У Х В А Л А Справа № 200/7364/15-ц

Провадження № 6/200/2532/15

13 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Литвиненка І.Ю.

при секретарі - Пеньківській А.О.,

за участю представника стягувача ОСОБА_1, третейського судді Кота Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську заяву ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 у квітні 2015 року звернувся до суду із заявою, у якій прохає скасувати рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «Дніпровський банківський союз» від 13 лютого 2015 року по справі № 1035/2015 за позовом до нього ПАТ «Приватбанк» про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що 13 лютого 2015 року діючим Третейським судом при асоціації «Дніпровській банківський союз» (справа № 1035/2015, суддя Кот Є.О.) ухвалено рішення про стягнення з нього на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 02 листопада 2012 року у розмірі 57284 гривні 78 копійок та витрат по оплаті третейського збору у сумі 650 гривень. Він, як сторона третейського розгляду та відповідач по справі, вважає, що рішення винесено з порушенням вимог чинного законодавства України і підлягає скасуванню. Так, відповідно до вимог п. 1 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа у якій воно прийнято, не підвідомча третейському суду. Норми ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» регулюють не тільки питання з надання споживчого кредиту, але й правовідносини, що виникають між сторонами кредитного договору вже під час його дії. Законом України № 2983-VІ від 03 лютого 2011 року «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено п. 14 згідно з яким, третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів послуг банку (кредитної спілки). Цей закон набув чинності 12 березня 2011 року. Тому, відповідно до вимог ст. 5, ч. 1 ст. 203 ЦК України, з 12 березня 2011 року угода, укладена сторонами про третейський розгляд спору є нікчемною. Відповідно до вимог п. 5 ст. 389-1 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, що не брали участі у справі. Він не отримував ухвали третейського суду про відкриття провадження у справі від 02 лютого 2015 року, а 13 лютого 2015 року отримав відразу копію рішення третейського суду. Через те, що третейське застереження, вказане у кредитному договорі є нікчемним, а також через те, що його, у порушення вимог ст. 15 Закону України «Про третейські суди» не було належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, повідомлено про час та місце розгляду справи третейським судом, з ним не було узгоджено склад третейського суду, прохає заяву задовольнити, рішення третейського суду скасувати, стягнути з третейського суду на його користь понесені судові витрати у сумі 609 гривень 30 копійок.

У судове засідання заявник не з'явився, звернувся із письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, свою заяву підтримав.

Суддя постійно діючого третейського суду при асоціації «Дніпровський банківський союз» ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заяви. Пояснив, що справу розглянув у відповідності до вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про третейські суди». ОСОБА_2 належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, але він у судове засідання не з'явився, письмових заяв та клопотань суду не надав. Він мав борг перед банком, який не сплачував. Тому він виніс рішення про стягнення з ОСОБА_2 боргу.

Представник стягувача - ПАТ «Приватбанк», заперечував проти задоволення заяви з тих підстав, що справу за позовом до ОСОБА_2 вирішено належним складом суду, так як згідно з п. 1.3 кредитного договору, сторони домовились про те, що спори, які виникають з цього договору, вирішуються у постійно діючому третейському суді при асоціації «Дніпровський банківський союз» одноособово, тим суддею, який призначається головою третейського суду. Внаслідок того, що сторони узгодили склад суду, визначивши його, як одноособовий, підстав для скасування рішення немає. Також, як на підставу відмови у задоволенні заяви, послався на рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, згідно з яким, дія норм ст.ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем і позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладання, так і під час виконання такого договору.

Згідно із вимогами ст. 389-1 ЦПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі, якщо третейський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду, протягом трьох місяців зо дня прийняття рішення, або зо дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 389-4 ЦПК України, за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, суд має право постановити ухвалу про відмову у задоволення заяви і залишення рішення третейського суду без змін, постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення суду. Згідно з вимогами ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано лише у разі, якщо 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейської угодою, або цим рішенням вирішено питання, які виходять за межі третейської угоди; якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідає вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Розглянувши заяву про скасування рішення третейського суду, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи у наданих учасниками процесу межах, суд приходить до висновку про те, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про третейські суди», склад цього суду формується шляхом призначення чи обрання третейських суддів (третейського судді). Якщо сторони не погодили кількісний склад третейського суду у третейському суді для вирішення конкретного спору, то третейський суд розглядає справу у складі трьох суддів. Виходячи з того, що на момент розгляду справи у третейському суді - 13 лютого 2015 року ОСОБА_2 не брав участі у розгляді справи, він не міг погодити кількісний склад суддів. Дійсно, в укладеному кредитному договорі зазначено, що сторони домовились про те, що спори, які виникають з цього договору, вирішуються у постійно діючому третейському суді при асоціації «Дніпровський банківський союз» одноособово. Ця умова кредитного договору не протирічить вимогам ст. 16 Закону України «Про третейські суди», згідно з якою склад суду узгоджується у третейському суді. Однак, при неузгодженні, справа розглядається у складі трьох третейських суддів. Виходячи з того, що склад суду не міг бути узгодженим з боку ОСОБА_2, справу слід було розглянути у складі трьох, а не одного, третейських суддів. Розгляд справи суддею третейського суду одноособово, є порушенням вимог п. 4 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, а відтак і підставою для скасування рішення цього суду.

Крім того, суд погоджується із висновком заявника ОСОБА_2 про те, що після 12 березня 2011 року, тобто з часу набрання чинності Законом України № 2983-VІ від 03 лютого 2011 року «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів послуг банку (кредитної спілки), що є недотриманням третейським судом вимог п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, і ще однією з підстав для скасування рішення третейського суду.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, внаслідок задоволення заяви, судові витрати стягуються з третейського суду на користь заявника у розмірі сплаченого ним судового збору - 609 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 293, 389-1-389-6 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду - задовольнити.

Рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «Дніпровський банківський союз» від 13 лютого 2015 року по справі № 1035/2015 за позовом ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - скасувати у повному обсязі.

Стягнути з постійно діючого третейського суду при асоціації «Дніпровський банківський союз» на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 609 гривень.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання до апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом п'яти днів зо дня її проголошення, а особами, що не брали участі у справі - протягом п'яти днів зо дня отримання її копії, через суд першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів зо дня її проголошення, або п'яти днів зо дня отримання її копії особами, що не брали участь у розгляді справи, якщо не буде оскаржена у встановленому порядку.

Суддя І.Ю. Литвиненко