Справа № 639/1224/14-ц
Провадження №2/639/1920/15 РІШЕННЯ
21 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі Геновій А.К., Луценко С.М.,
за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,
У лютому 2014 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулось Державне підприємство «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» з позовом до ОСОБА_2 та просить постановити рішення, на підставі якого стягнути з відповідача на користь підприємства суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 129 310,00 грн. та сплачений судовий збір у сумі 1293 грн. 10 коп.
Заочним рашенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 03.04.2014 року позовні вимоги ДП «ХПЗ ім.. ОСОБА_4» були задоволені в повному обсязі.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 20.07.2015 року вищезазначене заочне рішення скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку.
В обгрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до наказу № 85к від 10.02.2011 року відповідач був прийнятий на посаду в.о. заступника головного інженера ДП ХПЗ ім. Т.Г.Шевченка, а з 26.05.2011 року відповідно до наказу 254 к призначений на посаду заступника головного інженера заводу.
Наказом № 524к від 10.11.2011 року по заводу ОСОБА_2 призначений на посаду начальника транспортного цеху.
28.01.2013 року наказом № 14к від 28.01.2013 року відповідач був переведений на посаду начальника транспортної дільниці № 99.
ОСОБА_2В наказом №163 к звільнений з підприємства по ст. 36 п.1 КЗпПУ 09.09.2013 року.
16.11.2011 року з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей, належавших ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка, з начальником транспортного цеху ОСОБА_2 було підписано договір про повну матеріальну відповідальність.
Під час проведення інвентаризації на підприємстві 21.10.2013 року і ревізії Купянської міжрайонної державної фінансової інспекції, відповідно акту № 750-20/77 від 25.12.2013 року, було виявлено факт недостачі (розукомплектування) транспортних засобів транспортної дільниці № 99 на суму 129310,00 грн.
Позивач звернувся з запитом від 23.12.2013 року до Українсько-Російської товарної біржі з проханням визначити ринкову вартість розукомплектованих частин колісних транспортних засобів заводу.
Згідно з біржовою довідкою, затвердженою директором біржі від 25.12.2013 року, сума розукомплектованих запасних частин колісних транспортних засобів заводу станом на грудень 2013 року становила 129310,00 грн.
Позивач зазначає , що недостача виникла з вини начальника транспортної дільниці № 99 ОСОБА_2, який не забезпечив збереження майна в своєму підрозділі.
Посилаючись на вимоги статей 22, 1166 ЦК України, позивач просить задовольнити позов.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на вказані в заяві обставини. Як на докази, надані в обгрунтування заподіяної відповідачем підприємству матероіальної шкоди у сумі 129310 грн., представник позивача посилалась на Типовий договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з ОСОБА_2 16 листопада 2011 року , заключення керівника субєкту господарювання про проведення інвентаризації від 21.10.2013 року, акт-висновок про визначення вартості деталей та компліктуючих від 11.12.2013 року , ОСОБА_5 ДФС № 750-20/77 від 25.12.2013 року, яким виявлено заподіяну позивачеві матеріальну шкоду в сумі 129310,00 грн. та на біржову довідку про ринкову вартість від 25.12.2013 року.
При цьому представник позивача визнала , що після призначення в листопаді 2011 року відповідача на посаду начальника транспортного цеху не було укладено акту прийому-передачі ОСОБА_2 матеріальних цінностей від попереднього начальника транспортного цеху № 99 ОСОБА_6 , а також не укладався на час звільнення з роботи відповідача акт прийому-передачі матеріальних цінностей від ОСОБА_2 виконуючому обовязки начальника транспортного цеху № 99 ОСОБА_7
Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість, надавши письмові заперечення проти позову ( а.с. 111-114).
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, пояснення допитаних у судовому засіданні свідків. ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав щодо задоволення необгрунтованого позову, виходячи з наступного.
Так, у судовому засіданні було встановлено, що згідно до наказу №85к від 10.02.2011 року відповідач був прийнятий з 10.02.2011 року на посаду в.о. заступника головного інженера ДП ХПЗ ім. Т.Г.Шевченка. (а.с.3)
Наказом 254 к від 25.05.2011 року ОСОБА_2 з 26.05.2011 року призначений на посаду заступника головного інженера заводу. (а.с.4)
Згідно наказу № 524к від 10.11.2011 року заступника головного інженера ОСОБА_2 зобовязано з 16.11.2011 року виконувати функції начальника транспортного цеху № 99 (а.с.5).
28.01.2013 року наказом №14к від 28.01.2013 року відповідач був переведений на посаду начальника транспортної дільниці № 99. (а.с.6-9)
16.11.2011 року позивач уклав з заступником головного інженера, який виконує функції начальника транспортного цеху № 99 ОСОБА_2, договір про повну матеріальну відповідальність.
Відповідно до ст. 11 Положення про матеріальну відповідальність працівників та службовців за шкоду, завдану підприємству, затвердженого Указом Президіуму Верховної Ради СРС від 13.07.1976 року, зазначений договір може укладатись з працівником, який займає посаду, яка безпосередньо повязана зі зберіганням переданих йому цінностей.
Представником позивача ДП «ХПЗ ім.. ОСОБА_4» в якості доказів по справі не надано суду жодних документів, які б підтверджували факт передачі ОСОБА_2 матеріальних цінностей ( траспортних засобів) з зазначенням їх кількості, вартості та в якому стані передані , в тому числі для зберігання.
Відповідно до п.1 вказаного договору відповідач зобовязався дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або для інших цілей матеріальних цінностей , що належать підприємству, та вживати заходи щодо запобігання шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про обставини, що загрожують забезпеченню збереження довірених йому матеріальних цінностей; приймати участь в інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей. Адміністрація ДП ХПЗ ім. Т.Г.Шевченка в свою чергу зобовязалась, відповідно п.2 вказаного договору, створювати умови ОСОБА_2, необхідні для забезпечення повного збереження довірених йому матеріальних цінностей, проводити у встановленому порядку інвентаризацію матеріальних цінностей.
Однак, як встановлено у судовому засіданні та визнано сторонами по справі, що в період з листопада 2011 року по 09.09.2013 року ( звільнення відповідача) не було укладено акту прийому-передачі ОСОБА_2 матеріальних цінностей від попереднього начальника транспортного цеху № 99 ОСОБА_6 , а також не укладався на час звільнення з роботи відповідача акт прийому-передачі матеріальних цінностей від ОСОБА_2В виконуючому обовязки начальника транспортного цеху № 99 ОСОБА_7 Вказані обставини підтверджуються і довідкою заступника головного бухгалтера (а.с. 172).
З жовтня 2012 року площадка, що знаходиться на «Зеленом острове», на якій зберігалися транспортні засоби, що належать позивачу, в порушення адміністрацією підприємства вимог п.2 договору про матеріальну відповідальність, не охоронялась.
Відповідно до частини 1 ст. 61 ЦПК України , обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Вказані обставини підтвердили у судовому засіданні і допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_9 Окрім того, в судовому засіданні вони підтвердили той факт, що облік транспортних засобів проводився тільки відповідно до відомості про наявність транспортних засобів. Протоколи про технічний стан транспортних засобів не складався.
Допитана свідок ОСОБА_10 окрім цього пояснила, що в 2012 -2013 році ОСОБА_2 усно повідомляв її про розукомплектацію транспортних засобів, вона особисто бачила, що деякі транспортні засоби, що знаходились на «Зеленом острове», були розукомплектовані, однак протокол технічного стану транспортних засобів, який повинен був складати механік, обвязки якого виконував ОСОБА_7 в період роботи ОСОБА_2 на посаді начальника транспортного цеху , механіком не було зроблено.
Допитаний свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що протокол технічного стану транспортних засобів він як механік не складав, оскільки не знав, що зобовязаний його робити відповідно до своїх службових обовязків, та транспортні засоби на час призначення ОСОБА_2 начальником транспортного цеху, були розукомлектовані. Він також не підписував акт прийому-передачі матеріальних цінностей від ОСОБА_2, оскільки у вересні 2013 року ОСОБА_2 було звільнено та акт прийому-передачі матеріальних цінностей взагалі не складався. Після призначення його - ОСОБА_7 в.о. начальника транспортного цеху, була проведена за його участю у складі комісії ревізія матеріальних цінностей, однак під час її проведення технічний стан транспортних засобів також не було відображено.
Пунктом 4 вказаного договору про повну матеріальну відповідальність передбачено, що робітник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода заподіяна не з його вини.
Згідно п.1 ч.1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність в повному обсязі за заподіяну шкоду, коли між працівником і роботодавцем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність.
Відповідач звільнений з підприємства по ст. 36 п.1 КЗпПУ з 09.09.2013 року, що підтверджується наказом №163к. (а.с.10).
На момент його звільнення позивач не предявляв до відповідача жодних матеріальних претензій, як до матеріально-відповідальної особи, обхідний лист ОСОБА_2був підписаний всіма посадовими особами підприємства, до дисциплінарної відповідальності за заподіяння підприємству матеріальної шкоди або щодо неналежного виконання своїх службових обовязків ОСОБА_2 також не притягався , що визнано в судовому засіданні відповідачем та представником позивача та відповідно до частини 1 ст. 61 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню у судовому засіданні.
21.10.2013 року під час проведення інвентаризації на підприємстві 21.10.2013 року і ревізії ОСОБА_5 міжрайонною державною фінансовою інспекцією, матеріальних цінностей підзвітних відповідачу, було виявлено факт недостачі (розукомплектування) транспортних засобів транспортної дільниці № 99 на суму 129310,00 грн. (а.с.12-33)
Як вбачається з досліджених у судовому засіданні документів, наданих позивачем, а саме заключення керівника субєкту господарювання про проведення інвентаризації залишку товарно-матеріальних цінностей від 21 жовтня 2013 року, тобто після спливу півтора місяці після звільнення відповідача керуючим санацією ОСОБА_12 розпочата інвентаризація товарно-матеріальних цінностей підприємства. В самому заключенні від 21.10.2013 року містяться дані щодо загальних результатів інвентаризації з посиланням на акт висновок від 11.12.2013 року з зазначення суми лишків, що викликає сумнів у суду про дійсність та відповідність заключення дійсним обставинами справи та даним бухгалтерського обліку. Суд критично відноситься до заключення керівника субєкту господарювання про проведення інвентаризації від 21.10.2013 року ( а.с. 17), у якому зазначено, що інвентаризація розпочата 21.10.2013 року і закінчена в той же день 21.10.2013 року, однак у вказаному документі містяться відомості про акт-висновок від 11.12.2013 року , що складений після спливу півтора місяці після проведення членами комісії 21.10.2013 року вказаної інвентаризації .
Згідно довідки Українсько-Російської товарної біржі від 25.12.2013 року, сума розукомплектованих запасних частин колісних транспортних засобів заводу станом на грудень 2013 року становить 129310,00 грн. (а.с.34-43) Однак, до зазначеної довідки не надано жодних належних доказів, які б підтверджували повноваження Українсько-Російської товарної біржи як суб"єкта оціночної діяльності на проведення вищезазначеної оцінки транспортних засобів, тому суд критично ставиться відповідно до вимог, передбачених ст.ст. 59, 59 ЦПК України, до такого доказу .
Судом, відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України було розяснено сторонам іх право заявити клопотання щодо призначення та проведення відповідної судовоїї екпертизи, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Однак, представник позивача у судовому засіданні відмовилась від свого права заявити клопотання про призначення експертизи для визначення суми заподіяної шкоди, посилаючись на відсутність у позивача грошових коштів, оскільки підприємство перебуває в стані санації.
Акт ревізії Купянської ДФС № 750-20/77 від 25.12.2013 р. фінансово-господарської діяльності субєктів господарювання державного сектору економіки, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченко» за період з 01.10.2011 р. по 30.09.2013 року встановив, що при проведенні інвентаризації активів встановлені випадки розбирання та розукомплектування основних засобів та 19 одиниць техніки знаходились в розукомлпктованому стані. Документи на демонтаж комплектуючих, дефекті акти та рішення субєкта управління щодо списання вказаних основних засобів в ході проведення ревізії не надано. Вищезазначене є порушенням вимог п. 21 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку списання обєктів державної власності» від 08.11.2007 року № 1314. Внаслідок допущеного порушення завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 129310,00 грн.
Згідно довідки керівника та головного бухгалтера Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім.. ОСОБА_4» від 16.10.2015 року залишкова вартість вказаних вище 19 одиниць розукомплектуваної техніки з урахуванням зносу складає 58 грн. 92 коп. ( а.с 199).
Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 р. зі змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначено, що виходячи з вимог ст.15 ЦПК, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі
статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення матеріальної шкоди підприємству у сумі 129310 грн. саме ОСОБА_2
Ст. 131 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Однак, в порушення цих вимог, адміністрація ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка не прийняла всіх необхідних заходів для збереження майна, а при виявленні факту розукомплектації не звернулась з відповідною заявою до правоохоронних органів для встановлення винної особи.
Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про відсудність правових підстав щодо задоволення необгрунтованого позову. Представником позивача всупереч вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України не доведено порушення відповідачем законних прав позивача , заподіяння йому ОСОБА_2 матеріальної шкоди у сумі 129310 грн.
Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з ОСОБА_2 на користь ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка не підлягає сплачений позивачем судовий збір.
Керуючись ст.ст. 5, 6,10, 11, 57, 60,61, 88, 208, 209, 212 -215 ЦПК України , ст.ст. 130, 134 КЗпП України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк