Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Гончарука В.П.

при секретарі Красновій І.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва», третя особа Київський міський профспілковий комітет первинної профспілкової організації КП «ДЗ з УЖГ» Дарницького району м. Києва, про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд поновити її на роботі в комунальному підприємстві «Дирекція замовника з Управління житловим господарством Дарницького району м. Києва», а також просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу у розмірі 3 305 грн. 62 коп., також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача кошти які були витрачені на придбання медикаментів в розмірі 406 грн. 64 коп.

Вимоги позову мотивовані тим, що позивач з 10.01.2008 р. працювала на посаді оператора пульту керування устаткуванням житлових і громадських будинків в коммунальному підприємстві «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва, пізніше назва підприємства була перейменована в Комунальне підприємство «Дирекція замовника з Управління житловим господарством Дарницького району м. Києва»

30.04.2015 р. її було звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату працівників.

Однак, позивач вважає своє звільнення незаконним та таким, що суперечить вимогам трудового законодавства та Конституції України, оскільки в порушення п. 8 ст. 40 КЗпП України їй не було запропоновано іншу роботу, не з"ясовано, що вона є вдовою та пенсіонером, та зазначає що на посаді з якої її звільнили працює інша особа.

Зазначаючи, що профспілковий комітет первинної профспілкової організації КП «ДЗ з УЖГ» Дарницького району м. Києва не дав згоди на скорочення посад операторів пульту та не надавав згоди на звільнення позивача.

Позивач в позовній заяві зазначає, що з нею було розраховано в повному обсязі по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку.

Разом з тим, позивач звернтає увагу на те що в наслідок таких дій із боку відповідача, вона зазнала моральних переживань які полягали в тому що були втрачені нормальні житєві зв»язки. Також позивачу було призначено лікування, у зв»язку із чим було придбано медикаменти на суму 406, 64 грн. Яку позивач також просить стягнути на її користь.

В ході судового розгляду позивач наполягала на задоволені її позову в повному обсязі надавши.

Представник відповідача, заперечувала щодо задоволення вказаного позову, зазначаючи, що звільнення позивача було здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме в зв'язку з значними змінами в організації вробництва і праці, що призвело до необхідності суттєвого скорочення штату працівників коммунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» та неможливістю запропонувати позивачеві іншу роботу на підприємстві, у зв»язку із чим вважають що звільненя було здійснено на законих підставах.

Представник Київського міського профспілкового комітету первинної профспілкової організації КП «ДЗ з УЖГ» Дарницького району м. Києва, в ході судового розгляду позов підтримав зазначаючи, що згоду на звільнення не надавали так як відповідач не обгрунтував свою позицію та не надав пояснення.

Суд заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матерілаи справи встановив наступне, позивач ОСОБА_1. 10.01.2008 року була прийнята на роботу в Комунальне підприємство «Управління житлового господарства» Дарницького району м. Києва на посаду оператора пульту керування устаткуванням житлових і громадських будинків.

В ході судового розгляду позивач стверджувала, що під час своєї трудової діяльності вона виконувала роботу на рівні зі всіма іншими працівниками, сумлінно та професійно виконувала покладені на неї обов»язки, за весь час позивач жодного разу не притягувалась до дисциплінарної відповідальності на підприємстві.

Відповідно до наказу № 166-к Комунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» на виконання п. 2 розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 30.01.2015 р.№ 33 (у редакції розпорядження ДРДА від 10.02.2015 р. № 56) у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці працівників, що призвело до скрочення штату працівників коммунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» та підлягають звільненню 30 квітня 2015 рокуза скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, вирішено звільнити ОСОБА_1 оператора пульту керування устаткуванням житлових і громадських будинків ЖЕД-201, за скороченням штату 30 квітня 2015 року, виплатити вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, не використана відпустка за період з 10.01.2014 - 30.04.2015 року.

Як було встановлено в ході судового розгляду, що роботодавцем позивачу не пропонувались будь - які інші посади після її звільнення або після ознайомлення з наказом про звільнення.

Статтею 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Також вказаною статтею передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 42 Кодексу передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Також статтею 42-1. КЗпП України передбачено, що працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації.

Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених колективним договором.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Згідно штатного ропису підприємство не ліквідовувалось, а відбулося зменшення штату на підставі розпорядження.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Відповідно до п.п. 19 ППВСУ від 6.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 слідує , що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Відповідно до вимог статті 235 КЗпП України слідує, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно наданого стороною позивача розрахунку по зарплаті за березень 2015 року - 3 772, 48 грн. Лютий 2015 року - 3 177, 57 грн., дійсність та достовірність яких сторонами під сумнів не ставилась. З розрахунку середньої заробітної плати, яка складає 169 грн. 51 коп. за день вимушеного прогулу.

Здійснюючи розрахунок належної до виплати компенсації за час вимушеного прогулу суд виходить із тривалості вимушеного прогулу, який становить період часу з дня, наступного за звільненням - 4 травня 2015р. по день постановлення рішення - 02 листопада 2015 р., тобто така сума складає 22 205 грн. 81 коп.

В матеріалах справи міститься довідка від 05.10.2015 Комунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» відповідно до якої ОСОБА_1 було нараховано та виплачено 3 916 грн. 50 коп. за 35 календарних днів невикористаної відпустки. У зв»язку із чим позовна вимога ОСОБА_1 віднсоно стягнення з відповідача компенсації за 14 днів невикористаної відпустки задоволенню не підлягає.

Згідно положень ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З наданих стороною позивача доказів та пояснень суд не вбачає наявності обставин, визначених наведеними положеннями ст. 237-1 КЗпП України, виходячи з чого заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Ст..60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу

Статтею 237-1 КЗпП України передбачені підстави відшкодування роботодавцем моральної шкоди, яку він заподіяв працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позовна вимога відносно стягнення з відповідача коштів які були затрачені позивачем на придбання медикаментів в розмірі 406 грн. 64 коп. задоволенню не підлягає, оскільки суду не було надано не було надано достовірних доказів на підтвердження того, що саме протиправні діх відповідача спричини розлад здоров»я позивача.

Позивач не надав суду докази, що неправомірними діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, внаслідок видання наказу про його звільнення, внаслідок чого порушилися нормальні життєві зв'язки, переживала моральні страждання.

Суд, виходячи із встановлених на підставі зібраних доказів, вважає, що оскільки вищезазначені наказ виданий з порушенням перелічених норм трудового законодавства та відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги відносно відшкодування моральної шкоди.

На підставі чого дані позовні вимоги не підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України слідує, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати

Керуючись ст..10, 11, 58,60,88, 208,209,212-215,218 ЦПК України ст.39, 40, 117,139, 147 ,149, 247 237-1 КЗпП України, , ст..23 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва», третя особа Київський міський профспілковий комітет первинної профспілкової організації КП «ДЗ з УЖГ» Дарницького району м. Києва, про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити частково .

Поновити ОСОБА_1 на посаді оператора пульту керування устаткуванням житлових і громадських будинків ЖЕД-201 Комунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» .

Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу, в розмірі 22 205 грн. 81 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» на користь державного бюджету України 243 грн. 60 коп. судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги, а особами, що приймали участь у судовому розгляді але не були присутні під час проголошення протягом 10 діб з дня отримання копії рішення.

Суддя