Справа № 0907/2-6940/2011
Провадження № 22-ц/779/1584/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д. секретаря Капущак С.В.

з участю: представника апелянта - Кендиша В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» - Гусак Марії Миколаївни на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06/12/2007 р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 1981/07-К, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 1000000 гривень, який підлягає поверненню щомісячними платежами. На забезпечення позики відповідач надав позивачеві в іпотеку приміщення СТО по АДРЕСА_1, яке належить йому на праві власності на підставі договору про поділ майна від 23/05/2007 р. Оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за позикою, то позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договором між позивачем та відповідачем від 06/12/2007 р.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки на задоволення вимоги про стягнення з відповідача заборгованості станом на 08/04/2011 р. в сумі 7303495,05 гривень, з яких: 648148,12 гривень строкової заборгованості по кредиту, 351851,88 гривень строкової заборгованості по основному боргу, 21369,86 гривень строкової заборгованості по відсотках, 1180336,97 гривень простроченої заборгованості за відсотками, 5101788,22 гривень пені за прострочення заборгованості.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2015 позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - нежитлового приміщення СТО в АДРЕСА_1 (шлакобетонне), загальною площею 72,9 кв. м., зазначений в плані земельної ділянки за літ "А", належний ОСОБА_5 на підставі Договору про поділ нерухомого майна, посвідченого 23 травня 2007 р. нотаріусом Івано-Франківського МНО Фріс І.П. за реєстром №Д0553, зареєстрованим Івано-Франківським бюро технічної інвентаризації 23/05/2007 р. за № 1114/6ф, реєстраційний номер 18966040 та в реєстрі правочинів 23/05/2007 р. № 2105732 на задоволення вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" до ОСОБА_5 про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики № 1981/07-К від 06/12/2007 р. станом на 08/04/2011 р. в сумі 7303495,05 гривень, з яких 648148,12 гривень строкової заборгованості по кредиту, 351851,88 гривень строкової заборгованості по основному боргу, 21369,86 гривень строкової заборгованості по відсотках, 1180336,97 гривень простроченої заборгованості за відсотками, 5101788,22 гривень пені за прострочення заборгованості;

стягнення на вказаний предмет іпотеки звернуто шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України "Про іпотеку";

початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється за п. 1.4 договору іпотеки або відповідним суб`єктом і в порядку, що передбачений в Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні";

в іншій частині позову відмовлено.

На дане рішення представник ПАТ Банк Фінанси та Кредит - Гусак М.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд достовірно встановив, що право банку було порушено неналежним виконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань, а тому сума заборгованості підлягає стягненню за рахунок предмету іпотеки. Однак, у мотивувальній частині рішення суд не вказав які суми з розрахунку заборгованості взяв до уваги, а які відхилив. У підсумку суд не врахував 649333,24грн. заборгованості про яку просив банк та не зазначив з яких мотивів не взяв до уваги зазначену суму.

Апелянт також вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог та встановив початкову ціну предмету іпотеки, хоча банк не ставив такої вимоги перед судом.

Крім того, суд не взяв до уваги зміни позиції банку щодо способу реалізації предмета застави шляхом проведення прилюдних торгів.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному об'ємі.

В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів поданих у апеляційній скарзі, просив про їх задоволення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до п. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

В ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" вказано, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06/12/2007 р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 1981/07-К, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 1000000 гривень, який підлягає поверненню щомісячними платежами.

06/12/2007 р. між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, за яким на забезпечення позики № 1981/07-К від 06/12/2007 р. відповідач передав в іпотеку приміщення СТО по АДРЕСА_1, яке належить відповідачу на праві власності, на підставі договору про поділ нерухомого майна від 23/05/2007 р. В п. 2.1.14 договору іпотеки вказано, що у разі виникнення права на звернення стягнення на предмет іпотеки позивач має право на його продаж відповідно до цього договору.

Відповідно до п. 2.1.20 договору іпотеки позивач має самостійно визначати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 2.1.15 договору іпотеки позивач має право на дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки у разі нездійснення відповідачем щомісячних платежів, кредиту, процентів, неустойки. Сторони погодили зміни до кредитного договору.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на продаж предмету іпотеки з підстав та в порядку, передбачених в Законі України "Про іпотеку".

Проте, повністю з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Суд першої інстанції не перевірив розрахунки заборгованості за кредитом, уточнюючі позовні вимоги та заяви про збільшення позовних вимог, що призвело до помилкового вирішення справи.

Як пояснив представник банку в засіданні апеляційного суду та вбачається із заяви про збільшення позовних вимог, банком уточнено суму заборгованості, яка становить: 7952828,29 гривень, з яких: 611111,08 гривень строкової заборгованості по кредиту, 388888,92 гривень простроченої заборгованості по основному боргу, 23013,70 гривень строкової заборгованості по відсотках, 1281158,89 гривень простроченої заборгованості за відсотками, 5648655,70 гривень пені за прострочення заборгованості.

Вказані розрахунки були долучені до заяви про збільшення суми позовних вимог від 28.10.2014 року за вихідним номером 9-0003245/243834 та додатково вказані у заяві про розгляд справи без участі представника позивача від 04.02.2015 року, однак суд не дав їм правової оцінки.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 39 ЗУ "Про іпотеку" суд, при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки має право визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої в ст. 38 ЗУ "Про іпотеку", або продажу предмету іпотеки з прилюдних торгів, що встановлено в ст. 41 ЗУ "Про іпотеку".

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував останні подані представником позивача розрахунки заборгованості, які не спростовані відповідачем.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог банку з підстав зазначених вище.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» - Гусак Марії Миколаївни - задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - нежитлове приміщення СТО в АДРЕСА_1 (шлакобетонне), загальною площею 72,9 кв. м., зазначене в плані земельної ділянки за літ "А", належний ОСОБА_5 на підставі Договору про поділ нерухомого майна, посвідченого 23 травня 2007 р. нотаріусом Івано-Франківського МНО Фріс І.П. за реєстром №Д0553, зареєстрованим Івано-Франківським бюро технічної інвентаризації 23/05/2007 р. за № 1114/6ф, реєстраційний номер 18966040 та в реєстрі правочинів 23/05/2007 р. № 2105732 на задоволення вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" до ОСОБА_5 про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики № 1981/07-К від 06/12/2007 р. станом на 08/04/2011 р. в сумі 7952828,29 гривень, з яких: 611111,08 гривень строкової заборгованості по кредиту, 388888,92 гривень простроченої заборгованості по основному боргу, 23013,70 гривень строкової заборгованості по відсотках, 1281158,89 гривень простроченої заборгованості за відсотками, 5648655,70 гривень пені за прострочення заборгованості.

Способом реалізації предмету іпотеки визначити проведення прилюдних торгів. Початкову ціну встановити на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» 1827грн. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк