Справа № 307/2634/15-ц
Провадження № 2/307/1542/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарях Баник А.А., Герич Є.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування інформації, що не відповідає дійсності, захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про спростування інформації, що не відповідає дійсності, захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві зазначив, що 22 березня 2015 року відповідачка ОСОБА_2 у сільському клубі, у присутності багатьох односельчан, публічно заявила, що він, ОСОБА_1, продав машину газових труб в 1998 році, які були придбані для газифікації їхнього села, і за це, 4 лютого 2003 року, його побив ОСОБА_3 В результаті цих подій і побоїв, він 27 днів був без свідомості і в подальшому був визнаний інвалідом першої групи і таким, що потребує стороннього догляду. Цим публічним виступом відповідачка ОСОБА_2 бездоказово, публічно, зганьбила його честь та гідність. Її слова бездоказові і нічим не можуть бути доказані, бо він ніяких газових труб нікуди і нікому не продавав і не міг цього зробити на моральних підставах. Цим виступом йому завдана значна моральна шкода, яка проявилася і продовжує його гнітити за таку неправду. Йому завдано довготривалі страждання, бо він постійно перебуває з думкою, що зганьблено його честь і гідність серед односельчан. Ця неправдива інформація дуже негативно вплинула на його спілкування з оточуючими односельчанами, навіть з близькими і, головне, він ніяк не може змусити відповідачку ОСОБА_2 спростувати публічно цю неправду про нього. Вважає, що шляхом цього позову він захистить свою честь і гідність. Завдану йому моральну шкоду він оцінює в сумі 5000 гривень, які просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь. Відповідачка ОСОБА_2 не попросила в нього пробачення, а навпаки продовжує розповсюджувати неправдиву інформацію, захищаючи ОСОБА_3 уже 12 років і до сьогоднішнього дня.

Просить суд зобовязати відповідачку ОСОБА_2 на найближчих сільських зборах публічно заявити, що вона просить вибачення перед ним, що інформація яка була нею заявлена в сільському клубі, є неправдивою та стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь 5000 гривень моральної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини. Додатково пояснила, що її чоловік ОСОБА_1 22 березня 2015 року на сільських зборах не був присутній. Просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідачка пояснила, що 22 березня 2015 року, вона та представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 були також присутні на сільських зборах. Про те, що ОСОБА_1 продав машину труб, а ОСОБА_3 побив його за це, вона такого на сільських зборах не казала, та які-небудь думки чи інші образливі висловлювання про позивача ОСОБА_1 вона не висловлювала і, при цьому, сам ОСОБА_1 не був присутній на сільських зборах. Вона взагалі з ОСОБА_1 не розмовляла 12 років. Дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_4 була присутня на сільських зборах, але вона на зборах з нею не конфліктувала. Просять в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в листі начальника Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області від 22.06.2015 року за №43/10121 зазначено, що працівниками Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області було здійснено перевірку по фактах зазначених ОСОБА_1 у повідомленні від 12.06.2015 року та у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» 22.06.2015 року подальший розгляд повідомлення припинено (а.с.3).

У листі начальника Тячівського РВУ МВС України в Закарпатській області від 27.07.2015 року за №43/11865 зазначено, що працівниками Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області було здійснено перевірку по фактах, зазначених ОСОБА_1 у повідомленні від 14.07.2015 року та у звязку з тим, що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки будь-якого кримінального правопорушення, керівництвом Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області подальший розгляд заяви припинено у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» (а.с.6).

Допитаний за клопотанням відповідачки свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні ствердив, що 22 березня 2015 року він був присутній від початку та до кінця на сільських зборах с. Теребля. На зборах він бачив ОСОБА_2 та дружину позивача ОСОБА_4, при цьому позивача ОСОБА_1 на зборах він не бачив. На сільських зборах обговорювався генеральний план села Теребля. За позивача ОСОБА_1 відповідачка ОСОБА_2 нічого не казала.

Допитаний за клопотанням відповідачки свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що 22 березня 2015 року він був присутнім на сільських зборах села Теребля. Сільські збори тривали близько півтора години і він був присутнім від початку до кінця зборів. На сільських зборах обговорювались проблеми села. На зборах були також присутні ОСОБА_2, ОСОБА_4 та голова сільської ради. Позивача ОСОБА_1 на зборах не було. Про позивача ОСОБА_1 на зборах розмови не було і відповідачка ОСОБА_2 за позивача ОСОБА_1 та про продаж ним газових труб нічого не казала.

Допитаний за клопотанням представника позивача свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні ствердив, що 22 березня 2015 року на сільських зборах села Теребля він чув як відповідачка ОСОБА_2 словесно висловилася, що ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_1 за те, що той продав машину газових труб.

Допитаний за клопотанням представника позивача свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 22 березня 2015 року в с. Теребля проходили сільські збори, на яких присутнім був і він, і на яких обговорювались питання передвиборчої програми. Безпосередньо він не чув, щоб відповідачка ОСОБА_2 щось казала образливе про позивача ОСОБА_1

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

А згідно до ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про інформацію» порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.

В ч.1 та ч.2 ст..30 цього ж Закону зазначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 280 ЦК України передбачено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

В п.15 та п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що представником позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено, що відповідачка ОСОБА_2 поширила про позивача ОСОБА_1 недостовірну інформацію на сільских зборах села Теребля, які відбулися 22 березня 2015 року, чим порушила особисті немайнові права позивача ОСОБА_1М, а тому вимоги позивача про спростування відповідачкою ОСОБА_2 інформації, що не відповідає дійсності, захист честі, гідності до задоволення не підлягають.

За таких обставин, на думку суду, не підлягають до задоволення і похідні вимоги позивача щодо стянення з відповідачки на його користь 5000 гривень заподіяної моральної шкоди.

Посилання представника позивача як на доказ покази свідка ОСОБА_8, який в судовому засіданні пояснив, що чув як 22 березня 2015 року на сільських зборах села Теребля відповідачка ОСОБА_2 словесно висловилася, що ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_1 за те, що той продав машину газових труб, суд не бере до уваги, оскільки показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 стверджено, що відповідачка ОСОБА_2 на цих зборах за позивача ОСОБА_1 та про продаж ним газових труб нічого не казала.

При цьому, суд констатує, що допитаний за клопотанням представника позивача свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 22 березня 2015 року на сільських зборах він безпосередньо не чув, щоб відповідачка ОСОБА_2 щось казала образливе про позивача ОСОБА_1

Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування інформації, що не відповідає дійсності, захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст.27, 30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 277, 280, 297 ЦК України, ст..ст.32, 34, 68 Конституції України суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування інформації, що не відповідає дійсності, захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Г о л о в у ю ч и й: ОСОБА_10