Справа № 455/997/14 Головуючий у 1 інстанції: Бонецький Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/7284/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, представника позивачів ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

представника Терлівської сільської ради ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 29 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 29 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_4, Терлівської сільської ради Старосамбірського району, про незаконність рішень сільської ради та недійсність Державних актів на землю у звязку із спливом позовної давності.

Рішення суду оскаржили позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11.

В апеляційній скарзі зазначають, що оскаржуване рішення є незаконним. Вважають, що районний суд не взяв до уваги того, що строк на захист порушеного права починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а цим часом для них є вересень 2013 року, коли ОСОБА_4 представила їм копії Державних актів на право власності на земельну ділянку, так як раніше цього вони не знали та не могли знати, оскільки постійно проживали в господарстві по вул. Центральній,165 в с. Терло Старосамбірського району та користувались спірними земельними ділянками. Натомість відповідачка живе і користується земельними ділянками по місцю свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, згідно ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи, а тому суд в оскаржуваному рішенні повинен був зазначити чи порушено їх право чи охоронюваний законом інтерес і лише тоді застосовувати позовну давність, однак районний суд цього не зробив.

Просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивачі звернулися в суд з позовом про визнання незаконними рішень сільської ради та визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що такий заявлений з пропуском строку позовної давності, який позивачами пропущений без поважних причин.

Колегія суддів вважає помилковим даний висновок суду першої інстанції, так як він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.3-5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідачі подали суду письмову заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, положеннями ЦК України визначено, що у разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

Застосування ж наслідків спливу позовної давності як підстава для відмови у позові може мати місце лише тоді, коли позовні вимоги будуть визнані судом доведеними та за наявності факту порушення, невизнання чи оспорювання відповідачем прав позивача. У такому випадку суд з'ясовує причини пропуску строку позовної давності та за відсутності поважних причин застосовує положення ч. 4 ст. 267 ЦПК України.

Однак, у порушення зазначених положень закону та вимог ст.ст.213-215 ЦПК України районний суд в оскаржуваному рішенні не наводить дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, не зазначає свого висновку про те, чи порушені охоронювані законом права, свободи чи інтереси позивачів.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно правовими актами.

Згідно із ч.1 ст.18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними обєктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Перелік категорій земель визначений ст.19 ЗК України і одними з них є землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови, землі природно заповідного та іншого природоохоронного призначення та інші.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності(ч.3 ст.78 ЗК України).

Частиною 1 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ч.1 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

З матеріалів справи вбачається, що господарство по вул. Центральній, 165 в с. Терло Старосамбірського району Львівської області до 1991 року відносилось до суспільної групи -колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_12. У цьому господарстві проживали також позивачі та дружина голови двору ОСОБА_13 і у період 1996 2008 років за цим господарством була закріплена земельна ділянка площею 0,90 га (а.с.12, 111-112).

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 12.10.2012 року задоволено позов ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та визнано незаконним рішення Терлівської сільської ради №45 від 31.03.2008 року про надання права власності в цілому на домоволодіння по вул. Центральній,165 в с.Терло Старосамбірського району Львівської області, видане на ОСОБА_13, а також визнано недійсним свідоцтво про право власності на дане будинковолодіння від 21.04.2008 року, видане на ОСОБА_13 (а.с.113-119).

Згідно рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 13.03.2015 року за позивачами зареєстровано право спільної часткової власності на житловий будинок №165 по вул. Центральній в с. Терло Старосамбірського району, що стверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.175 -179).

29.09.2008 року до Терлівської сільської ради надійшла заява ОСОБА_13, у якій вона просила вилучити у неї земельну ділянку площею 0,66 га та передати її дочці ОСОБА_4Ф.(а.с.49).

У той же день до цієї сільської ради поступила заява ОСОБА_4 про надання їй земельної ділянки розміром 0,71 га, якою користувалась її мати ОСОБА_13І.(а.с.50).

Рішенням 20-ої сесії 5-го демократичного скликання Терлівської сільської ради Старосамбірського району «Про вилучення та надання земельних ділянок» №329 від 30 вересня 2008 року було вирішено: вилучити земельну ділянку площею 0,66 га у ОСОБА_13 (в користь дочки ОСОБА_4Ф.). Надати ОСОБА_14 земельну ділянку площею 0,71 га ( для ведення ОСГ).

Рішенням 3-ої сесії 6-го демократичного скликання Терлівської сільської ради Старосамбірського району від 30.05.2011 року №45 «Про передачу у власність земельної ділянки» на підставі заяви ОСОБА_4 вирішено передати їй безоплатно у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,7269 га (а.с.7,51).

На підставі даного рішення ОСОБА_4 було видано чотири Державні акти на право власності на земельну ділянку: серії ЯК №899952, кадастровий номер земельної ділянки 0:08:003:0083 площею 0,1703 га, розташовану в с. Терло Старосамбірського району Львівської області; серії ЯК №899953, кадастровий номер земельної ділянки 0:08:003:0084 площею 0,1726 га, розташовану в с. Терло Старосамбірського району Львівської області; серії ЯК №899954, кадастровий номер земельної ділянки 0:08:003:0085 площею 0,2354 га, розташовану в с. Терло Старосамбірського району Львівської області; серії ЯК №899955, кадастровий номер земельної ділянки 0:08:003:0086 площею 0,1486 га, розташовану в с. Терло Старосамбірського району Львівської області, які зареєстровані державним реєстратором ОСОБА_15 13.09.2012 року.

Наведене свідчить про те, що вилученням частини земельної ділянки, яка була закріплена за господарством, яке розташоване по вул. вул.Центральній,165 в с. Терло Старосамбірського району, та перебувала у користуванні осіб, які входили до його складу, зокрема позивачів, без їх згоди суперечить положенням ст.141 ЗК України, а тому порушує їх права та охоронювані законом інтереси.

З технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки ОСОБА_4 в с. Терло Старосамбірського району, вбачається, що згідно акту встановлення та узгодження меж земельних ділянок від 23.09.2011 року ці межі було узгоджено і з ОСОБА_13, яка померла ще 11.01.2011 року, а із позивачами такі межі не узгоджувались.

Крім того, відповідно до довідки Терлівської сільської ради Старосамбірського району №97 від 22.04.2015 року земельними ділянками, які передані у приватну власність ОСОБА_4, до даного часу користується ОСОБА_7 (а.с.147).

Належні та допустимі докази того, що позивачі знали про оскаржувані ними рішення сільської ради та державні акти у час їх прийняття та видачі, у матеріалах справи відсутні, а відповідачі у порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України не довели протилежного.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачами строк звернення з позовом до суду не пропущено.

На підставі наведеного, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 задовольнити.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 29 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_4, Терлівської сільської ради Старосамбірського району, про визнання незаконними рішень сільської ради та визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки задовольнити.

Визнати незаконним рішенням 20-ої сесії 5-го демократичного скликання Терлівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області «Про вилучення та надання земельних ділянок» №329 від 30 вересня 2008 року.

Визнати незаконним рішенням 3-ої сесії 6-го демократичного скликання Терлівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 30.05.2011 року №45 «Про передачу у власність земельної ділянки» у частині передачі ОСОБА_4 безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,7269 га.

Визнати недійсними Державні акти на право власності на земельну ділянку, які видані ОСОБА_4: серії ЯК №899952, кадастровий номер земельної ділянки 0:08:003:0083 площею 0,1703 га, що розташована в с. Терло Старосамбірського району Львівської області; серії ЯК №899953, кадастровий номер земельної ділянки 0:08:003:0084 площею 0,1726 га, що розташована в с. Терло Старосамбірського району Львівської області; серії ЯК №899954, кадастровий номер земельної ділянки 0:08:003:0085 площею 0,2354 га, що розташована в с. Терло Старосамбірського району Львівської області; серії ЯК №899955, кадастровий номер земельної ділянки 0:08:003:0086 площею 0,1486 га, що розташована в с. Терло Старосамбірського району Львівської області, які зареєстровані 13.09.2012 року державним реєстратором ОСОБА_15.

Стягнути з ОСОБА_4 та Терлівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області по 121,80 грн. судового збору з кожного в користь ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: