Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 426/352/14-ц
Провадження № 22ц/782/579/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року грудня «9» дня Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Яресько А.В., Борисов Є.А.

за участю секретаря Ткаченко Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення

Сватівського районного суду Луганської області від 25 квітня 2014 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у якому просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду у розмірі 10000 грн., моральну шкоду у розмірі 4000 грн. та судові витрати у розмірі 1229 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області склалася традиція, що худобу, яка належить громадянам сільської ради, по черзі випасають ці ж громадяни, беручи на себе повну відповідальність за збереження худоби від початку випасу та до передачі худобини кожному з її господарів. 21.11.2013 року, черга на випас припала відповідачам по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 Вранці, вона передала відповідачам по справі корову для випасу, але у вечорі корову їй відповідачі не повернули. Відповідачі проявили халатність, загубили корову та залишили її на призволяще у полі. Коли вона задала питання відповідачам - «де корова?», останні віднеслись до неї неуважно та відмовилися навіть йти шукати корову по місцям випасу худоби. Мертву тварину знайшли тільки на наступний день 22.11.2013 року. При здійснені розтину корови встановили, що смерть корови настала від асфіксії внаслідок гострої тимпанії рубця, що розвилася в результаті поїдання великої кількості легко забродженого корму. Вага корови на момент смерті становила 450 кг., корова була дійною, приносила прибуток від реалізації молока. Згідно довідки, наданої начальником Управління агропромислового розвитку Сватівської РДА, вихід м'яса з однієї тушки середньо - вгодованої тварини становить 46%. Згідно довідки ТОВ «Сватівський ринок» на момент гибелі корови вартість яловичини на ринку у середньому становила 50 грн. за 1 кг. Виходячи з цього позивач оцінила матеріальні втрати від загибелі корови у сумі 10000 грн. Моральну шкоду позивач оцінює у 4000 грн., оскільки втрата корови заставила хвилюватися усю сім'ю, вона шукала корову усю ніч по місцям випасу у той час коли відповідачі спокійно відпочивали вдома, організовувала доставку та сплачувала за доставку трупу до місця проведення розтину, корова давала додатковий дохід для сім'ї від реалізації молока.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 25 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено повністю, а моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень та моральну шкоду у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень, в іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 395,85 грн.

Зобов'язано управління Державної казначейської служби України у Сватівському районі Луганської області (, адреса: 92600, Луганська обл., Сватівський район, місто Сватове, вул. Шевченка, будинок 10) повернути ОСОБА_4 надмірно сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 742,20 грн. (сімсот сорок дві) гривні 20 копійок (квитанція № 56 від 29.11.2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України», отримувач: Держбюджет Сватівський район, р/р - 0271, код отримувача: 37928384, банк отримувача: ГУДКСУ у Луганській області, код банку отримувача: 804013).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про скасування зазначеного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, у господарстві позивачки була корова симентальської породи «Туманка», що підтверджується паспортом великої рогатої худоби серії AС № 746193 ідентифікаційний код № UA та ветеринарною карткою серія DD № 262389.

21 листопада 2013 року позивачка вигнала випасати свою корову до череди. Випас корів у с. Містки здійснюється за усною угодою між власниками корів цього села у спільній череді по черзі, відповідно до якої пастухи несуть відповідальність за збереження кожної з переданих їм на випас корови. Того дня худобу випасали відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно протоколу патолого-анатомічного розтину трупа тварини від 22.11.2013 року смерть корови настала від асфіксії внаслідок гострої тимпанії рубця, що розвилася в результаті поїдання великої кількості легко забродженого корму. У п. 1 даного протоколу зазначено, що маса корови складає 450 кг., статура правильна, вгодованість задовільна.

Зі змісту довідки № 44 від 24.12.2013 року Містківської сільської ради вбачається, що велику рогату худобу випасають на пасовищах колективної власності та на землях загального користування, відповідальність та контроль за чергою випасу худоби несуть самі власники худоби.

Згідно довідки ТОВ «Сватівський ринок» від 27.11.2013р. № 25 вартість 1 кг битого мяса яловичини на 27.11.2013р. становить 50 грн.

Відповідно до довідки від 28.11.2013 року № 415, виданої Управлінням агропромислового розвитку Сватівської РДА Луганської області, вихід яловичини від живої ваги складає для дорослої худоби середньої вгодованості 46%.

Наведені обставини підтверджуються також показаннями тих свідків, які не є зацікавленими у вирішенні спору, аналіз оцінки яких суд відобразив у рішенні.

Відповідачі безвідповідально поставилися до виконання своїх обов'язків за усним договором про випас корів, зокрема допустили, при випасі худоби позивачки, поїдання коровою великої кількості легко забродженого корму, внаслідок чого корова загинула.

Відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів про те, що вони вживали всіх залежних від них заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Із зазначеного випливає, що у даному випадку між сторонами склались зобов'язальні правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язані вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добровільності, розумності та справедливості.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), і у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно з ст. 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм. Оскільки в селі де проживають сторони існує звичай, що пастух, який випасає корову повинен нести відповідальність за неї з тих підстав саме відповідачі мають відшкодувати заподіяну позивачу майнову шкоду.

Таким чином, встановивши вказані обставини, суд першої інстанції на підставі ст.ст. 7, 509, 526, 610, 611, 614 ЦК України, дійшов вірного висновку про порушення відповідачами своїх зобов'язань за названим усним договором про випас корів, вірно визначив вартість завданих збитків і обґрунтовано задовольнив вимоги про відшкодування матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин, оскільки відсутня жодна з перелічених у ст. 11 ЦК України підстав виникнення між ними цивільних прав та обов'язків, не можна визнати обґрунтованими виходячи з такого.

Згідно з правилами статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є серед інших договори та інші правочини.

Доводи апеляційної скарги щодо непогодження відповідачів із визначеною вартістю заподіяних збитків також не можна взяти до уваги, оскільки вони зводяться лише до невизнання цієї суми у розмірі 10000 грн., однак належних та допустимих доказів щодо іншого розміру завданих збитків відповідачами надано не було, відповідних клопотань для визначення даної суми ними також не заявлялось.

Всі інші доводи апеляційної скарги, в частині відшкодування матеріальної шкоди, фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом, однак не дають підстав для висновку про незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення, а тому колегія суддів їх також відхиляє.

Однак, пославшись крім наведених норм на положення ст. 1166 ЦК України, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права, оскільки як правильно було визначено судом, цивільні відносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами зобов'язального права, що виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність, що застосовується у деліктних правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Водночас, вимоги позивача про відшкодування завданої моральної шкоди, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, так як це не передбачено домовленістю між селянами.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з послідуючими змінами, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями Цивільного кодексу України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Оскільки при розгляді справи не здобуто правових підстав на відшкодування моральної (немайнової) шкоди внаслідок загибелі корови позивача, тому в її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, - підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25 квітня 2014 року змінити, скасувати в частині стягнення моральної шкоди з ухваленням рішення про відмову у задоволені цих позовних вимог та виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на положення ст. 1166 ЦК України. В іншій частині - залишити без змін.

Судовий збір, стягнутий за рішенням суду, підлягає зменшенню до 243, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, ~

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 ~ задовольнити частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 25 квітня 2014 року ~ змінити.

Скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди ~ відмовити за необґрунтованістю.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на положення статті 1166 Цивільного кодексу України.

Зменшити розмір судового збору, стягнутого за рішенням суду, до 243, 60 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: