Справа №333/8173/14ц
Провадження № 2/333/179/15
рішення

Іменем України

06 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

при секретарі Шевченко І.П.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, -

встановив:

20.10.2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 54 269,11 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що 24.03.2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УКРСИББАНК» та став правонаступником всіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0 (23/1-242-К/Р), згідно вимог якого відповідач отримав кредит в сумі 7 220 доларів США зі сплатою 13,00 % річних, на строк до 23.03.2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 24.03.2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 23-242-К/Р/З, за яким іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань ОСОБА_2 перед кредитором за невиконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, укладеного між боржником та кредитором, в повному обсязі.

08.12.2011 року Публічне акціонерне товариства «УКРСИББАНК» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 0 (23/1-242-К/Р) від 24.03.2006 року, Публічному акціонерному товариству «ДЕЛЬТА БАНК».

ОСОБА_2 порушив вимоги кредитного договору, а саме, не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Представник позивача - ОСОБА_1 позов підтримав, пояснив, що 24.03.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 7 220 доларів США для відкриття бізнесу. Боржник здійснював погашення кредиту, останній платіж був внесений 01.03.2013 року у розмірі 85 доларів США 95 центів. Вважає, що позичальник має право пред'явити вимогу про стягнення заборгованості лише до ОСОБА_2, незважаючи на те, що в межах забезпечення виконання зобов'язань було укладено договір іпотеки № 23-242-К/Р/З з ОСОБА_4 Відповідно до п. 5.5. кредитного договору № 0 (23/1-242-К/Р) у випадку невиконання позивальником своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та плати за кредит банк має право стягнути з позичальника суму боргу, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення. Отже, банк має альтернативне право звернення до суду за захистом порушеного права.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позову, суду пояснив, що кредитний договір було оформлено на його ім'я для відкриття бізнесу разом з ОСОБА_4, який в забезпечення виконання ним зобов'язань за кредитним договором уклав договір іпотеки. Він вносив кошти в рахунок погашення кредиту і вважає, що ним сплачено половину, а іншу частину повинен сплатити ОСОБА_4, так як з ним була певна домовленість. Тому, просить у позові відмовити. Вважає, що банку необхідно заявити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник відповідача ОСОБА_3 вважає, що з урахуванням того, що його довіритель не визнає позов, Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» може звернутись до ОСОБА_4, який є майновим поручителем за кредитним договором і передав в іпотеку нерухоме майно - однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ЗУ «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, тому банк може задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення. Просить у позові з цих підставі відмовити.

Третя особа - ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, жодних доказів або заперечень не надав.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

24.03.2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УКРСИББАНК» та став правонаступником всіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0 (23/1-242-К/Р), згідно вимог якого відповідач отримав кредит в сумі 7 220 доларів США зі сплатою 13,00 % річних, на строк до 23.03.2013 року (а.с. 14-19).

Відповідно до п.1.2.2 кредитного договору № 0 (23/1-242-К/Р) від 24.03.2006 року моментом погашення кредиту вважається зарахування грошової суми в повному обсязі на відповідний рахунок банку. Позичальник повинен повернути основну суму кредиту на рахунок № НОМЕР_2 в АКІБ «УкрСиббанк».

Згідно п.1.3.1 зазначеного кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 13 % в рік.

Пунктом 1.3.3 кредитного договору № 0 (23/1-242-К/Р) від 24.03.2006 року передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються кредитором щомісячно, в останній робочий день поточного місяця. Проценти нараховуються методом «факт/факт». При цьому проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім відповідно до умов даного договору. Для розрахунку процентів день надання та день погашення кредиту вважається одним днем.

Відповідно до п. 1.3.4 зазначеного кредитного договору починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, позичальник щомісяця не пізніше 10 числа кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту.

Згідно п.7.5 кредитного договору № 0 (23/1-242-К/Р) від 24.03.2006 року позичальник зобов'язаний сплатити неустойку за порушення своїх зобов'язань, встановлених п.п. 4.3,4.4,4.5,4.7 даного договору. Розмір неустойки встановлюється рівними частками - 500 (п'ятсот) гривень.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 24.03.2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_4 укладено договір договір іпотеки № 23-242-К/Р/З (а.с. 105-110).

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року ПАТ «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» (а.с. 31-33) та згідно акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року передано кредитну справу відносно ОСОБА_2 для виконання (а.с. 30).

У ст. 514 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_2 вимоги кредитного договору не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачує. Станом на 14.11.2013 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість за кредитним договором № 0 (23/1-242-К/Р) від 24.03.2006 року у розмірі 54 269 грн. 11 коп., яка включає: заборгованість за кредитом - 22512 грн. 44 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 31756 грн. 67 коп. (а.с. 6).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору № 0 (23/1-242-К/Р) від 24.03.2006 року АКІБ «УКРСИББАНК» надав відповідачу ОСОБА_2 кредит. Однак, останній порушив вимоги кредитного договору, а саме не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту та несплачених відсотках відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі.

Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, на думку суду, позивач вільний у виборі способу захисту своїх прав та обов'язків, тому звернення ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до суду із позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 не є порушенням чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 514, 516, 617, 625, 516, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ч.4 ст.169, ст.ст.209, 214, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» (, місце знаходження: м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп.Б) 54 269 (п'ятдесят чотири тисячі двісті шістдесят дев'ять) грн. 11 коп. заборгованості за кредитним договором № 0 (23/1-242-К/Р) від 24.03.2006 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» (, місце знаходження: м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп.Б) 542 (п'ятсот сорок дві) грн. 69 коп. витрат по сплаті позивачем судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод