АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/775/15-ц 22-ц/774/1592/К/15
Справа №215/775/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1592/К/15 Мельник Ю.П.
Категорія № 27 (ІІІ) Доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.

при секретарі: Маслової К.В.

за участю: представника відповідача Юфєрєвої Олени Миколаївни.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат»" на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 16 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (ПАТ «ПівнГЗК») та просив суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання професійного захворювання, 243 600 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 16 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у сумі 95 000 грн. стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 950 грн. в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди не було взято до уваги положення ч.3 ст.23 ЦК України та роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». На думку апелянта, сума відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, її визначено без урахування характеру і тривалості фізичних і моральних страждань позивача, ступіню вини як відповідача так і позивача, які призвели до виникнення професійного захворювання. На думку апелянта, стягнута судом сума є значно завищеною та такою , що не відповідає тим моральним стражданням, які фактично зазнав позивач.

Крім того, судом першої інстанції не вірно визначено розмір судового збору стягнутого з ПАТ «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір без ураховання п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював у період з 11.08.1977 р.20.10.1977 р. слюсар черговий та по ремонту обладнання, цех випалювання та огрудкування № 2, ПАТ «Півн ГЗК»; з 27.12.1979 р. по 01.04.1991 р. цех огрудкування і випалювання № 2 по ремонту обладнання, ПАТ «ПівнГЗК»; з 01.04.1991 р. по 17.10.1991 р. - учень агломератника; 17.10.1991 р. по 02.2014 ВАТ «ПівнГЗК», ПАТ «ПівнГЗК» цех огрудкування і випалювання № 2, цех по виробництву окатишів № 2, агломератник. 08.10.2014 р. за п. 2 ст 40 КЗпП України до досягнення ним пенсійного віку (а.с. 8-12)

Працюючи 35 років у шкідливих умова праці, позивачу було встановленно професійне захворювання радикулопатія та хронічне обструктивне захворювання легень першої ступеню, яке виникло у зв`язку з роботою у шкідливих умовах праці, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14.08.2014 р.

Рішенням ЛЕК НДІ від 15.07.2014 року позивачу встановлено професійні захворювання з діагнозом: радикулопатія шийна та попереково-крижова, переважно справа, з помірно вираженим статико-динамічним порушенням, стійким больовим та мязові-тонічним та периферичним нейроваскулярним синдромами, двобічним плечолопатковим пері артрозом ліктьових (ПФ першого ст.) і колінних (ПФ першого ст.) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст.., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ступеню.

Висновком МСЕК від 06.10.2014 року ОСОБА_3 була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 55 % з 15 вересня 2014 року до 1 жовтня 2015 року та третя група інвалідності (а.с.22).

Пунктами 16, 17 акту розслідування професійного захворювання позивача встановлено, що причиною виникнення профзахворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу; умови праці характеризувались запиленістю повітря робочої зони переважно фіброгеної дії, що перевищувала ГДК та виробничого шуму підвищених параметрів. Відсутність засобів механізації для переміщення вантажів, порушень режиму експлуатації технологічного устаткування, приладів, пошкодження захисних засобів і механізмів систем вентиляції, освітлення, кондиціювання повітря, відсутність засобів індивідуального захисту, відсутність заходів і засобів рятувального характеру. Умови праці агломератника за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 стяпеня шкідливості, за важкістюпраці -до 3 класу 2 ступеня шкідливості.

Згідно санітарно-гігіенічної характеристики умов праці Криворізького міського управління головного управління держсанепідслужби у Дніпропетровській області від 10.12.2013 року № 2/2-11-3-7402, на робочому місці позивача було перевищення допустимих норм пилу,шуму,негативні кліматичні умови та важкість праці. Вміст аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу до 10%-9,1 при гранично допустимій до 4,0; важкість праці - маса вантажу, що підіймається та переміщається вручну становить 37 кг при нормі-30 кг. Робоча поза у похилому положенні до 30 градусів/понад 30градусів, за зміну 56% при гранично-допустимій до 30.

Відповідно до висновку санітарно-гігієнічної характеристики у відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-200, затвердженого наказом МОЗ України №528 від 27.12.2001 року, умови праці слюсаря чергового та зремонту устаткування в цеху випалювання та огрудкування №2 ПАТ «ПівнГЗК» за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості,важкість праці - до 3 класу 2-3 ступеня шкідливості.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ПАТ «ПівнГЗК» винен у виникненні у позивача професійного захворювання, у зв'язку з чим йому було спричинено моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням був встановлений у судовому засіданні. Він отримав професійні захворювання, втратив професійну працездатність у розмірі 55 %.

Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, оздоровлення, переносить фізичний біль та моральні переживання. У ОСОБА_3 порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя.

У зв'язку з чим, висновок суду щодо спричинення позивачу неправомірними діями відповідача ПАТ «ПівнГЗК» моральної шкоди, є правильним.

Однак, колегія суддів вважає, що при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «ПівнГЗК" на користь ОСОБА_3, судом не в повній мірі враховані положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Тому, враховуючи період роботи ОСОБА_3 на підприємстві ПАТ "ПІвнГЗК", характер і тривалість страждань позивача, стан його здоров'я, тяжкість професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, колегія суддів вважає, що сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ "ПівнГЗК" на користь позивача, повинна бути зменшена з 95 000 грн. до 25 000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ПівнГЗК» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України,- зміні в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ "ПівнГЗК" на користь ОСОБА_3, а цей розмір зменшенню до 25 000 грн. У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Також колегія суддів, погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо не вірно визначеного розміру судового збору, стягнутого з ПАТ «ПівнГЗК» на користь держави.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», який вступив у законну силу з 01.11.2011 року, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання заяви немайнового характеру становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, яка станом на 01 січня 2014 року становить 1218 грн.

Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та безпідставного стягнення зПАТ «ПівнГЗК» на користь держави судового збору в сумі 950 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ПівнГЗК» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України,- зміні в частині розміру моральної шкоди та судового збору, стягнутого з ПАТ "ПівнГЗК" на користь ОСОБА_3, а цей розмір зменшенню з 95000 до 25 000 грн. та стягненню з ПАТ "ПівнГЗК»" на користь держави судового збору в розмірі 243, 60 грн.

В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат»" задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 16 червня 2015 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат»" на користь ОСОБА_3, зменшивши цей розмір до 25 000 (двадцяти п'яти тисяч) грн.

Рішення суду в частині стягнення судового збору з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат»" на користь держави змінити, зменшивши цей розмір до 243, 60 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: