УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Наумчука М.І.,Олійник А.С.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода», третя особа - інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Ужгороді, про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна, за касаційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 травня 2007 року вона подала до Ужгородської міської ради письмову заяву про виділення земельної ділянки в АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку. Після проведення чергової сесії виконавчого комітету Ужгородської міської ради, позивач звернулася до земельного відділу за інформацією про прийняте рішення стосовно її питання, де їй повідомили, що рішення позитивне, а копію рішення вона отримає після його виготовлення. Вважаючи, що їй виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку, ОСОБА_6 замовила технічну документацію та розпочала будівництво житлового будинку.

Позивач зазначала, що 08 травня 2012 року вона отримала витяг із рішення Ужгородської міської ради від 23 травня 2008 року, відповідно до якого їй було відмовлено у наданні вищезазначеної земельної ділянки. У травні позивач звернулася до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області для отримання дозволу на реєстрацію самочинного будівництва. За проведення будівництва без дозвільних документів її притягнуто до адміністративної відповідальності, але було роз'яснено, що вона має право у порядку цивільного судочинства звернутися до суду із відповідним позовом про захист своїх прав.

З урахуванням уточнень, просила суд визнати за нею право власності на об'єкт нерухомого майна - самочинно збудовану будівлю по АДРЕСА_1 та зобов'язати КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» провести реєстрацію права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23 травня 2014 року, позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, що знаходиться по АДРЕСА_1. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Закарпатської області порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відсутність правовстановлюючого документу на самочинно збудоване нерухоме майно порушує право позивача володіти, користуватися та розпоряджатися ним, при цьому визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, не порушує права третіх осіб.

З такими висновками судів повністю погодитися не можна, з огляду на наступне.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 23 травня 2008 року № 727 ОСОБА_6 було відмовлено у наданні земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1

Постановою інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Закарпатської області № 346 від 13 червня 2012 року ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП - будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1, без будь-яких дозвільних документів.

Приписом інспекції ДАБК у Закарпатській області № 346 від 11 червня 2012 року позивача зобов'язано припинити будівельні роботи до усунення виявлених порушень та запропоновано приступити до виготовлення дозвільних документів.

Згідно витягу з рішення ХХ сесії VІ скликання Ужгородської міської ради від 19 грудня 2013 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» пп. 1.65 п. 1, міська рада вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_6 площею 0,0917 га (кадастровий номер :32:001:0345) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та передати її у власність.

Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 січня 2014 року ОСОБА_6 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0917 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно з ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Із роз'яснень викладених у п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вбачається, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

Визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК України.

Як вбачається з позовної заяви позивач просила суд визнати право власності на незавершений об'єкт будівництва, що складається з цокольного підвального поверху на підставі ст. 376 ЦК України.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 10, 214 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, не дотрималися принципу оцінки доказів, не встановили характер спірних правовідносин, не з'ясували та не перевірили належним чином чи завершено об'єкт будівництва, з огляду на що дійшли до передчасного висновку про задоволення позову.

Також, суди не звернули уваги, на те, що позивачу відведено та передано у власність земельну ділянку площею 0,0917 га (кадастровий номер :32:001:0345) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Ужгороді, по АДРЕСА_1, в той час як позивач ставить питання про визнання права власності на об'єкт незавершеного самочинного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, у порушення ч. 4 ст. 10, ст. 33 ЦПК України, суд першої інстанції не роз'яснив позивачу право на залучення до участі у справі належного відповідача, якою є Ужгородська міська рада.

Допущені судами неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення судів першої та апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 травня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
М.І. Наумчук
А.С. Олійник