Справа № 465/248/15 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/5495/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Укрсоцбанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Дане рішення оскаржив представник ПАТ «Укрсоцбанк» - ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що наявність рішення Франківського районного суду м. Львова від 28.02.2012 року про задоволення вимог кредитора, яке не виконано, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання зобовязання.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 28.12.2005 року між сторонами укладено кредитний договір № №602/25-184, згідно якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 20 000, 00 дол. США зі сплатою 12,50 відсотків річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 28.12.2015 року. (а.с. 10-14)

Районним судом встановлено, що з між сторонами було укладено іпотечні договори №6421 від 29.12.2005 р. та №1765 від 11.05.2007 р. з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами № 602/25-184 від 28.12.2005 р. та № 600/07-081 від 11.05.2007 р.

Судом встановлено, що згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 28.02.2012 р. позовні вимоги позивача ПАТ «Укрсоцбанк» були задоволені в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору № 602/25-184 від 28.12.2005 р. в загальній сумі еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 244 248,09 грн. та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами №6421 та №1765, предметом якої є нерухоме майно квартира по вул. Героїв УПА, 6/14 у м. Львові загальною площею 56,7 кв.м. та комору в підвалі 2,4 кв.м.

На підставі рішення суду від 28.02.2012 р. позивачу ПАТ «Укрсоцбанк» виданий виконавчий лист від 28.02.2012 р., який було скеровано на виконання в Франківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції.

25.06.2014 р. державним виконавцем Франківського ВДВС Львівського МУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану в звязку з прийняттям Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.14 р. (а.с. 50)

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Згідно абз. 1,2 п.17 вищенаведеної Постанови судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» районний суд виходив з того, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28.02.2012 р. було стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору № 602/25-184 від 28.12.2005 р. в загальній сумі еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 244 248,09 грн. та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами №6421 та №1765, предметом якої є нерухоме майно - квартира по вул. Героїв УПА, 6/14 у м. Львові загальною площею 56,7 кв.м. та комору в підвалі 2,4 кв.м., а тому вимоги про стягнення повторної заборгованості по кредитному договору № 602/25-184 від 28.12.2005 р. є не доцільними, та суперечать нормам законодавства України.

Однак колегія не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Вищенаведена правова позиція викладена також в Постанові Верховного Суду України від 04 вересня 2013 року у справі № 6-73цс13, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Таким чином суд першої інстанції залишив поза увагою положення ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на відсутність іншого закону, який би мав врегульовувати питання повернення кредитів в іноземній валюті, окрім закону, який визначає мораторій щодо звернення стягнення на майно громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, оскільки право звернення з позовом обмежується певними процесуальними строками, від дотримання яких залежить відновлення порушеного права, а тому, зважаючи на такі обмеження (мораторій) та наявність у банку права на звернення з позовом в інший спосіб, такі твердження є безпідставними.

Матеріалами справи спростовується покликання районного суду на те, що позивач в обґрунтуванні положення ст. 625 ЦК України не довів та не обґрунтував суму заборгованості за відсотками за користування кредитом по кредитному договору № 602/25-184 від 28.12.2005 р. та пені (які за відповідні періоди не були стягнуті), передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту, оскільки в підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_3 по кредитному договору № 602/25-184 від 28.12.2005 разом із позовною заявою надано суду розрахунок заборгованості станом на 19.12.2014, в якому відображена заборгованість позичальника по зазначеному кредитному договору з відповідними датами кількістю днів та визначеними сумами заборгованості за кредитом, за відсотками, розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту, відсотків (а.с.5-9).

Сума заборгованості зазначена в розрахунках банку жодними належними та допустимими доказами ОСОБА_3 та її представником не спростована.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищенаведене судова колегія вважає, що рішення районного суду слід скасувати та ухвалити нове, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити та стягнути ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту № 602/25-184 від 28.12.2005р. в розмірі 25 610, 04 (двадцять шість тисяч десять доларів США чотири центи) доларів США та сплачений судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Згідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту № 602/25-184 від 28.12.2005р. в розмірі 25 610, 04 (двадцять шість тисяч десять доларів США чотири центи) доларів США та сплачений судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_5