АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 664/1717/14-ц Головуючий в І інстанції Лебідь І.П.
Номер провадження 22-ц/791/2882/15 Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2014 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до, з врахуванням уточнень в процесі розгляду справи, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про виселення, зазначаючи, що судовими рішеннями в рахунок погашення заборгованості за укладеним банком із ОСОБА_6 кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки належну ОСОБА_8 квартиру №44, яка розташована за адресою: Херсонська область, м. Цюрупинськ, вул. Польова, 60-г.

Посилаючись на те, що відповідачі відмовляються добровільно звільнити наведену вищу квартиру, позивач просив суд виселити їх із займаного житлового приміщення на підставі ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України.

Рішенням суду від 11 грудня 2014 року позов задоволено. Суд вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, зазначаючи, що суд неповно дослідив обставини справи і не врахував, що позивачем порушено процедуру позасудового врегулювання спору та необґрунтовано не застосував до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Справа переглядається в апеляційному порядку вдруге.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 доводи скарги не визнала, рішення суду просила залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що на спірну квартиру як на предмет іпотеки судовим рішенням звернено стягнення в рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_6 за укладеним нею з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитним договором у розмірі 13 755,76 доларів США, а тому відповідачі зобовязані виселитися з неї на підставі ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК України.

Проте повністю погодитися з таким висновком не можна, оскільки він зроблений судом без врахування положень частини другої статті 109 ЖК України.

Так, судом встановлено, що рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01 березня 2012 року, яке набрало чинності, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11.12.2007 року в розмірі 13 755,76 доларів США, що еквівалентно 109 633,41грн., звернено стягнення на предмет іпотеки квартиру №44 загальною площею 59,6кв.м, яка розташована за адресою: Херсонська область, м. Цюрупинськ, вул. Польова, 60 «г» і належить на праві власності ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Цюрупинської міської ради 03 грудня 2007 року /а.с. 14-21/.

Із наданих суду апеляційної інстанції свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та рішення виконавчого комітету Цюрупинської міської ради народних депутатів №136 від 18.06.1997 року вбачається, що підставою для видачі на імя ОСОБА_7 свідоцтва про право власності на спірну квартиру є рішення виконкому Цюрупинської міської ради №302 від 21.11.2007 року і видано це свідоцтво взамін реєстраційного посвідчення від 20.06.1997 року.

Згідно зі ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом, який заключається в тому, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічні положення містить ст.109 ЖК України, яка регулює питання щодо виселення із займаних жилих приміщень, частиною другою якої передбачено, що громадянам , яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Враховуючи, що спірна квартира не була придбана за рахунок отриманих від позивача кредитних коштів, колегія суддів вважає, що суд дійшов до необґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених ПАТ КБ «Приватбанк» вимог про виселення відповідачів із займаної ними квартири без надання іншого жилого приміщення.

При виборі і застосуванні до спірних правовідносин правових норм, зокрема ст.ст.39,40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові, прийнятій 30 вересня 2015 року у справі №6-1892цс15 за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1,2 частини першої ст.355 ЦПК України, як це передбачено ч.2 ст.360-7 ЦПК України.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи представників позивача щодо отримання ОСОБА_6 кредиту для придбання житла, оскільки правове значення для правильного вирішення спору, що виник між сторонами, має не мета отримання кредитних коштів позичальником, яким власник спірного житлового приміщення не являється, а факт придбання саме житлового приміщення, що є предметом іпотеки, за кредитні кошти.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в позові на підставі статті 109 ЖК УРСР та статей 39,40 Закону України «Про іпотеку».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:

Суддя Л.В.Пузанова