Справа№592/8464/13-ц
Провадження №2/592/7/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі: головуючого - судді Котенко О.А., за участю секретаря судового засідання Чайка Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 державна нотаріальна контора про визнання недійсним правочину, який вчинено під впливом помилки, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом (а.с.3-5,91-93, 114-115, 183-186 т.1), який обгрунтовує тим, що позивач по справі ОСОБА_4 померла 03.01.2014 року, третя особа та позивач ОСОБА_5 помер 11.02.2014 року. ОСОБА_1 є рідним онуком ОСОБА_4 та рідним племінником ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_1 звернувся до Другої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після чого була заведена спадкова справа. Інші особи, з заявою про прийняття спадщини, до нотаріальної контори не зверталися. Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_1 звернувся до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, в порядку ст.1276 ЦК України та ст. 1265 ЦК України, після чого була заведена спадкова справа. Інші особи з заявами про прийняття спадщини також до нотаріальної контори не зверталися. Згідно рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 12.01.2015 року було встановлено, що ОСОБА_4, яка померла 03.01.2014 року є рідною бабусею ОСОБА_1, а ОСОБА_5, який помер 11.02.2014 року, є рідним дядьком ОСОБА_1 Також був встановлений факт належності свідоцтва про смерть серії 1-БП № 210463, виданого 03.01.2014 року виконкомом ОСОБА_6 сільської ради Ковпаківського району м. Суми на «Клєсову Катерину Василівну», як таке, що належить «Клесовій Катерині Василівні». 09 травня 1952 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 Від шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_5. 13 липня 1971 року ОСОБА_7 уклав договір купівлі-продажу будинку в с. В-Піщане, жила площа якого становила 36 кв.м. За час подружнього життя Клесовими були зроблені добудови та перебудови вищезазначеного домоволодіння. 27 січня 2008 року ОСОБА_7 помер. З весни 2013 року відповідач по справі - ОСОБА_2 став виганяти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з їх будинку, мотивуючи це тим, що будинок належить тільки йому і вони не вправі в цьому будинку мешкати, в зв'язку з чим ОСОБА_4 була вимушена звертатися до правоохоронних органів. До ОСОБА_4 вже почали приходити покупці будинку, що взагалі унеможливлювало проживання в ньому. На час смерті ОСОБА_7 з ним разом мешкали його дружина - ОСОБА_4 та його син - ОСОБА_5, тому в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, вони прийняли спадщину. Крім того, оскільки спірне домоволодіння придбавалося подружжям Клесовими, то в порядку ст.22 КпШС України, дане майно є їх спільною сумісною власністю, де ОСОБА_4 належить ? частка спірного домоволодіння. 15 квітня 2004 року секретарем Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми, за реєстраційним №78 був посвідчений заповіт від імені ОСОБА_7, згідно з яким, він усе своє майно заповідав ОСОБА_2 На час смерті ОСОБА_7 його дружина - ОСОБА_4 була непрацездатною особою та перебувала на пенсії за віком, а його син - ОСОБА_5 також був непрацездатною особою за станом здоров'я, маючи II групу інвалідності, без права працевлаштування. Таким чином, обидва мали право на обов'язкову частку у спадщині в порядку ч.1 ст.1241 ЦК України в розмірі половини частки, яка належала б кожному у разі спадкування за законом. Виходячи з цього, після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_4 мала б отримати ? частку спірного будинку, як частку подружжя та 1/12 частку, як обов'язкову частку в спадщині після померлого чоловіка (1/2 : 3 : 2), ОСОБА_5, після смерті батька мав би отримати 1/12 частку спадкового майна (1/2 : 3 : 2), як обов'язкову частку. Після смерті ОСОБА_7 ні ОСОБА_4 ні ОСОБА_5 не відчули змін свого статусу у користуванні спірним домоволодінням. Тільки весною 2013 року відповідач по справі став наполегливо виганяти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зі спірного домоволодіння, мотивуючи це тим, що начебто при оформленні спадщини, вони відмовилися від обов'язкової спадкової та подружньої частки в домоволодінні. Про порушене право ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дізналися лише весною 2013 року, коли відповідач по справі став здійснювати дії щодо реалізації спірного будинку, тому строк позовної давності не минув в порядку ч.1 ст.261 ЦК України. Заява ОСОБА_4 про відмову від прийняття обов'язкової частки в спадщині і відмова оформлення подружньої частки в майні на користь ОСОБА_2 була підписана ОСОБА_4 під впливом помилки. Така помилка мала істотне значення, оскільки ОСОБА_4, підписуючи таку заяву, вважала, що право власності на домоволодіння після смерті її чоловіка залишається за нею і тільки після її смерті, її син - ОСОБА_2 зможе оформити право власності на домоволодіння на себе та розпорядитися ним на свій розсуд. На підписанні такої заяви наполягав сам ОСОБА_2 При підписанні даної заяви секретар виконкому ОСОБА_6 сільради ОСОБА_8 жодним чином не застерегла ОСОБА_4 про правові наслідки підписання такої заяви та навіть не спитала саму ОСОБА_4 про її волевиявлення, тобто, що саме бажає здійснити ОСОБА_4 та на яких умовах. На час підписання спірної заяви ОСОБА_4 вже виповнилося більш 70 років, тому при підписанні такої заяви, ОСОБА_4 вважала, що вона таким чином складає заповіт і все належне їй майно буде належати сину ОСОБА_2 після її смерті. Під час написання спірної заяви ОСОБА_4 мала на увазі наступні правові моменти, а саме: вона залишається власником майна, розпоряджається ним на свій розсуд, але на момент своєї смерті вона заповідає його своєму сину - відповідачу по справі - ОСОБА_2. Весь цей час ОСОБА_4 сама доглядала за своїм сином без визнання його недієздатним та оформлення над ним опікунства, тому не мала намірів лишити себе та сина - ОСОБА_5 крівлі над головою та позбавити можливості себе та сина на нормальні житлові умови. Саме весною 2013 року ОСОБА_4 зрозуміла, що з документами на домоволодіння, яке вона будувала разом зі своїм померлим чоловіком, щось не так, оскільки старший її син ОСОБА_2 став виганяти її з будинку, приводити в дім покупців, навіть не питаючи їх про наміри продати будинок та переїхати в інше житло. Заява про відмову від обов'язкової частки в спадщині, ОСОБА_5 була підписана у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що робить даний правочин недійсним, в порядку ст.225 ЦК України. В даний час, в порядку ч.4 ст.25 ЦК України, у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 цивільна правоздатність припинена, у зв'язку з їх смертю, а тому ОСОБА_1 необхідно встановити факти належності щодо права власності на нерухомі об'єкти в судовому порядку. Позивач просить суд ухвалити рішення яким, визнати заяву ОСОБА_4 від 22 липня 2008 року, засвідчену секретарем виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради, ОСОБА_8, зареєстровану в реєстрі № 253, про відмову від прийняття обов'язкової частки спадщини після померлого чоловіка та відмову від частки подружжя після смерті ОСОБА_7, що помер 27.01.2008 року, недійсною в порядку ст.229 ЦК України, як таку, що була підписана під впливом помилки; встановити факт належності ОСОБА_4, яка померла 03 січня 2014 року на праві власності 1/2 частки домоволодіння № 23 по вул. Ковпака в с. В.Піщане, Ковпаківського району в м. Суми як частку подружжя; встановити факт належності ОСОБА_4, яка померла 03 січня 2014 року, на праві власності 1/12 частини домоволодіння № 23 по вул. Ковпак в с. В-Піщане, Ковпаківського району в м. Суми, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, що помер 27.01.2008 pоку, як обов'язкової частки у спадщині; визнати заяву ОСОБА_5 від 22 липня 2008 року, засвідчену секретарем виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради, ОСОБА_8, зареєстровану в реєстрі № 254, про відмову від прийняття обов'язкової частки спадщини після батька ОСОБА_7, що помер 27 січня 2008 pоку, недійсною в порядку ст.225 ЦК України, як таку, що була підписана ним на момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними; встановити факт належності ОСОБА_5, який помер 11 лютого 1014 року, на праві власності 1/12 частини домоволодіння № 23 по вул. Ковпака в с. В-Піщане, Ковпаківського району в м. Суми, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, що помер 27.01.2008 pоку, як обов'язкової частки у спадщині; визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/12 частки домоволодіння №23 по вул. Ковпака в с. В-Піщане, Ковпаківського району в м. Суми в порядку спадкування після ОСОБА_4, яка померла 03 січня 2014 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частку домоволодіння № 23 по вул. Ковпака в с. В-Піщане, Ковпаківського району в м. Суми, в порядку спадкування, після ОСОБА_5, який помер 11 лютого 2014 року; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, ОСОБА_9, зареєстроване в реєстрі під № 2-1682, на ім'я ОСОБА_2, після смерті ОСОБА_7, що помер 27.01.2008 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з зазначених в позові підстав.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, пояснивши, що ОСОБА_4 була ініціатором написання заяви про відмову від частки в майні після смерті ОСОБА_7, говорила, що він нікуди її не вигонить. Він не вимагав від матері, щоб вона писала таку заяву, не тиснув на неї. Приїжджав до матері він один раз на тиждень. Він є інвалідом 3 групи загального захворювання з 2005 року. Він з дружиною обробляли город, придбавав він в будинок бойлер, холодильник, пральну машину, перекривав дах. В 2011-2012 роках був уже з палицею, тому не міг допомагати в обробці городу, але працювала його

дружина. Такі напружені стосунки з матірю влітку 2013 року були повязані з поверненням до будинку сина ОСОБА_1 зі своєю цивільною дружиною. Він з дружиною ніс витрати по похованню матері. Просить в позові відмовити.

Представник Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, просив справу розглядати за відсутності їх представника.

Свідок ОСОБА_10, яка є тіткою позивача ОСОБА_1, пояснила, що влітку 2013 року вона викликала міліцію щодо поведінки відповідача ОСОБА_2 До 2013 року у неї були нормальні стосунки з ОСОБА_2, а у звязку з поведінкою ОСОБА_2 М,М. стосунки з ним у неї неприязні. В 2013 році ОСОБА_2 почав зловживати алкоголем, виганяв свою матір ОСОБА_4 та брата ОСОБА_5 з будинку, бив матір. Влітку 2013 року ОСОБА_4 сказала, що син ОСОБА_2 її виганяє з будинку. Влітку 2013 року їй розповідала ОСОБА_4, що відповідач возив її в сільраду, їй дали документи, які вона підписала. Зі слів ОСОБА_4 відповідач давав ОСОБА_8 цукерки, пляшку вина. В 2013 році в село з місць позбавлення волі повернувся ОСОБА_1. За життя ОСОБА_11 хотів, щоб хата була ОСОБА_1. Відповідач приїжджав в село на вихідні дні, приїжджав випивши, вимагав гроші у ОСОБА_4, виганяв її з будинку за те, що вона не дала гроші на алкоголь. Вона та сусіди викликали міліцію. В будинку проживає ОСОБА_1 із сімєю. Віталій ще з дитинства проживав з бабусею в селі. ОСОБА_4 не говорила їй нічого про покупців будинку. Між ОСОБА_4 Відповідач в будинку зробив ремонт у своїй спальні, труби прокладав разом з ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_12, яка проживає в с.В.Піщане по вул.Ковпака,25, пояснила, що в будинку №23 по вул.Ковпака в с.В.Піщане проживали ОСОБА_7, ОСОБА_13, їх син ОСОБА_14. 10 років в будинку проживав і відповідач. Після смерті ОСОБА_11 в будинку проживали ОСОБА_13, її син ОСОБА_14 та ОСОБА_1. Відповідач ОСОБА_2 провідував своїх рідних, приїздив до них, з дружиною приїздив відповідач, допомагав по городу. До 2013 року ОСОБА_4 їй не скаржилася на ОСОБА_2 Влітку 2013 року до неї додому прийшла ОСОБА_4 і поскаржилася, що відповідач в стані алкогольного спяніння ображає її, кричить, що є господарем. Потім ще раз зверталася ОСОБА_4 стосовно образ зі сторони відповідача, коли останній був в стані спяніння. ОСОБА_4 нічого не говорила, що її виганяв з будинку ОСОБА_2 В 2013 році їй стало відомо зі слів ОСОБА_4, що колись ОСОБА_4 возили до сільради, як розповідала ОСОБА_4, їй нічого не пояснили, вона підписала якісь документи. Перед смертю за ОСОБА_4 доглядав онук ОСОБА_1 з дружиною, поховав бабусю. До 2013 року в родині ОСОБА_2 були нормальні стосунки, відповідач приїздив в село. Погіршилися стосунки в 2013 році, коли відповідач зловживав алкоголем. ОСОБА_15 скаржилася, що відповідач бив брата ОСОБА_5, але вона особисто цього не бачила. ОСОБА_1 дах будинку перекривав, чи робив щось в будинку відповідач їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_16, який проживає в с.В.Піщане, буд.21, пояснив, що в будинку №23 по вул.Ковпака в с.В.Піщане проживали ОСОБА_4, онук ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 ОСОБА_16. Відповідач ОСОБА_2 в будинку не проживав, приїжджав один раз на місяць. Одного разу він викликав міліцію, оскільки ОСОБА_2 висловлювався нецензурними словами, казав, що межа між будинками неправильно визначена. ОСОБА_4 тікала від ОСОБА_2, сиділа у нього в будинку. В 2013 році він викликав міліцію через те, що ОСОБА_2 був в нетверезому стані, нецензурно висловлювався. Коли ОСОБА_2 не пив, то стосунки в родині були нормальними. Йому відомо, що ОСОБА_5 був психічно хворою людиною. Йому відомо, що дружина відповідача обробляла город, полола на городі. Він знає, що і ОСОБА_16 обробляв, садив город, робив ремонт у будинку, але сам він в будинку жодного разу не був. Також він бачив, що працівників покривали дах в будинку ОСОБА_5, але хто саме розраховувався за ці роботи він не знає.

Допитаний як свідок позивач ОСОБА_1 пояснив, що з 2008 року по 2011 рік він перебував в місцях позбавлення волі і йому відомо, що відповідач переоформив будинок на себе обманним шляхом. Бабуся ОСОБА_4 говорила, що відповідач її обдурив. Він весь час проживає в с.В.Піщане. Звільнився він з місць позбавлення волі в квітні 2011 року, потім був у м. Воронеж протягом року. В 2013 році довідався, на кого оформлений будинок. Він чув розмову, що бабуся ОСОБА_4 свою частину в будинку заповідає йому. ОСОБА_5 був психічно хворим, лікувався в психіатричній лікарні. Відповідач його батько ОСОБА_2 приїздив в село один раз на місяць та сильно зловживав алкоголем. Виганяв бабусю ОСОБА_4 з будинку, пік такої поведінки відповідача був влітку 2013 року. Він сам робив ремонт в будинку. За всі роботи в будинку розраховувалася бабуся ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_8 секретар виконкому ОСОБА_6 сільської ради пояснила, що в сільраду приїхали втрьох ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 У неї в кабінеті ОСОБА_2 не перебував. До складання цих заяв ОСОБА_2 до неї не приїжджав, в кабінеті під час написання заяв ОСОБА_2 не було. ОСОБА_4 пояснила, що помер ОСОБА_7 і їм треба написати заяву на користь сина, оскільки ОСОБА_2 буде догодовувати. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 особисто підписували відмову. ОСОБА_4 сказала, що вона відмовляється на користь сина ОСОБА_2, хоче відмовитися на його користь, це

вона казала однозначно. Вона повідомила ОСОБА_4, що у випадку відмови, все майно переходить ОСОБА_2 відразу. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сиділи в одному кабінеті, вона читала вголос заяву кожного і самі вони читали заяви. Вона не знала, що ОСОБА_1 є психічно хворою людиною, він говорив нормально. Вона розяснила зміст статей Цивільного кодексу України і сказала ОСОБА_4, що остання вже не буде хазяйкою в будинку. Ніякого занепокоєння у ОСОБА_4 не було. Через кілька років після цих подій приїздила ОСОБА_4 вдвох з онуком і сказала, що хоче подати до суду, все розірвати, оскільки будинок хоче залишити ОСОБА_1. ОСОБА_1 доглядав за бабусею.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав:

Судом встановлено, що 09 травня 1952 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 уклали шлюб. Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 сини подружжя ОСОБА_5. Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб та копіями свідоцтв про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.6,7 т.1 ).

13 липня 1971 року ОСОБА_7 уклав договір купівлі-продажу будинку в с.В.Піщане, вул.Ковпака,23 (а.с.8 т.1). Цей будинок був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7.

27 січня 2008 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9 т.1). Після його смерті відкрилася спадщина. За заповітом, який був складений 15.04.2004 року, ОСОБА_7 все своє майно заповідав ОСОБА_2 (а.с.28 т.1). Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 12.01.2008 року (а.с.30 т.1) у звязку з розбіжностями в написаннях прізвищ встановлено, що ОСОБА_7 є рідним батьком ОСОБА_2.

На час смерті ОСОБА_7 в будинку проживали його дружина ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_5, тому в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України вони є такими, що прийняли спадщину. Відповідач ОСОБА_2 подав заяву до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька.

Викладені обставини підтверджуються копією спадкової справи після смерті ОСОБА_7 (а.с.16-42 т.1), довідкою виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради (а.с.10 т.1).

На час смерті ОСОБА_7 його дружина ОСОБА_4 була непрацездатною особою та перебувала на пенсії, а син ОСОБА_7 ОСОБА_5 також був непрацездатною особою, інвалідом 2 групи.

Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мали право на обовязкову частку у спадщині в порядку ч.1 ст.1241 ЦК України в розмірі половини частки, яка належала б кожному у разі спадкування за законом. Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_4 мала б отримати ? частку спірного будинку як частку в праві спільної сумісної власності подружжя та 1/12 частку як обовязкову частку в спадщині після померлого чоловіка. ОСОБА_5 після смерті батька мав право на 1/12 частку спадкового майна як обовязкову частку.

22.07.2008 року ОСОБА_5 написав заяву Другій ОСОБА_3 державній нотаріальній конторі про відмову від прийняття обовязкової частки спадщини після смерті батька ОСОБА_7 Секретарем виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради засвідчена справжність підпису ОСОБА_5 (а.с.18 т.1).

22.07.2008 року ОСОБА_4 написала заяву Другій ОСОБА_3 державній нотаріальній конторі про те, що вона не бажає скористатися правом на обовязкову частку в спадщині і не бажає скористатися правом на отримання свідоцтва про право власності ? частку майна як дружина померлого ОСОБА_7, відмовляється від прийняття спадщини після померлого чоловіка на користь сина ОСОБА_2 Секретарем виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради засвідчена справжність підпису ОСОБА_4 (а.с.19 т.1).

12.10.2011 року відповідачу ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_7 Відповідач ОСОБА_2 успадкував житловий будинок з господарськими будівлями за адресою с.В.Піщане, вул..Ковпака,23, земельну ділянку, площею 0,0418 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянку, площею 0,1459 га, надану для ведення особистого селянського господарства за адресою с.В.Піщане, вул.Ковпака,23. Право власності було зареєстровано у встановленому законодавством порядку.

Викладені обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за №2-1682, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за №2-1684, інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.37,39, 249 т.1), матеріалами інвентаризаційної справи.

Після смерті ОСОБА_4 03.01.2014 року з заявою про прийняття спадщини звернувся її онук ОСОБА_1 15.04.2004 року ОСОБА_4 складала заповіт, в якому все своє майно заповідала сину ОСОБА_2 (а.с.29 т.2). Після звернення 12.08.2013 року з первісним позовом до суду 16.08.2013 року ОСОБА_4 склала заповіт, в якому все своє майно заповідала онуку ОСОБА_1

Викладені обставини підтверджуються копією спадкової справи після смерті ОСОБА_4 (а.с.126-135 т.1). Згідно з рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 12.01.2015 року (а.с.178-179 т.1)

встановлений факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 є рідною бабусею ОСОБА_1.

22.07.2008 року ОСОБА_4 написала заяву Другій ОСОБА_3 державній нотаріальній конторі про те, що вона не бажає скористатися правом на обовязкову частку в спадщині і не бажає скористатися правом на отримання свідоцтва про право власності ? частку майна як дружина померлого ОСОБА_7, відмовляється від прийняття спадщини після померлого чоловіка на користь сина ОСОБА_2 Секретарем виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради засвідчена справжність підпису ОСОБА_4 (а.с.19 т.1).

Зі змісту заяви ОСОБА_4 про відмову від права на обовязкову частку в спадщині, не бажання скористатися правом на отримання свідоцтва про право власності на ? частку в майні подружжя, відмови від спадщини після смерті чоловіка вбачається, що секретарем виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради ОСОБА_8 ОСОБА_4 розяснена ст.1241 ЦК України щодо обовязкової частки в спадщині, а також ст.ст.1273-1275 ЦК України щодо відмови від прийняття спадщини, правових наслідків відмови від прийняття спадщини, підстав, передбачених ст.ст.225, 229-231 ЦК України для визнання правочинів недійсними. ОСОБА_4 розяснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною.

Допитана як свідок секретар виконкому ОСОБА_6 сільської ради ОСОБА_8 підтвердила, що ОСОБА_4 пояснила, що вона бажає написати заяву на користь сина, оскільки ОСОБА_2 буде догодовувати. ОСОБА_4 сказала, що бажає відмовитися від спадщини на користь ОСОБА_2, всі правові наслідки такої відмови, статті Цивільного кодексу України їй були розяснені, як і розяснено, що ОСОБА_2 стане власником майна відразу, а ОСОБА_4 не буде господарем в будинку. Вона читала вголос заяву ОСОБА_4 і ОСОБА_4 особисто читала заяву.

Слова ОСОБА_4, що ОСОБА_2 буде її «догодовувати» не свідчать про те, що ОСОБА_4 бажала оформити інший правочин, і не бажала відмовлятися від своєї частки в спадщині. Гарні довірчі родинні стосунки були між ОСОБА_2 та його матірю до 2013 року і жоден зі свідків не підтвердив наявність між ними якихось суперечок щодо належності будинку чи інших спорів, як і будь-яких конфліктів до 2013 року, а більш точніше до травня 2013 року.

Заява ОСОБА_4 про відмову від прийняття спадщини не була нею відкликана.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З розяснень, викладених у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до ст.ст.229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Після оформлення спадщини у власність ОСОБА_2 його матір ОСОБА_4 і брат залишилися проживати в будинку, а відповідач ОСОБА_2 приїздив до них, як сам, так і з дружиною. Ця обставина не може свідчити, що ОСОБА_4 вважала себе власником будинку. Повна довіра між ОСОБА_4 та її сином ОСОБА_2, відсутність будь-яких перешкод у користуванні цим будинком повною мірою відповідали інтересам ОСОБА_4 і не зачіпали інтересів ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_2 після подачі заяви про прийняття спадщини, оформлення свідоцтва про право на спадщину, не змінював своє місце проживання, залишаючись зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі своєї дружини ОСОБА_17

Але ця обставина не є визначальною, оскільки жодних негативних наслідків для ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з приводу того, що відповідач, будучи власником, не проживав в цьому будинку, не було.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду квитанцію про сплату земельного податку за 2012 рік (а.с.23-24 т.2), зазначивши, що за інші роки ці квитанції у нього не збереглися.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_16 підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 приїздив в село, допомагав в обробці городу, приїздив як сам, так і з дружиною і до 2013 року стосунки в родині були гарними.

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи загального захворювання, йому протипоказана робота з тривалим перебуванням на ногах, важка фізична праця згідно з висновком МСЕК (а.с.26 т.2), тому ОСОБА_2 останні роки мало працював по обробці городу чи в будинку, але працювала його дружина. Дружина

ОСОБА_2 ОСОБА_17 також є інвалідом 3 групи, влітку 2013 року їй була зроблена операція на колінному суглобі (а.ч.33,34 т.2), тому вона не могла працювати на городі в 2013 році .

Доводи позивача ОСОБА_1 та його представника, що з весни 2013 року відповідач ОСОБА_2 став виганяти ОСОБА_4 з будинку, приводити в дім покупців, і саме в цей час ОСОБА_4 зрозуміла, що вона не є власником будинку, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

Свідок ОСОБА_12 сусідка ОСОБА_4, підтвердила, що до 2013 року в родині ОСОБА_4 були нормальні стосунки, відповідач приїздив в село, погіршилися стосунки в 2013 році, коли відповідач зловживав алкоголем. Також свідок ОСОБА_12 стверджувала, що ОСОБА_4 їй нічого не говорила про те, що ОСОБА_2 виганяв її з будинку. З показань свідків ОСОБА_12, ОСОБА_16 вбачається, що коли ОСОБА_2 перебував в нетверезому стані, у останнього були конфлікти з матірю. Свідки зазначали про такі конфлікти лише в 2013 році, зокрема ОСОБА_12 про конфлікт влітку 2013 року, ОСОБА_16 не міг точно зазначити, коли саме в 2013 році були такі сварки, але вказав, що в 2013 році він викликав міліцію через те, що ОСОБА_2 був в нетверезому стані, нецензурно висловлювався, матір ОСОБА_2 прибігала до його будинку і в той же час у ОСОБА_16 був конфлікт з ОСОБА_2 стосовно межі між домоволодіннями, що взагалі не повязано з стосунками ОСОБА_2 з його матірю.

Допитані судом свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_16 не підтверджували обставини, на які посилаються позивач, представник позивача, що ОСОБА_2 виганяв матір з будинку. Стосовно доводів представника позивача про начебто наміри ОСОБА_2 продати будинок за життя матері і свого брата, жодних письмових доказів матеріали справи не містять, допитані свідки ці обставини не підтверджували.

Показання свідка ОСОБА_12, що їй стало відомо в 2013 році зі слів ОСОБА_4, що в сільраді останній нічого не пояснили, вона підписала якісь документи суд не приймає як доказ, оскільки за життя ОСОБА_4 не була допитана як свідок щодо обставин, які мають значення для повного та всебічного розгляду справи. Жодних обставин щодо написання ОСОБА_4 заяви про відмову від спадщини в 2008 році свідку ОСОБА_12 не було відомо в 2008 році. Підписана ОСОБА_4 заява 22.07.2008 року свідчить про те, що ОСОБА_4 була обізнана, що вона відмовляється від спадщини і з врахуванням заповіту чоловіка, власником домоволодіння буде ОСОБА_2

Доводи представника позивача, що на час написання заяви ОСОБА_4 вважала, що таким чином вона складає заповіт, не підтверджуються доказами, оскільки на час написання заяви 22.07.2008 року існував заповіт ОСОБА_4, посвідчений секретарем сільради ОСОБА_8 в квітні 2004 року, а ОСОБА_4 написала саме відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка і до суду звернулася, щоб визнати заяву від 22.07.2008 року недійсною.

Доводи представника позивача, що на написанні заяви про відмову від спадщини наполягав відповідач ОСОБА_2 доказами не підтверджені.

Щодо робіт, які були здійснені в будинку, свідок ОСОБА_12 зазначила, що дах в будинку перекривав ОСОБА_16, а свідок ОСОБА_16 зазначив, що працювали робітники по перекриттю даху.

Заперечуючи докази зі сторони відповідача щодо придбання в будинок холодильника, пральної машинки (квитанції про придбання а.с.27,28), позивач ОСОБА_1 не надав жодних доказів, що він здійснював якісь роботи в будинку, а свідок ОСОБА_16, який стверджує, що позивач ОСОБА_1 робив ремонт в будинку, сам в будинку ОСОБА_4 не був, які саме ремонтні роботи здійснював ОСОБА_1 не зазначив.

Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_10, яка є рідною тіткою позивача ОСОБА_1, підтримує свого племінника, має неприязні стосунки з ОСОБА_2, її рідна сестра дружина відповідача трагічно загинула під час шлюбу з ОСОБА_2 Також суд критично ставиться до показань допитаного як свідка позивача ОСОБА_1 з приводу того, що зі слів ОСОБА_4 відповідач її обдурив, обманним шляхом заволодів будинком, виганяв ОСОБА_4 з будинку, оскільки позивач є особою, який заінтересований в результаті розгляду справи. На час оформлення спадщини після смерті ОСОБА_7 позивач ОСОБА_1 в будинку не проживав, перебував в місцях позбавлення волі і обставини написання ОСОБА_4 заяви йому особисто невідомі. Отже, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_1 суд відхиляє.

Жодними письмовими доказами чи показаннями свідків не підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 мав намір продати будинок. Конфлікти, які виникали між ОСОБА_2 та його матірю в 2013 році, були викликані поведінкою ОСОБА_2 у звязку зі зловживанням алкоголем, а не у звязку з тим, що він як власник будинку не бажав, щоб у ньому проживали його матір та брат. Також повернення позивача ОСОБА_1 для проживання в будинку вплинуло на відносини між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2

Допитані судом свідки не підтвердили, що ОСОБА_2 перешкоджав матері чи брату проживати в будинку.

Так, з матеріалів Сумського МВ УМВС України в Сумській області вбачається, що 14.05.2013 року ОСОБА_4 звернулася до міліції з приводу конфлікту з сином, який погрожував їй розправою, конфлікт

виник з приводу вживання ОСОБА_2 алкогольних напоїв. Наступного дня ОСОБА_2 вибачився перед матірю і ОСОБА_4 просила припинити перевірку, зазначивши, що не має претензій до сина (матеріали ЖЄО №11872 від 14.05.2013 року).

Тобто, ці письмові докази підтверджують, що конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виник на грунті вживання відповідачем алкогольних напоїв та жодним чином не пов'язаний з питаннями власності на будинок.

З перебігу подій в сімї ОСОБА_4 вбачається, що напружені стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 склалися після повернення до будинку онука ОСОБА_4 позивача у справі, який в 2011 році звільнився з місць позбавлення волі, згодом протягом року працював в РФ, а в 2013 році повернувся в с.В.Піщане і відповідно мав намір отримати частку в праві власності на будинок. Свідки не підтвердили, що до 2013 року були конфлікти між ОСОБА_4 та відповідачем.

Свідок ОСОБА_12 стверджувала, що позивач ОСОБА_1 доглядав за бабусею, поховав її. ОСОБА_4 не хворіла тривалий час перед смертю, а щодо поховання ОСОБА_4, то відповідач ОСОБА_2 надав докази, що його дружина ОСОБА_17 придбала всі необхідні речі та замовила послуги 03.01.2014 року для поховання ОСОБА_4 на суму 2056грн. (а.с.16-19 т.2).

Твердження представника позивача, що на момент написання заяви ОСОБА_4 знала, що вона залишається власником будинку і будинок перейде у власність сина після її смерті не підтверджуються доказами.

Первісно подаючи позов до суду, ОСОБА_4 просила визнати недійсною її заяву про відмову від прийняття спадщини та відмову від частки подружжя після смерті чоловіка та визнати право власності, тобто знала, який документ вона підписала і тривалий час з липня 2008 року не вважала, що діяла під впливом помилки. Свідок ОСОБА_8 підтвердила, що через кілька років ОСОБА_4 приїздила до неї з онуком ОСОБА_1 і казала, що хоче все розірвати, звернутися до суду, бажає залишити будинок ОСОБА_1, а ці події відбувалися в 2013 році.

Судом не встановлена наявність помилки неправильне сприйняття ОСОБА_4 фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення на момент вчинення правочину і не встановлена відсутність волевиявлення ОСОБА_4 на відмову від прийняття спадщини.

З врахування викладеного, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині визнання заяви ОСОБА_4 від 22.07.2008 року як такої, що була підписана під впливом помилки, встановлення факту належності ОСОБА_4 на праві власності ? частки домоволодіння, встановлення факту належності ОСОБА_4 на праві власності 1/12 частини домоволодіння та визнання в цій частині частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, за необґрунтованістю.

Син ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 за життя був визнаний інвалідом 2 групи, був непрацездатною особою.

З медичної документації на ОСОБА_5 вбачається, що з 1976 року він перебував на обліку в Сумському обласному психоневрологічному диспансері з діагнозом «шизофренія», кілька разів лікувався стаціонарно, за своїм психічним станом потребував постійного стороннього догляду.

Сусід ОСОБА_5 свідок ОСОБА_16 пояснив, що йому було відомо, що ОСОБА_5 є психічно хворою людиною. Допитана як свідок секретар виконкому ОСОБА_6 сільської ради ОСОБА_8 пояснила, що їй нічого не було відомо, що ОСОБА_5 хворіє на психічне захворювання, при посвідченні заяви ОСОБА_5 її ніхто не повідомив про характер захворювання ОСОБА_5

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта (а.с.206-208 т.1) ОСОБА_5 на момент підписання заяви про відмову від отримання обовязкової частки спадщини після смерті свого батька, а саме 22 липня 2008 року страждав хронічним психічним захворюванням, станом на 22 липня 2008 року ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Після смерті ОСОБА_5 11.02.2014 року до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті рідного дядька звернувся позивач ОСОБА_1, який відповідно до ст.1265 ЦК України має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після смерті свого брата ОСОБА_5 до нотаріальної контори не звертався.

Викладені обставини підтверджуються копією спадкової справи після смерті ОСОБА_5 (а.с.161-167 т.1). Згідно з рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 12.01.2015 року (а.с.178-179 т.1) встановлений факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5 є рідним дядьком ОСОБА_1.

Обовязкова частка ОСОБА_5 в спадщині після смерті батька становить 1/6, оскільки ОСОБА_4

відмовилася від прийняття спадщини, від визначення подружньої частки, тому спадкове майно після смерті ОСОБА_7 становить весь будинок (1), і розрахунок обовязкової частки наступний (1:3:2=1/6).

З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним визнати заяву ОСОБА_5 від 22 липня 2008 року, засвідчену секретарем виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради ОСОБА_8, зареєстровану в реєстрі за №254, про відмову від прийняття обовязкової частки спадщини після батька ОСОБА_7, що помер 27 січня 2008 року, недійсною в порядку ст.225 ЦК України як таку, що була підписана ним в момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Оскільки ОСОБА_5 помер 11.02.2014 року (а.с.162), його цивільна правоздатність припинена, то суд вважає необхідним встановити факт належності ОСОБА_5, який помер 11 лютого 2014 року, на праві власності 1/6 частини домоволодіння №23 по вул.Ковпака в с.В.-Піщане Ковпаківського району м.Суми в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер 27.01.2008 року як обовязкової частки у спадщині та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частки домоволодіння №23 по вул.Ковпака в с.В.-Піщане Ковпаківського району м.Суми в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який помер 11 лютого 2014 року.

Стосовно судових витрат по справі. Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи та інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно вартість будинку №23 по вул.Ковпака в с.В.Піщане становить 81540грн. (а.с.249 т.1). При зверненні з позовом до суду ОСОБА_4 сплатила судовий збір в розмірі 458,80грн. та 344,10грн., всього 802грн.90коп. Тобто, за дві вимоги немайнового характеру (визнання заяви недійсною та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину) судовий збір становив по 114,70грн. за кожну, всього 243грн.60коп. За вимоги про визнання права власності на 2/3 частки домоволодіння (1/2 частка + 1/6 частка) судовий збір мав становити 543грн.60коп., виходячи з вартості майна 81540грн. Тобто, судовий збір був сплачений повністю. Після залучення до участі як правонаступника ОСОБА_1 останній сплатив судовий збір в розмірі 730грн.80коп. (а.с.182-186 т.1) за три додаткові вимоги немайнового характеру, з якими звернувся до суду 18.02.2015 року (243,60грн.х3=730,80грн.): встановити факт належності ОСОБА_4 на праві власності ? частки домоволодіння, встановити факт належності ОСОБА_4 на праві власності 1/12 частки домоволодіння, визнання заяви ОСОБА_5 недійсною. Згідно з ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі вибуття із справи позивача судовий збір сплачується його правонаступником , якщо збір не був сплачений. Позивач ОСОБА_5 як інвалід 2 групи був звільнений від сплати судового збору, тому не сплачував за вимоги про визнання недійсною заяви про відмову від обовязкової частки, визнання права власності в порядку спадкування та визнання свідоцтва частково недійсним.

Залучений до участі в справі правонаступник ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 не є особою, яка звільнена від сплати судового збору, але за вимоги про встановлення факту належності ОСОБА_5 на праві власності 1/12 частини домоволодіння та визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини домоволодіння (1/12+7/12=2/3), визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним судовий збір не доплачував.

Оскільки судом задоволена вимога позивача ОСОБА_1 про визнання заяви ОСОБА_5 недійсною, то з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 243грн.60коп. та 184грн.28коп. за проведення судової психіатричної експертизи.

Судом задоволена вимога про визнання права власності на частку, що належала ОСОБА_5 1/6, оскільки судовий збір позивачем ОСОБА_1 за цю вимогу не сплачувався, то з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в мінімальному розмірі 243грн.60коп., виходячи з ціни позовних вимог - 1/6 від вартості 81540грн., а також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243грн.60коп. за задоволену вимогу немайнового характеру (встановлення факту належності ОСОБА_5 на праві власності 1/6 частини домоволодіння) та 243,60грн. за вимогу немайнового характеру (визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину). Судовий збір, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 становить 730грн.80коп. Судовий збір обчислений за ставками, які діяли на час звернення з позовами до суду.

Керуючись ст.ст.203, 225, 229, 1241, 1265, 1273, 1274 ЦК України, ст.ст. ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати заяву ОСОБА_5 від 22 липня 2008 року, засвідчену секретарем виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради ОСОБА_8, зареєстровану в реєстрі за №254, про відмову від прийняття обовязкової частки спадщини після батька ОСОБА_7, що помер 27 січня 2008 року, недійсною в порядку ст.225 ЦК України як таку, що була підписана ним в момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Встановити факт належності ОСОБА_5, який помер 11 лютого 2014 року, на праві власності 1/6 частини домоволодіння №23 по вул.Ковпака в с.В.-Піщане Ковпаківського району м.Суми в

порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер 27.01.2008 року як обовязкової частки у спадщині.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частки домоволодіння №23 по вул.Ковпака в с.В.-Піщане Ковпаківського району м.Суми в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який помер 11 лютого 2014 року.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстроване в реєстрі під №2-1682 на імя ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7, який помер 27.01.2008 року.

В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243грн.60коп. в відшкодування судового збору та 184грн.28коп. за проведення судової психіатричної експертизи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 730грн.80коп. судового збору.

На рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана

апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під чає проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А. Котенко