Справа № 526/2162/15-ц
Провадження № 2/526/966/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року м. Гадяч

Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - Прокопєвої Ю.Б.,

за участю секретаря - Шевченко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадячі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Гадяцького району Полтавської області, треті особи Кобиляцька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 в якому просив визначити для нього додатковий строк тривалістю в три місяці для подання до нотаріально контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3, що померла 13.10.2004 року.

В обґрунтування позову посилається на те, що 19.06.1996 року ОСОБА_3 склала заповітне розпорядження, відповідно до якого належний їй житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, що розташований в с. Гречанівка Гадяцького району Полтавської області і все належне їй майно заповіла ОСОБА_1 Даний заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Гадяцького району Полтавської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 43. 13.10.2004 року померла його мама ОСОБА_3, яка була на день смерті зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. В період з 06 жовтня по 13 жовтня 2004 року, ОСОБА_3 перебувала на повному державному утриманні в Ліщинському психоневрологічному будинку інтернаті. До 05 жовтня 2004 року ОСОБА_3 проживала постійно в с. Гречанівка Гадяцького району Полтавської області. Після її смерті відкрилася спадщина на все спадкове майно. У продовж строку, який наданий законом для прийняття спадщини, а саме 6 місяців, як зазначено 1270 ЦК України ОСОБА_1 спадщину не прийняв. Термін для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 припав на період з 13.10.2004 року по 13.04.2005 року. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємиць, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Так як ОСОБА_1 був зареєстрований один за адресою, то мав подати заяву про прийняття спадщини, але зробити цього він не зміг, оскільки в останні дні визначеного законом строку він захворів та знаходився на лікуванні в Миргородському господарчо-розрахунковому кабінеті мануальної терапії з діагнозом: хроничний попереково-крижовий радикуліт з 28.03.2004 року по 20.04.2005 року. Зазначив, що в оформленні прав на спадкове майно нотаріусом йому було розяснено, що встановлений строк на прийняття спадщини вже пройшов, а тому йому необхідно звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

У судове засідання 10.11.2015 року позивач зявився та пояснив, що його мати ОСОБА_3 постійно проживала у с. Гречанівка до 05 жовтня 2004 року, в останній рік життя вона хворіла, оскільки він постійно проживає в м. Полтава, він був змушений за станом здоровя матері влаштувати її до Ліщинського психоневрологічного будинку-інтернату, де вона пробила з 6 по 13 жовтня 2004 року, де і померла 13.10.2014 року. Похованням матері займався він. Зазначив, що перебування матері у будинку-інтернаті та її смерть глибоко вразили його, внаслідок чого загострилося його хронічне захворювання. Крім цього, він неодноразово робив спроби потрапити на прийом до державного нотаріуса у м. Гадяч, але завжди були великі черги, потім він дізнався, що йому необхідно звертатися до нотаріуса у м. Кобиляки, але там була така ж ситуація як і в м. Гадячі, а оскільки він проживає в м. Полтава у нього у звязку з цим виникли певні труднощі в подачі заяви. Також вказав, що він проходив лікування у Миргородському господарчо-розрахунковому кабінеті мануальної терапії з діагнозом: хронічний попереково-крижовий радикуліт в період з 28.03.2004 року по 20.04.2005 року та зазначив, що про заповіт який склала його мати він дізнався недавно.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_6 зявилась та надала пояснення відповідно вищевикладеному.

У судове засідання 30.11.2015 року, позивач та його представник ОСОБА_6 не з'явились, надавши до суду заяву в якій просять розглянути справу за їх відсутності. Також зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Гадяцького району Полтавської області у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, надали до суду заяву в якій зазначили, що позовні вимоги визнають та просять розглядати справу без участі представника відповідача.

Представник третьої особи Кобеляцької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу без участі представника третьої особи.

Відповідно до п. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

30.11.2015 року ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області було відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем ОСОБА_2 сільською радою Гадяцького району Полтавської області та продовжено судовий розгляд.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.10.2015 року померла ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації смертей 14.10.2004 року зроблено відповідний актовий запис за № 29, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КЕ № 283225 від 14.10.2004 р.

19.06.1996 року ОСОБА_3 склала заповітне розпорядження, відповідно до якого належний їй житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, що розташований в с. Гречанівка Гадяцького району Полтавської області і все належне їй майно заповіла ОСОБА_1, посвідчений секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Гадяцького району Полтавської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 43.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_3, у відповідності до ч. 1 ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на майно, що належало їй за законом.

Позивач ОСОБА_3 є сином померлої ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія ІV-УР № 2027561 від 28.08.1963 року.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Але позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3, що також підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса КДНК від 25.09.2015 року вих. № 1758 02/31.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При цьому законодавством не передбачено переліку причин, які в такому разі можуть визнаватися поважними, в зв'язку з чим вирішення вказаного питання й віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає конкретний цивільно-правовий спір.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом лише в жовтні 2015 року, тобто більше ніж через десять років з дня відкриття спадщини, зазначивши поважністю причини пропуску строку для прийняття спадщини те, що він не зміг подати до нотаріусу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк оскільки в останні дні визначеного законом строку він захворів та знаходився на лікуванні в Миргородському господарчо-розрахунковому кабінеті мануальної терапії з діагнозом: хронічний попереково-крижовий радикуліт з 28.03.2004 року по 20.04.2005 року, про що надав довідку за підписом лікаря ОСОБА_7 без зазначення номеру довідки, штампу лікарні, яка видає довідку та не знав про існування заповіту матері.

За змістом п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вирішуючи питання про визначення позивачу додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ ці обставини визнані судом поважними.

Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що належних, достатніх та безспірних згідно ст. ст. 57-59, 212 ЦПК України доказів поважності причин пропуску строку для визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач не надав, а короткочасне знаходження позивача на амбулаторному лікуванні Миргородському господарчо-розрахунковому кабінеті мануальної терапії з діагнозом: хронічний попереково-крижовий радикуліт в період з 28.03.2004 року по 20.04.2005 року, тобто в останні двадцять чотири дня строку, не свідчить про наявність об'єктивних, непереборних перешкод або істотних труднощів для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Крім того, з вищезазначеної довідки взагалі не вбачається дати та номеру її видання, а також відсутній штамп лікувального закладу.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про неможливість подачі ним заяви протягом всього майже шестимісячного строку до часу перебування на лікарняному. Крім того, перебуваючи на лікуванні, ОСОБА_1 мав можливість відповідно до «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.02.2004 р. № 20/5, в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини звернутися до нотаріуса шляхом направлення до нотаріальної контори відповідної заяви поштовим зв'язком.

Перебування позивача на амбулаторному лікуванні в Миргородському господарчо-розрахунковому кабінеті мануальної терапії з діагнозом: хроничний попереково-крижовий радикуліт, не свідчить про перебування останнього в тяжкому, безпорадному стані, що в свою чергу унеможливлює звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 3, 4, 8, 10,11, 15, 60, 169, 209, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Гадяцького району Полтавської області, треті особи Кобиляцька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Ю. Б. Прокоп'єва