Ухвала

іменем україни

30 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., МартинюкаВ.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Луганській області, про стягнення заробітної плати,

за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, подану начальником управління Савенком Ігорем Олександровичем, на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 02 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі ТУ ДСА України в Луганській області), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області, в якому, після збільшення позовних вимог, просила стягнути з ТУ ДСА України в Луганській області заборгованість із заробітної плати, включаючи індексацію та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у сумі 3 990 грн. 49 коп., виходячи з розміру посадового окладу в сумі 1 218 грн. 00 коп.

Посилалася на те, що під час роботи в Перевальському районному суді Луганської області з 04 жовтня 2011 року позивачка обіймала посаду завідуючого господарством. З 01 жовтня 2014 року по 30 листопада 2014 року, вона відпрацювала 23 робочих днів у жовтні 2014 року та 20 робочих дня у листопаді 2014 року, що підтверджується відповідними табелями обліку використання робочого часу. При цьому за спірний період відповідачем не було сплачено заробітну плату, тому вона вимушена звернутися до суду для стягнення з останнього заборгованості по заробітній платі, включаючи її індексацію та компенсацію втрати частини заробітної плати.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 травня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ТУ ДСА України в Луганській області на користь ОСОБА_4 3 990 грн 49 коп., з яких: 1 619 грн.94 коп. заборгованості по заробітній платі за жовтень 2014 року; 1 669 грн. 88 коп. заборгованості по заробітній платі за листопад 2014 року; 361 грн. 79 коп. - компенсації втрати частини заробітної плати за жовтень 2014 року, у зв'язку з порушенням строків її виплати по 31 березня 2015 року включно; 338 грн.88 коп. компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати по 31 березня 2015 року включно. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 02 липня 2015 року рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ТУ ДСА України в Луганській області - СавенкоІ.О. просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що право позивача на своєчасне отримання заробітної плати за жовтень 2014 та листопад 2014 року було порушено відповідачем, тому воно підлягає судовому захисту і жоден з нормативно-правових актів, на які посилається відповідач, не звільняє останнього від обов'язку нарахування та виплати заробітної плати працівникам апарату суду.

Згідно із ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є працівником Перевальського районного суду Луганської області з 13 вересня 2000 року, з 04 жовтня 2000 року обіймає посаду завідуючого господарством, що підтверджується копією трудової книжки.

З 01 жовтня 2014 року по 30 листопада 2014 року позивач відпрацювала 23 робочих дня у жовтні 2014 року та 20 робочих днів у листопаді 2014 року, що підтверджується відповідними табелями обліку використання робочого часу.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахункового листа позивачу за жовтень 2014 року було нараховані: посадовий оклад - 1 218 грн., надбавка від окладу та ранг - 121 грн.80 коп., премія - 133 грн. 98 коп., індексація прибутку - 16 коп., з яких прибутковий податок - 142 грн. 89 коп., ЄСВ інші 3,6 % - 58 грн. 32 коп., 1,5 % військовий збір - 24 грн. 30 коп.

При цьому, за спірний період за рахунок економії фонду заробітної плати позивача було премійовано та встановлено надбавку за високі досягнення у праці за жовтень 2014 року у розмірі 10 % (наказ № 116 від 15 жовтня 2014 року), за листопад 2014 року у розмірі 10 % (наказ № 127 від 24 листопада 2014 року).

Згідно із ст. ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічна за змістом норма зазначена в ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Встановивши, що розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 56/0/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справі» (відповідно до якого змінено підсудність розгляду справ Перевальського районного суду Луганської області) було видано 8 грудня 2014 року, суди правильно виходили із того, що у жовтні 2014 року та листопаді 2014 року Перевальський районний суд Луганської області відправляв правосуддя у звичному режимі та дійшли обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача заробітної плати за цей період.

Заперечуючи проти позову, відповідач указував на те, що з 2014 року на території Луганської та Донецької області проводиться антитерористична операція, Перевальський районний суд Луганської області знаходиться на непідконтрольній Україні території. Позивач не надала доказів того, що вона як працівник суду виїхала з непідконтрольної Україні території чи виявила бажання працювати (перевестись) на підконтрольній Україні території, що давало б право позивачу на отримання заробітної плати, як того вимагає Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595. Тому ураховуючи усі ці обставини та неможливість фінансування непідконтрольної України території, вважають, що територіальне управління Державної судової адміністрації України у Луганській області діяло в межах своїх повноважень та законів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, відповідно до якого, заробітна плата (суддівська винагорода) працівникам установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а в подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, виплачується в повному обсязі за рахунок кошторису установи. При цьому, заробітна (суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники виконують свої обов'язки.

Згідно з пунктом 10 Тимчасового порядку видатки на забезпечення місцевих загальних судів, що здійснюють судочинство на контрольованій території Донецької та Луганської областей, у тому числі виплата суддівської винагороди та заробітної плати працівникам апаратів судів, здійснюється виключно через територіальні управління Державної судової адміністрації в Донецькій та Луганській областях.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що Перевальський районний суд Луганської області у жовтні та листопаді 2014 року працював у звичайному режимі і робота суду офіційно не була припинена ( а.с. 60 - 68). Територіальна підсудність справ вказаному суду була змінена тільки 8 грудня 2014 року (а. с. 69).

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що Перевальський районний суд Луганської області в період жовтня-листопада 2014 року виконував свої повноваження, робота суду офіційно припинена не була, позивач, яка обіймала посаду завідуючого господарством Перевальського районного суду Луганської області та виконувала покладені на неї трудові обов'язки, дійшли правильного висновку про покладення на відповідача обов'язку виплатити позивачу заробітну плату за жовтень-листопад 2014 року та індекс інфляції з жовтня 2014 року по березень 2015 року включно.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 02 липня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, подану начальником управління Савенком Ігорем Олександровичем, відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 02 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Луганській області, про стягнення заробітної плати, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

В.І. Мартинюк