Провадження № 2/750/3533/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Литвиненко І.В.

за участю секретаря Кравченко І. В.,

за участю позивача,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укрекоресурси» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку, компенсацію за затримку розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Укрекоресурси» про стягнення заборгованості із заробітної плати 11912 грн 54 коп., компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 5242 грн 43 коп., компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату 64593 грн 15 коп, відповідно до ст.. 117 КЗпП України та стягнення моральної шкоди в сумі 100000 грн. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що він працював на підприємстві відповідача, 08.06.2015 року позивача було звільнено з роботи у звязку із змінами в організації виробництва і праці, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, однак при звільненні відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі, чим завдав йому моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, повідомивши суду про те, що вини у невиплаті заробітної плати підприємства немає.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що позивач 19.08.2014 року був призначений виконуючим обовязки начальника обласного управління «Чернігівекоресурси» Державного підприємства «Укрекоресурси». 08.06.2015 року звільнений з посади у звязку із змінами в організації виробництва і праці, згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 5).

Відповідно до довідки, надісланої відповідачем на вимогу суду (а.с. 68), станом на 01.12.2015 року заборгованість по зароботній платі ОСОБА_1 становить 11912 грн 54 коп.. Позивач визнав той факт, що сума заборгованості 11912 грн 54 коп включає в себе і заборгованість по компенсації за невикористану відпустку, отже цей факт в силу ст.. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Також позивачем визнаний той факт, що ним фактично помилково про дубльований пунктом 5 резолютивної частини позовної заяви пункт 3.

Згідно із вказаною довідкою, середньоденна заробітна плата складає 180,76 грн.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Оскільки позивача було звільнено з роботи 08.06.2015 року, затримка розрахунку при звільненні становить 135 робочих днів за період з 09.06.2015 року по 17.12.2015 року, що в грошовому еквіваленті становить 24402 грн 60 коп. (180,76 грн. (середньоденний заробіток)*135днів=24402 грн. 60 коп. без утримання податків й інших обовязкових платежів. Доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у невиплаті заробітної плати суду не надано, не є таким доказом копія ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.07.2015 року, оскільки вона свідчить лише про те, що відкрито провадження у справі за позовом відповідача до Управління Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії, але не є доказом відсутності вини відповідача у невиплаті зарплати позивачу. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Ухвалою від 22.10.2015 року суд зобовязував сторін подати свої докази суду до початку розгляду справи по суті, однак відповідачем жодного доказу на підтвердження відсутності своєї вини у невиплаті заробітної плати суду не надано. Отже позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на підставі ст.. 117 КЗпП України, підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач невірно в своєму розрахунку (а.с. 25-26) визначив період, за який повинен стягуватись середній заробіток, а також невірно визначився із сумою, яка підлягає стягненню.

Відповідно до повідомлення Чернігівського міського центру зайнятості від 07.12.2015 року № 02/5068, допомога, на випадок безробіття, призначена в мінімальному розмірі, у звязку із тим, що відсутня сплата єдиного внеску за квітень-травень 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що були порушені нормальні життєві звязки позивача він не отримав заробітну плату, в порушення вимог ст.. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», на яку він розраховував, порушення його прав відповідачем вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає за необхідне, з урахуванням принципу розумності та справедливості, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1200 грн.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2436 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укрекоресурси» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку, компенсацію за затримку розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Укрекоресурси» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 11912 грн 54 коп., моральної шкоди в сумі 1200 грн, а всього 13110 грн 54 коп (тринадцять тисяч сто десять грн. пятдесят чотири коп..)

Стягнути з Державного підприємства «Укрекоресурси» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24402 грн 60 коп. (двадцять чотири тисячі чотириста дві грн. шістдесят коп.), сума вказана без утримання податків й інших обовязкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Укрекоресурси» на користь держави 2436 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя