Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Шкіря І.І.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: служба у справах дітей виконавчого комітету Берегівської міської ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Мукачівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: служба у справах дітей виконавчого комітету Берегівської міської ради, служба у справах дітей виконавчого комітету Мукачівської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивує тим, що 02 жовтня 2010 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області. При реєстрації шлюбу вона обрала прізвище чоловіка. Після одруження вони з відповідачем проживали в його батьків в с. Минай Ужгородського району. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них з відповідачем народилася донька ОСОБА_6. Після народження дитини відповідачпочав зневажливо відноситися до неї, ображати її, почав пізно приходити з роботи та взагалі перестав цікавитися справами сім'ї. Відповідач не виявляв до своєї доньки ніякої турботи, не піклувався про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток, вихованням та утриманням доньки не займався. Приблизно через півтори неділі після народження доньки, через відсутність належного опалення в будинку батьків відповідача, вона вирішила переїхати разом з донькою до своїх батьків у м. Берегово. У жовтні 2011 року у відповідача почалися проблеми на роботі, пов'язані зі зникненням значної суми грошей, він працював торговим представником у ТОВ «Нова Справа». На початку лютого 2012 року відповідач поїхав на заробітки до Києва, а вже 17 лютого того ж року він приїхав до них та заявив, що переїжджає до столиці, де на нього чекає дівчина. Відтоді вони з відповідачем проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач жодного разу не навідав доньку ОСОБА_6, фактично самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків за всі ці роки відповідач не підтримував жодних зв'язків з донькою, взагалі не цікавився нею. Малолітня донька навіть не знає свого батька, вона вважає таким її теперішнього чоловіка, з яким у них склалися справжні відносини батька і доньки. Останній намагається робити все можливе, щоб замінити ОСОБА_6 її біологічного батька, а тому, щоб пізніше вона не відчувала психологічного дискомфорту через те, що її рідний батько покинув її, вона вирішила позбавити відповідача батьківських прав відносно їхньої доньки. Крім того, мій теперішній чоловік хоче удочерити ОСОБА_6. 12 жовтня 2013 року вона вийшла заміж вдруге, у зв'язку з чим змінила своє прізвище на ОСОБА_1.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просить позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і просять позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає вимоги позивачки необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Пояснив, що на даний час у відповідача є об'єктивні причини щодо неможливості постійного спілкування з дитиною, в силу того, що він постійно проживає на значній відстані від місця проживання дитини, а саме у м. Києві, де працює офіціантом, у нього є нова сім'я, що створює незручності в систематичному піклуванні про дитину. Відповідно до рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2013 року у справі про розірвання шлюбу та сплату аліментів, відповідачем вчасно та належним чином сплачують аліменти на користь малолітньої доньки, по мірі можливості, після покращення власного майнового стану, він буде намагатися надавати і іншу матеріальну допомогу. Позивачкою не надано достатніх та належних доказів по справі, які б стали підставою для задоволення позовних вимог по справі.

Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Берегівської міської ради в судове засідання не з'явився. Керуюча справами виконавчого комітету надіслала письмову заяву відповідно до якої просить розглянути справу без участі представника органу опіки і піклування.

Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Мукачівської міської ради в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справу був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

В судовому засіданні встановлено, згідно до даних свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, її батьком значиться відповідач ОСОБА_4, а мати позивачка ОСОБА_1

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2013 року, що набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано, залишено проживати малолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 17 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Малолітня донька сторін перебуває на утриманні і вихованні у позивачки.

Як встановлено судом, відповідач проживає у м. Києві та з лютого 2012 року не бачився і не відвідував дитину, що підтвердила в судовому засіданні позивачка і не заперечується представником відповідача.

З акту обстеження житлового-побутових умов позивачки від 27 квітня 2015 р. за № 592 складеним членами комісії служби у справах дітей виконавчого комітету Мукачівської міської ради вбачається, що малолітня ОСОБА_6 проживає з матір'ю ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1. Для виховання та розвитку дитини є належні побутові умови. Під час обстеження умов проживання з'ясовано, що ОСОБА_1 одружена вдруге, ОСОБА_7 не є батьком її доньки ОСОБА_6, але ставиться до дитини як до рідної доньки, бажає її усиновити, дівчинка називає його татом. В сім'ї панує лад, всі її члени з турботою та любов'ю ставляться один до одного.

Довідкою виданою Мукачівським дошкільним навчальним закладом № 8 від 09 вересня 2014 року стверджується, що ОСОБА_4, батько вихованки ДНЗ № 8 м. Мукачево ОСОБА_6, не піклується, не забирає та не оплачує відвідування останньою садка з моменту її прийняття до ДНЗ (з 01 березня 2014 року).

Згідно до висновку органу опіки і піклування Мукачівського міськвиконкому від 29 травня 2015 року № 756/01.16 відповідач донькою ОСОБА_6 не опікується. Стосовно встановлення способу участі у виховані доньки до органу опіки і піклування Мукачівського міськвиконкому батько дитини не звертався. В зв'язку з відсутністю реєстрації, нетривалим терміном проживання ОСОБА_1 на території міста та відсутністю можливості з'ясувати думку батька дитини, орган опіки і піклування вважає доцільним питання позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, залишити на розгляд суду.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57, 60 ЦПК України.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

У поданій позовній заяві і в судовому засіданні позивачка зазначила, що відповідач ОСОБА_4 з донькою не спілкується, нею не піклується, тобто не проявляє до неї жодного інтересу.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що наведені позивачкою і досліджені в судовому засіданні докази безсумнівно свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання доньки і свідоме нехтування ним цими своїми обов'язками.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачка довела підставність своїх позовних вимог зазначеними вище доказами, а відповідач не надав суду жодного доказу.

Не відвідування відповідачем доньки з 2012 року і його неявку в судове засідання суд розцінює як байдуже відношення ОСОБА_4 до своєї дитини.

А тому, суд вважає, що для захисту прав та інтересів малолітньої дитини, позов слід задовольнити і позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати в сумі 243.6 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 180 СК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча Сарай А.І.