доказування та подання доказів, а саме вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вимог зазначеної статті суд не може погодитись доводами позивачів щодо незаконного заволодіння відповідачкою ОСОБА_9 їхніми коштами та вважає, що свої висновки вони грунтують на припущеннях.

Отримання відповідачкою ОСОБА_9 грошових, переказів здійснених на її ім'я позивачами, не може вважатися незаконними діями з її боку, оскільки вчинення нею таких дій прямо випливає та логічно пов'язано з тими обставинами, які позивачі повідомили суду.

Стосовно наявності у ОСОБА_9 обов'язку підтвердити передачу коштів громадянину Йорданії ОСОБА_11, а також форми такого підтвердження позивачі не надали суду жодних доказів.

Таким чином суд вважає, що обставини, на які позивачі посилаються як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Суд також вважає помилковим посилання позивачів на норми ст. ст. 387, 1048 ЦК України, як на правову підставу заявлених позовних вимог.

Зокрема, передбачений статтею 387 ЦК України спосіб засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння. В теорії цивільного права вказаний спосіб захисту визначається як "віндикація". Предметом віндикаційного позову є вимога власника про повернення індивідуально-визначеного майна із чужого незаконного володіння, за відсутності між позивачем та відповідачем відносин зобов'язального характеру.

Посилаючись на норму статті 1048 ЦК України, якою врегульовані правовідносини, які випливають з договору позики, позивачі просять стягнути з відповідачки ОСОБА_9 проценти на рівні облікової ставки НБУ, разом з тим не повідомляють суду про наявність між ними та ОСОБА_9 договору позики.

Отже, суд вважає, що до правовідносин, які склалися між сторонами вказані позивачами норми Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані.

За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не ґрунтуються на законі не підтверджені доками, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та ст.ст. 387, 1048 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215,217,218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення боргу та процентів за користування коштами-відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Світловодський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду : Т.І.Гармаш