РІШЕННЯ

Іменем України

15.12.2015 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді: Мигаль Г.П.

при секретарі: Гевко А.Б.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про поновлення на роботі, стягнення коштів за вимушений прогул, вихідну допомогу, недоплачену заробітну плату

встановив:

Позивач звернувся з позовом до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про визнання звільнення незаконним, виплату вихідної допомоги в звязку з порушенням законодавства про працю в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше трьохмісячного заробітку, виплату недоплаченої заробітної плати за період з 2010 по 2013 роки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач працював на заводі ЛОРТА з 1976 року до моменту звільнення за скороченням штатів (згідно п.1 ст.40 КЗпП України) 08.01.2014 року. Останні 10 років ОСОБА_1, працюючи у відділі 812 займався конструкторським супроводженням виробів (блоків) 036,038 замовлення. Дисциплінарних стягнень за період роботи не мав. Позивач працював провідним інженером-конструктором. Крім того, на посаді провідного інженера-конструктора працювало ще 3 осіб. В разі порушення законодавства про працю вихідна допомога виплачується в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше трьохмісячного заробітку. Середній заробіток має бути обчислений за 2013 рік. Крім того, оплата праці робітників, керівників і спеціалістів підприємства встановлюється в колективному договорі не може бути нижчою, ніж передбачено законодавством, генеральною угодою та галузевою угодою.

В подальшому позивачем неодноразово подавалися уточнення до позовної заяви. У заяві від 12.11.2015р. та від 14 грудня 2015 р., позивач збільшив позовні вимоги. Відповідно до збільшених позовних вимог позивач просить суд відновити його на роботі у звязку з незаконним звільненням з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України, виплатити вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного середнього заробітку в сумі 11 071 (одинадцять тисяч сімдесят одну) грн. 50 коп., виплатити недоплачену заробітну плату і вихідну допомогу за відпустки за 2010 рік в сумі 12 595 (дванадцять тисяч пятсот девяносто пять) грн. 20 коп.; за 2011 рік в сумі 9 105 (девять тисяч сто пять) грн. 05 коп.; за 2012 рік в сумі 12 951 (дванадцять тисяч девятсот пятдесят одну) грн. 11 коп.; за 2013 рік в сумі 21 377 (двадцять одну тисячу триста сімдесят сім) грн. 96 коп., а всього 56 029 (пятдесят шість тисяч двадцять девять) грн. 32 коп., виплатити кошти за всі дні вимушеного прогулу 102 124 (сто дві тисячі сто двадцять чотири) грн. 00 коп., виплатити компенсацію за недоплачену заробітну плату у 2010-2013р.р. станом на вересень 2015 року в сумі 36329,84грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить їх задоволити з підстав, наведених у позовній заяві, уточненнях до позовних вимог та в обґрунтуванні та підрахунку, поданому ним суду в письмовій формі 13.06.2014р. В судовому засіданні позивач зазначив, що він працював на посаді провідного інженера-конструктора. Згідно з ч.1 ст.42 КЗпП України право на залишення на роботі мають працівники з більш високою кваліфікацією (розрядом) та продуктивністю праці, та фахівці (спеціалісти) з більш високою кваліфікацією. Тому при скороченні чисельності та штату в першу чергу скороченню підлягають техніки і інженери-конструктури (без категорій), в другу чергу конструктори 3-ої категорії, в третю чергу конструктори 2-ої категорії, в четверту чергу інтежери-конструктори 1-ої категорії, в пяту чергу провідні інженери-конструктори. А отже, позивач вважає, що відповідно до вимог ч.1 ст.42 КЗпП України, він мав переважне право на залишення на роботі, оскільки в нього була більш висока кваліфікація. Щодо недоплаченої заробітної плати за 2010-2013 роки, пояснив суду, що відповідачем всупереч вимогам законодавства не дотримано вимоги Галузевої угоди. Недоплачена заробітна плата за цей період нарахована як різниця між мінімально гарантованою Галузевою угодою на 2010-2011 роки за відповідний місяць і фактичним посадовим окладом. Згідно з галузевою угодою на 2010-2011 роки мінімально гарантований за кожний місяць посадовий оклад провідного інженера-конструктора вираховується за формулою - мінімальна з/п за відповідний місяць в України х 1,1 (мінімальний коефіцієнт тарифної ставки для робітника 1-го розряду третьої сітки п.5.1.1. галузевої угоди) х 1,35 (коефіцієнт тарифної ставки робітника 3-го розряду відносно 1-го розряду (додаток №1 до галузевої угоди) х 1,82 (мінімальний коефіцієнт посадового окладу провідного інженера-конструктора до посадового окладу техніка без категорії (п.5.1.3 Галузевої угоди додаток №2 до Галузевої угоди номер 27 таблиці.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти позову, просила відмовити в задоволенні позову. Зокрема, надала суду пояснення, що у позивача була нижча продуктивність праці порівняно з іншими працівниками, оскільки позивач працював виключно над супроводом виробів апаратури передачі команд, яка використовується у вертолітній тематиці і на даний час знята з виробництва, оскільки єдиним споживачем виробу є завод «Роствертол» у Росії, виробничі стосунки з яким припинено. На думку представника відповідача позивача звільнено відповідно до вимог законодавства, зі згоди профспілкового комітету, а тому позовні вимоги щодо поновлення позивача на роботі є безпідставними. Щодо інших вимог позивача, представник відповідача вважає їх безпідставними, оскільки позивач звільнений з роботи на підставі п.1 ст.40 КзПП України, а отже при звільненні з роботи йому виплачено середньомісячний заробіток, щодо недонарахованої заробітної плати за період 2010-2013 р.р. та компенсації, відповідач вважає зазначені вимоги позивача безпідставними, оскільки позивачу було відомо про розмір його заробітної плати. Крім цього, на протязі 2010-2013р.р. заробітна плата позивача збільшувалась декілька разів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Позивач ОСОБА_1 прийнятий на роботу у Львівський державний завод «ЛОРТА» на посаду головного-інженера-конструктора згідно з наказом №37к від 01.10.1998р. за переведенням з Державного підприємства ЛОРТА-РЕА, з окладом згідно штатного розкладу (тарифної ставки) з 01.10.1998р. (а.с.49).

Скорочення чисельності та штату працівників відбулося на підставі наказу відповідача №402 від 23.10.2013р. у звязку із зміною структури планових завдань по виробництву та відсутності державного оборонного замовлення, значним зменшенням обємів робіт, що призвело до структурних змін чисельності працюючих та росту фонду оплати праці при падінні продуктивності праці. Відповідно до наказу 402 від 23.10.2013р. відповідачем видано наказ №409 від 28.10.2013р. про наступне вивільнення працівників, до якого долучено список працівників (додаток №1 до цього наказу ), які підлягали вивільненню у звязку із скороченням чисельності та штату працівників (під №72 зазначено посаду провідного інженера-конструктора, яку займав ОСОБА_1 (а.с.184-187).

Про наступне вивільнення позивача ОСОБА_1 було попереджено 29.10.2013р., про що свідчить підпис позивача під попередженням про наступне вивільнення (а.с. 62). Позивачу ОСОБА_1 було запропоновано переведення на інше робоче місце токаря в ремонтно-механічному цеху 034, від запропонованої вакансії ОСОБА_1 відмовився ( а.с.63).

Відповідно до наказу №741к від 27.12.2013 року ОСОБА_1, провідного інженера-конструктора відділу головного конструктора (812) звільнено з роботи 08.01.2014р. у звязку із скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсації за 6 календарних днів невикористаної відпустки (а.с.56).

Згідно ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. ОСОБА_1 згідно повідомлення від 29.10.2013 року був повідомлений про звільнення у звязку зі скороченням чисельності штату працівників згідно наказу №402 від 23.10.2013 року. Крім того, згідно повідомлення від 09.12.2013 року №570 ОСОБА_1 було запропоновано переведення на інше робоче місце на посаду токаря в ремонтно-механічному цеху 034, від якої ОСОБА_1 відмовився..

Відповідно до вимог ст..43 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу профспілкової організації, членом якої є працівник.

Рішенням спільного засідання первинної профспілкової організації та адміністрації ДП ЛДЗ «ЛОРТА» від 25.12.2013р. надано згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1. ст..40 КЗпП України) (а.с.70).

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Оскільки відповідач не проводив перестановку (перегрупування) працівників в межах однорідних професій і посад з метою переведення більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується ( в цьому випадку позивача), з його згоди на іншу посаду, звільнивши менш кваліфікованого працівника, суд відкидає твердження позивача, що в першу чергу підлягали скороченню техніки і інженери-конструктури (без категорій), в другу чергу конструктори 3-ої категорії, в третю чергу конструктори 2-ої категорії, в четверту чергу інтежери-конструктори 1-ої категорії, в пяту чергу провідні інженери-конструктори та позивач у звязку з цим мав переважне право на залишення на роботі, оскільки в нього була більш висока кваліфікація.

Відповідно до довідки №07.05.2015р., наданої відповідачем, відповідач зазначив, що на час скорочення чисельності та штату працівників відділу 812 у відділі нараховувалось 8 провідних інженерів-конструктрів, в т.ч. ОСОБА_1 В довідці представник відповідача зазначає, що позивач мав нижчу продуктивність праці., значно нижчі показники в роботі, не проявляв ініціативи, працював виключно над супроводом виробів апаратури команд, яка використовується у вертолітній тематиці, яка знята з виробництва. Представником відповідача надана уточнена довідка на провідних інженерів-конструкторів згідно штатного розпису відділу 812 та 811 та наведено переваги на залишенні на роботі відповідно ст.42 КзПП України порівняно із ОСОБА_1 Як вбачається як довідки, наданої відповідачем (а.с.125-128), провідний інженер-технолог ОСОБА_3 мав вищу кваліфікацію порівняно з іншими інженерами-технологами, оскільки йому присуджено науковий ступінь кандидат технічних наук. Всі решта провідні інженери-технологи мали однакову кваліфікацію, оскільки всі здобули вищу освіту за спеціальністю. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача, що позивач мав нижчу кваліфікацію та продуктивність праці від інших працівників, які займали посади провідного-інженера конструктора, оскільки такі докази в матеріалах справи відсутні. В даному випадку необхідно застосовувати вимоги ст.42 КЗпП України, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, з врахуванням обставин, зазначених у ст. 42 КЗпП України. Оскільки, інші особи, які працювали на посадах провідного-інженера конструктора мали переваги на залишенні на роботі порівняно з позивачем ОСОБА_1 відповідно до уточненої довідки, а звільнення позивача проведено з дотриманням вимог законодавства у звязку із змінами в організації виробництва та праці, скороченням чисельності та штату працівників, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поновлення на роботі не підлягають до задоволення.

Не підлягає до задоволення позовна вимога позивача щодо виплати позивачу середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.235 КЗпП України рішення про виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу приймається при винесенні рішення про поновлення на роботі.

Позивача було звільнено на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до вимог ст..44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених в пункті 1 ст.40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, а не трьохмісячного, як просить позивач в позовній заяві, тому в задоволенні вимоги про стягнення трьохмісячного заробітку слід відмовити.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про оплату праці» мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою.

Згідно зі ст 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Оскільки нарахування та виплата заробітної плати позивачу було проведено з порушенням вимог ст.15 Закону України «Про оплату праці», а саме в розмірі нижчому, який є мінімально гарантований Галузевою угодою на 2010-2011 р., укладеною між профспілками машинобудування та оборонного комплексу, Міністерством промислової політики та Фондом державного майна України, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення в його користь недонарахованої та недоплаченої заробітної плати за період за період з січня 2010 по грудень 2013р.р. в сумі 56029 гривень відповідно до розрахунку позивача (а.с.75-81) є підставними та підлягають до задоволенню. Згідно з галузевою угодою на 2010-2011 роки мінімально гарантований за кожний місяць посадовий оклад провідного інженера-конструктора вираховується за формулою - мінімальна з/п за відповідний місяць в України х 1,1 (мінімальний коефіцієнт тарифної ставки для робітника 1-го розряду третьої сітки п.5.1.1. галузевої угоди) х 1,35 (коефіцієнт тарифної ставки робітника 3-го розряду відносно 1-го розряду (додаток №1 до галузевої угоди) х 1,82 (мінімальний коефіцієнт посадового окладу провідного інженера-конструктора до посадового окладу техніка без категорії (п.5.1.3 Галузевої угоди додаток №2 до Галузевої угоди номер 27 таблиці.

На підставі ст.34 Закону України Про оплату праці та Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, підприємства здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Згідно ст.2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст.3 Згідно ст.2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Підлягають до задоволення і позовні вимоги позивача щодо стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату в частині недоплаченої заробітної плати позивачу в сумі 56029 гривень за період 2010-2013р.р. станом на вересень 2015р., в сумі 36329,84грн. згідно з розрахунком позивача від 14 грудня 2015 року, який проведено відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохїд держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.1, 3, 8, 10, 11, 88, 208-210, 212-215 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» (Код р/р №20 в філії ПАТ «Укрексімбанк», МФО 325718) в користь ОСОБА_1 недонараховану та недоплачену заробітну плату за 2010 рік в сумі 12 595 (дванадцять тисяч пятсот девяносто пять) грн. 20 коп.; за 2011 рік в сумі 9 105 (девять тисяч сто пять) грн. 05 коп.; за 2012 рік в сумі 12 951 (дванадцять тисяч девятсот пятдесят одну) грн. 11 коп.; за 2013 рік в сумі 21 377 (двадцять одну тисячу триста сімдесят сім) грн. 96 коп., а всього 56 029 (пятдесят шість тисяч двадцять девять) грн. 32 коп., з яких підлягає утриманню податок на доходи фізичних осіб та інші обовязкові платежі

Стягнути з відповідача Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» (Код р/р №20 в філії ПАТ «Укрексімбанк», МФО 325718) в користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 36 329 (тридцять шість тисяч триста двадцять девять) грн. 84 коп. за несвоєчасну виплачену заробітну плату за період з 2010 року по 2013 рік станом на вересень 2015 року.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА» (Код р/р №20 в філії ПАТ «Укрексімбанк», МФО 325718) 923 (девятсот двадцять три) грн. 59 коп. судового збору в користь держави Україна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя: Мигаль Галина Петрівна