АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3834/15 Головуючий 1-ї інстанції Полєхін А.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Зазулинської Т.П., Міненкової Н.О.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про виселення та вселення власника житлового приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

28 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про виселення та вселення власника житлового приміщення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 2014 року є власником житлового будинку № 11, розташованого за адресою: вул. Маяковського, смт. Високий, Харківський район (далі будинок № 11).

Після укладення вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 дізнався про факт проживання в будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації та інших правових підстав.

Відповідачі на його вимогу про виселення у добровільному порядку звільнити житловий будинок відмовились, зважаючи на що ОСОБА_2 просив суд усунути порушення прав власника, вселити його в будинок та виселити з нього ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вселено ОСОБА_2 у житловий будинок № 11, розташований за адресою: вул. Маяковського, смт. Високий, Харківський район. Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з вказаного житлового будинку. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідачі по справі не були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, зважаючи на що, судом не були встановлені факти, що мають суттєве значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. А саме той факт, що власником спірного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2007 року є ОСОБА_1, який разом зі своєю родиною, яка складається з дружини, сина та онука, постійно проживають в будинку. Також між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого є цей житловий будинок. Проте апелянт не був повідомлений про намір останнього звернути стягнення на предмет іпотеки. Про факт укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу житлового будинку дізнався в квітні 2015 року під час переоформлення паспорту на домоволодіння. Вимоги щодо виселення з житлового будинку як в усній, так і в письмовій формі ОСОБА_2 не предявлялися. На розгляді в Харківському районному суді Харківської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримували.

В судове засідання 10 грудня 2015 року вони не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с. 122, 131 - 133).

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 надав до суду письмові пояснення, в яких просив суд застосувати до спірних правовідносин правову позицію, викладену Верховним Судом України по справі № 6-1049цс15, скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити у виселенні відповідачів з спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.

ОСОБА_2 та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про поновлення його права на володіння та користування житловим будинком № 11, що розташований за адресою: вул. Маяковського, смт. Високий, Харківський район, шляхом вселення його в цій будинок та виселення ОСОБА_1, ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що право володіння та користування ОСОБА_2 будинком, який перебуває у його власності, порушене, оскільки колишній власник цього будинку та члени його сім'ї будинок не звільнили та проживають в ньому без реєстрації у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вважає, що дані висновки суду першої інстанції є правовими, відповідають зібраним по справі доказам та вимогам ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 9, ч.1 ст. 109, ч. 2 ст. 116 ЦК України.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що будинок № 11, розташований за адресою: вул. Маяковського, смт. Високий, Харківський район, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2007 року належав ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно з умовами іпотечного договору, який було укладено 17 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, цей будинок було передано останньому в іпотеку з метою забезпечення боргових зобовязань за договором.

На підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 2014 року було проведено відчуження іпотекодержателем на імя ОСОБА_2 даного будинку (а.с. 3).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2015 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання недійсними правочинів, в тому числі й вищезазначеного договору купівлі-продажу (а.с. 83, 84).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2015 року залишено без змін (а.с. 136-139).

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 391 ЦПК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З довідки № 4404/02-31 від 17 жовтня 2014 року, яка була надана ОСОБА_1, вбачається, що на час укладення договору іпотеки та договору купівлі-продажу в спірному будинку, згідно відомостей будинкової книги, ніхто не мешкав та не був зареєстрований (а.с. 6).

Разом з тим, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, було встановлено, що фактично в зазначеному будинку після укладення договору купівлі-продажу мешкають відповідачі по справі, які були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6, 9-12).

Таким чином, на період укладення в забезпечення виконання боргових зобовязань договору іпотеки, предметом якого був будинок № 11, в даному домоволодінні власник та члени його родини зареєстровані не були.

Власник цього домоволодіння ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3 мали інше постійне місце проживання, а саме квартиру АДРЕСА_1, за адресою якої й були зареєстровані.

Данні обставини також підтверджуються рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2015 року та ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року, які набрали чинності та якими встановлено, що на час передачі нерухомого майна в іпотеку, власник, його дружина та малолітня онука зареєстровані в спірному будинку не були.

Більш того, в розписці від 04 лютого 2015 року, наданої ОСОБА_2 ОСОБА_1, останнім власноручно було зазначено, що він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, претензій до власника будинку № 11 він та члени його родини не мають. Мають намір викупити цей будинок у ОСОБА_2 (а.с. 44, 45).

Докази, які містяться в матеріалах справи, підтверджують факт того, що на час передачі нерухомого майна в іпотеку членам сім'ї іпотекодавця на праві власності належала квартира № 7, що розташована за адресою: вул. Академіка Богомольця, буд. 27-А, м. Харків, яка була їх постійним місцем проживання.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оселившись в спірному будинку № 11 після укладення договорів іпотеки та купівлі-продажу, який вже вибув із володіння ОСОБА_1, відповідачі порушили право власності на цей будинок, яке належало ОСОБА_2

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що порушене право власності позивача на будинок № 11 підлягає захисту шляхом виселення з нього ОСОБА_1, ОСОБА_3 та вселення ОСОБА_2

Оскільки на час укладення договорів іпотеки та купівлі-продажу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали інше постійне житло, де вони й були зареєстровані, то до цих правовідносин не можуть бути застосовані вимоги ч.2 ст. 109 ЦПК України, а також правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України у справах №№ 6-39цс15, 6-447цс15, 6-1049цс15.

Доводам апеляційної скарги стосовно недійсності договору іпотеки та купівлі-продажу спірного житлового будинку надано належної оцінки в судовому рішенні Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2015 року та ухвалі апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року, які набрали законної сили. Встановлені цими судовими рішеннями обставини, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Та обставина, що на період вирішення даної справи відповідачі здійснили відчуження квартири № 7, що розташована за адресою: вул. Академіка Богомольця, буд. 27-А, м. Харків, не є правовою підставою для відмови у їх виселенні із спірного будинку без надання іншого житлового приміщення, оскільки вони умисно погіршили умови проживання.

Не можуть бути визнані правовою підставою для скасування рішення першої інстанції й посилання відповідачів на той факт, що судом розглянуто справу за їх відсутністю, оскільки судом апеляційної інстанції їм була надана можливість надання доказів по справі, провадження по справі зупинялось у звязку з оспорюванням відповідачами договорів іпотеки та купівлі-продажу, надавався строк для укладання мирової угоди (а.с. 72, 73, 83, 84, 119, 121).

Таким чином, право відповідачів на надання доводів, заперечень та доказів по справі порушено не було.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені всі обставини по справі, доводи та заперечення сторін, їм надана належна оцінка.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: