АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8124/15 Головуючий 1 інст. - Огієнко Д.В.
Справа № 620/603/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кіпенко І.С.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» - Панаріна Михайла Михайловича на заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки із незаконного користування, -

встановила:

05.08.2015 ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив витребувати із незаконного користування товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» (далі по тексту - ТОВ «Профагро») земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану в територіальних межах Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області та покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_4 посилався на те, що йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю належить земельна ділянка, розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області.

З 2007 року на підставі договору оренди землі № 74 від 20.04.2007 р., який зареєстровано 20.10.2009 року ТОВ «Профагро» обробляється земельна ділянка сільськогосподарського призначення. Договір укладено строком на 5 років, термін дії якого закінчився у 2014 році, враховуючи дату реєстрації.

Позивач вказував, що у 2015 р. вирішив самостійно обробляти свою земельну ділянку, проте перед початком весняно-польових робіт дізнався про те, що існує додаткова угода від 05.10.2011р. до договору оренди землі від 20.10.2009р., в якій міститься відмітка про її нібито державну реєстрацію у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.11.2012р. за № 03081, екземпляр якої позивачу не надавався та не підписувався ним, а тому він вважає, що первісний договір оренди закінчив свою дію.

20.08.2015року по справі було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі. За заявою представника відповідача Панаріна М.М. від 21.09.2015р. ухвалою суду від 06.10.2015р. заочне рішення від 20.08.2015 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Повторним заочним рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Суд вирішив витребувати із чужого незаконного користування ТОВ «Профагро» земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, яку повернути позивачу та вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Профагро» просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що законом не передбачено обов'язок орендаря реєструвати в електронному реєстрі прав договори оренди землі та додаткові угоди до них, які зареєстровані до 01 січня 2013 року.

Позивач та відповідач, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причину неявки не повідомили, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, згідно ст. 309 ЦПК України, є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 14, ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі та набуває чинності після його державної реєстрації.

По справі встановлено, що відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серія Р1 №714547, виданого Миколаївською сільською радою 23 травня 2012 року, ОСОБА_4 є власником земельної площею 3,7136 гектарів, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області (а. с. 9).

20 квітня 2007 року ОСОБА_4 та ТОВ «Профагро» уклали договір оренди землі № 74, за умовами якого ОСОБА_4 надав, а ТОВ «ПРОФАГРО» прийняло в строкове платне користування строком на 5 років земельну ділянку площею 3,7136 гектарів, розташовану на території Миколаївської сільської ради, яка належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с. 34-35)

Вказаний договір зареєстровано у ЗВРХРФДПЦДЗК 20 жовтня 2009 року за №46 (а. с.35).

У 2011 року, без зазначення конкретної дати, ОСОБА_4 та ТОВ «ПРОФАГРО» уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 20 жовтня 2009 року, якою доповнили п. 8 договору оренди землі та визначили, що строк дії договору становить 5 років з моменту набрання чинності додаткової угоди. (а.с. 36)

Додаткова угода зареєстрована у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.11.2012 року за № 03081 (а.с. 36).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова угода не набула чинності, оскільки згідно листа реєстраційної служби Зачепилівського районного управління юстиції Харківської області №498/03.10-19 від 18.08.2015 року державної реєстрації додаткової угоди про продовження с троку дії договору оренди землі, який раніше було укладено між ОСОБА_4 та ТОВ «ПРОФАГРО», а також внесення записів про продовження терміну дії договору оренди землі № 74 від 28.04.2007 року не проводилося.

Колегія суддів з таким вирішення справи не погоджується з таких підстав.

Відповідно до ст. ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

До 2010 року реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалася Центром державного земельного кадастру згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 2 липня 2003 року №174 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 року за № 641/7962.

З 2011 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», яка була чинною до 1 січня 2013 року, реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалася територіальними органами Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки.

01 січня 2013 року набрали чинності Закон України «Про Державний земельний кадастр», постанова Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв'язку з чим з 1 січня 2013 року державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснює Державна реєстраційна служба .

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

На час укладання додаткової угоди між ОСОБА_4 та ТОВ «Профагро» державну реєстрацію договорів оренди землі здійснювали територіальні органи Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки.

Із копії додаткової угоди, укладеної у 2011 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Профагро» вбачається, що вона зареєстрована у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.11.2012 року за № 03081.

На підтвердження посилання на те, що додаткову угоду не підписував, позивач доказів не надав і не звертався до суду у передбаченому законом порядку з клопотанням про їх витребування.

Таким чином, додаткова угода набула чинності після її державної реєстрації, а ТОВ «Профагро» набуло право на строкове платне користування земельною ділянкою ОСОБА_4

Вирішуючи спір, суд не врахував вказані обставини, помилково дійшов висновку про те, що у ТОВ «Профагро» припинилося права на користування земельною ділянкою ОСОБА_4 та безпідставно витребував із чужого незаконного користування у ТОВ «Профагро» земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, повернувши її ОСОБА_4

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Матеріали справи свідчать, що при подачі заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції ТОВ «ПРОФАГРО» сплачено судовий збір у розмірі 609 грн. (а. с.29).

Крім того, при подачі апеляційної скарги на повторне заочне рішення суду ТОВ «ПРОФАГРО» сплачено судовий збір у розмірі 535,92 грн. (а.с.72).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви до суду.

При звернення з позовом в суд ОСОБА_4 сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а.с.1).

Таким чином, при подачі апеляційної скарги ТОВ «Профагро» зобов'язано було сплатити на користь держави судовий збір у розмірі 267,96 грн.

Рішення ухвалюється судом на користь відповідача, а тому понесені ним судові витрати у розмірі 609 грн. та 267,96 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ПРОФАГРО».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1,2,4 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» - Панаріна Михайла Михайловича задовольнити.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки із незаконного користування.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» судовий збір у розмірі 876,96 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

О.М. Хорошевський