Справа № 629/3599/13-ц
Номер провадження 2/629/3/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.12.2015 року Лозівський міськрайонний суд Харківської в складі: головуючого - судді Дегтярчук М.О., за участю секретаря Беззубенко Н.В., розглянувши позов ОСОБА_1 акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» в особі представника позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредиту,-
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач та його представник- адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, прохали застосувати по даній справі строк позовної давності.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 18.08.2008 року між відповідачем та ПАТ «Акцент-Банк» був укладений кредитний договір № АСТ8RX26270061, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 8485,55грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6). Кредит надано відповідачу на 24 місяців у строк з 18.08.2008 року по 18.08.2010 року включно.
Із заяви позичальника № АСТ8RX26270061від 18.08.2008 року (а.с.№6) та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") ("Стандарт") вбачається, що термін дії договірних відносин між позивачем та відповідачем становить з 18.08.2008 року по 18.08.2010 року (а.с.6-13).
Позивач звернувся до суду лише 27.08.2013 року, пропустивши строк позовної давності.
Відповідно до п.31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.
Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов надання споживчого кредиту та заяви позичальника від 18.08.2008 року закінчився 18.08.2011 року. Позивач направив позов до суду лише 27.08.2013 року.
За таких обставин, вимоги щодо стягнення заборгованості за договором від 18.08.2008 року в розмірі 217481.01 грн. заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності.
Позивач у позові не зазначив причини пропуску строку позовної давності та не заявляв клопотання про його поновлення.
При цьому, виходячи з розрахунку заборгованості за договором від 18.08.2008 року (а.с. 5), наданого позивачем до позову, вбачається, що відповідачем з 26.09.2008 року не здійснювалася відповідна сплата за користування кредитом, про що було достеменно відомо позивачу.
Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду.
Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості на користь позивача в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.
Що стосується посилання представника позивача на п.п.5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), в якому зазначено,що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди,неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю п»ять років. Проте, з даним твердженням суд не погоджується, оскільки Умови надання споживчого кредиту відповідачем не підписані, і позивач не довів укладання між сторонами договору, який передбачав би збільшення строку позовної давності,тому застосуванню підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом.
Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213-215ЦПК України, ст.253, 256-258, 266, ЦК України суд, -
В позові ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акцент Банк», в особі представника ПАТ КБ « ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харкiвської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.О.Дегтярчук