Ухвала

іменем україни

30 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Мартинюка В.І., СитнікО.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4, в якій просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором.

Посилалося на те, що відповідно до укладеного договору № 015/08-ФЛ/17 від 29 лютого 2008 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 60 000 грн. зі сплатою 16,5 % річних до 10 лютого 2023 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - щомісячно, в термін до «10» числа кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за Кредитними ресурсами в розмірі 333,33 грн. згідно графіку погашення кредиту. У порушення зазначених норм законодавства та умов договору ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з чим, за кредитним договором станом на 11 березня 2010 року виникла заборгованість в сумі 57 587,91 грн., яка складається з наступного: 55 394,02 грн. - заборгованість за кредитом; 2193,89 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Крім того, зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою: договір 015/08/02/17 від 29 лютого 2008 року, укладений з поручителем ОСОБА_5, та договір поруки 015/08/02/17 від 29 лютого 2008 року, укладений з поручителем ОСОБА_4 Вимога, що була пред'явлена до поручителів, щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення.

30 квітня 2010 року заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2010 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

03 жовтня 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надано уточнену позовну заяву, відповідно до змісту якої позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором станом на 01 жовтня 2014 року в розмірі 167 403,38 грн., яка складається з наступного: 1 320,65 грн. - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 8 076,08 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 131,68 грн. - сума строкової заборгованості по процентам; 27 712,51 грн. - сума простроченої заборгованості по процентам; 130 162,46 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та процентам.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 015/08-ФЛ/17 від 29 лютого 2008 року станом на 01 жовтня 2014 року в розмірі 74 481 грн 84 коп, яка складається з наступного: 1320 грн 65 коп. - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 8 076 грн 08 коп сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 131 грн 68 коп - сума строкової заборгованості по процен6там; 27 712 грн 51 коп. - сума простроченої заборгованості по процентам; 37 240 грн 92 коп - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та процентам.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановивши порушення зобов'язань за кредитним договором від 29 лютого 2008 року, дійшов висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором, застосувавши положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшив розмір пені.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України, згідно якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну)відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 29 лютого 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №015/08-ФЛ/17 від 29 лютого 2008 року, за умовами якого Банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 60 000 грн., зі сплатою 16,5 % річних строком до 10 лютого 2023 року (а. с. 12 - 14).

Факт отримання позичальником грошових коштів у сумі 60 000 грн. підтверджується заявою на видачу готівки (а. с. 18).

Умовами кредитного договору від 29 лютого 2008 року №015/08-ФЛ/17 та графіком погашення кредиту передбачено обов'язок позичальника щомісячно в строк до «10» числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитним ресурсам в розмірі 333,33 грн.

Відповідно до положень п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення (а. с. 12-15).

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 29 лютого 2008 року № 015/08-ФЛ/17 між банком, позичальником та ОСОБА_5 укладено договір поруки від 29 лютого 2008 року № 015/08/02/17 та між банком, позичальником та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 29 лютого 2008 року № 015/08/03/17 (а. с. 16-17).

Згідно п. п. 1.1., 2.1. договорів поруки поручителі зобов'язалися перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором від 29 лютого 2008 року №015/08-ФЛ/17 та нести солідарну відповідальність з боржником (а. с.16-17).

Вимоги, що були пред'явлені до поручителів, щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишені без задоволення.

Із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з невиконанням зобов'язання за кредитним договором № 015/08-ФЛ/17 від 29 лютого 2008 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» станом на 11 березня 2010 року визначило у боржника ОСОБА_4 загальну заборгованість у сумі 57 587,91 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 55 394,02 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 2 193,89 грн (а. с. 4).

03 жовтня 2014 року, після скасування заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2010 року, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уточнило позовні вимоги та пославшись на обставини, викладені в позовній заяві в редакції від 16 березня 2010 року, зазначило, що станом на 01 жовтня 2014 року борг по кредиту не погашено, загальна сума заборгованості становить 167 403,38 грн., яка складається з наступного: 1 320,65 грн. - сума строкової заборгованості по основному кредиту; 8 076,08 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 131,68 грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам; 27 712,51 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 130 162,46 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам за період з 01 жовтня 2013 року по 01 жовтня 2014 року (а. с. 78 - 80).

Разом з тим, судом встановлено, що грошові кошти в розмірі 41 073,50 грн. від реалізації заставленого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, були зараховані банком у 2011 році в рахунок погашення суми основної заборгованості за кредитним договором від 29 лютого 2008 року № 015/08-ФЛ/17.

Факт зарахування банком 24 червня 2011 року вказаної суми на погашення заборгованості по кредитному договору від 29 лютого 2008 року № 015/08-ФЛ/17 та що після зарахування зазначених грошових коштів заборгованість за вказаним кредитним договором у повному обсязі погашена не була, підтверджується розрахунком суми заборгованості, складеним ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» станом на 01 жовтня 2014 року (а. с. 81 - 83).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що грошові кошти в розмірі 41 073,50 грн від реалізації заставленого майна, а саме квартири АДРЕСА_1. Були зараховані банком у 2001 році в рахунок погашення суми основної заборгованості за кредитним договором від 29 лютого 2008 року № 015/08-ФЛ/17, однак після зарахування зазначених коштів, заборгованість за вказаним кредитним договором не була погашена в повному обсязі, що підтверджується розрахунком суми заборгованості по кредитному договору.

Щодо вимог про стягнення пені , суди дійшли правильного висновку про зменшення розміру пені до 37 240 грн 92 коп, посилаючись на ст. 551 ЦК України, оскільки пеня значно перевищує розмір збитків.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року в справі за позовомПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік