Номер провадження: 22-ц/785/2856/15
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ майна із спільної сумісної власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві особистої власності належать 72/100 частини будівель та споруд гаражу АДРЕСА_1.

Вказане майно складається з: будівлі гаражу - літера "Г" площею 1473,0 кв.м.; будівлі диспетчерської - літера "А" площею 108,0 кв.м; сторожової будки - літера "Б" площею 12,6 кв.м; електромайстерні - літера "Ж"; мийка машин - літера "В" площею 6,3 кв.м; будівлі кузні - літера "Е"; трансформаторної підстанції - літера "Д"; воріт - споруда №1; огорожі (паркану) - споруда №2 с замощенням (площадкою) №І; естакади - споруда №3; цистерна - споруда №4; відстійного колодязю - споруда №5.

Інше майно у вигляді: майстерні - літера "К" площею 120,0 кв.м; майстерні - літера "И" площею 204,0 кв.м; зварювального цеху - літера "Л" площею 85,0 кв.м. та генераторної - літера "М" площею 15 кв.м. в розмірі 28/100 частин колишнього гаражу належить відповідачу ОСОБА_4

Таким чином йому та відповідачу на праві спільної часткової власності належить майно колишнього гаражу КСП.

Так як позивач бажає припинити право спільної часткової власності з відповідачем, просив виділити в натурі у власність в окреме господарство належні йому будівлі колишнього гаражу, а саме: гараж - літера "Г" площею 1473,0 кв.м.; будівлі диспетчерської - літера "А" площею 108,0 кв.м; сторожової будки - літера "Б" площею 12,6 кв.м; електромайстерні - літера "Ж"; мийка машин - літера "В" площею 6,3 кв.м; будівлі кузні - літера "Е"; трансформаторної підстанції - літера "Д"; воріт - споруда №1; огорожі (паркану) - споруда №2 с замощенням (площадкою) №І; естакади - споруда №3; цистерна - споруда №4; відстійного колодязю - споруда №5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Позивач до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив прийняти рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач до суду не з'явився. Представник відповідача подав до суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі та проти задоволення позову не заперечував.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено.

Виділено ОСОБА_3 в натурі у власність в окреме господарство належні йому будівлі колишнього гаражу, а саме: гараж - літера "Г" площею 1473,0 кв.м.; будівлі диспетчерської - літера "А" площею 108,0 кв.м; сторожової будки - літера "Б" площею 12,6 кв.м; електромайстерні - літера "Ж" площею 50,4 кв.м.; мийки машин - літера "В" площею 6,3 кв.м; будівлі кузні - літера "Е" площею 87,6 кв.м.; трансформаторної підстанція - літера "Д" площею 2,3 кв.м.; воріт - споруда №1; огорожі (паркану) - споруда №2 с замощенням (площадкою) №І; естакади - споруда №3; цистерни - споруда №4; відстійного колодязю - споруда №5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припинено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_5, яка участі в розгляді справи не приймала.

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону ухвалено у справі рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже тільки у разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу у натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, щодо особи, майно якої виділено в натурі, спільна власність припиняється, але зберігається щодо інших учасників спільної власності, які не бажають реалізувати право на виділення своїх часток із спільного майна.

Згідно з правилами ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто вказані норми ЦК України є різними за своєю природою і кожна з них є окремою підставою для пред'явлення позову, оскільки перша з них передбачає право власника, який виділяється, на частку зі спільного майна, а друга можливість за позовом інших співвласників припинити право особи на частку у спільному майні.

При цьому грошова або інша майнова компенсація відповідно до ст. 364 ЦК може бути виплачена співвласнику, який виділяється, лише за його згодою. Водночас згідно ст. 364 ЦК згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитних рахунок суду), а тому одночасне їх застосування за позовом однієї особи є помилковим.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, в порушення вимог ст. ст. 212, 214 ЦПК України характеру спірних відносин не з'ясував, позовних вимог не уточнив, ухвалюючи рішення, керувався положеннями як ст. 364, так і ст. 365 ЦК України, які є взаємовиключними і одночасно застосовані бути не можуть. При цьому припинивши право власності на частку у спільному майні положень ч. 2 ст. 365 ЦК, яка вимагає обов'язкове попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитних рахунок суду, не врахував та не звернув уваги на те, що рішенням Овідіопольського районного суду від 05.05.2006 року вже було виділено позивачеві у власність спірне майно.

Крім того, ухваленим у справі рішенням вирішено питання про права та обов'язки ОСОБА_5, яка не була залучена до участі у справі в якості третьої особи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 існує спір про поділ майна подружжя, в тому числі щодо спірного нерухомого майна у вигляді 72/100 частин будівель колишнього гаражу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, за яким Овідіопольским районним судом Одеської області від 17.08.2012 року відкрито провадження у справі та в якості забезпечення позову накладено арешт, в тому числі на 72/100 спірного гаражу, який 11.09.2012 року було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, і який на час розгляду справи не скасований.

Відповідно до ст. 328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи встановлене, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ майна із спільної сумісної власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева