Провадження № 2-2224/15
Справа № 760/1608/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Назарчук Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -
Позивач звернулася до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просила розірвати шлюб, укладений 14 липня 1995 року між позивачем і відповідачем, а також провести поділ майна подружжя, а саме: визнати за ОСОБА_3 право власності на ? квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача сплачений судовий збір.
Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різницю характерів та різні погляди на життя, у зв'язку з чим між сторонами постійно виникали непорозуміння, які привели до взаємного відчуження.
Позивач зазначає, що вони на даний момент не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, а тому вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновити його неможливо.
Посилається, що почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення, за таких обставин, не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків.
Тому вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновити його неможливо.
Крім того, позивач зазначає, що за час перебування у шлюбі з відповідачем, ними була придбана однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка є спільним майном подружжя, а тому підлягає поділу, як таке , що набуте в період шлюбу в рівних частках.
Враховуючи вищевикладене, просила позов задовольнити.
Позивач в судовому засіданні позов з урахуванням уточнень підтримала та просила суд його задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд до відома не поставив.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 липня 1995 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб від 20.01.2015 року, актовий запис № 702 (а.с.10).
Встановлено, що сторони на даний час не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків.
В судовому засіданні позивач пояснила, що вона втратила почуття кохання до відповідача, а тому перебування у шлюбі суперечить її інтересам.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін слід розірвати.
Крім того судом встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі, на ім'я відповідача було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23.03.2004 року (а.с.9).
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними.
Згідно ст. 68 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Як передбачено ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Зі змісту ч. 1 ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Таким чином, при спільній сумісній власності розміри часток заздалегідь не визначені, хоч і припускається, що вони рівні, тому право кожного із співвласників однаково поширюється на все спільне майно. Вони мають рівні права володіння, користування та розпорядження ним. При цьому частки можуть бути визначені при виділі або поділі майна з додержанням принципу їх рівності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Згідно ч.ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України вбачається, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Згідно роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
З вимогою про реальний поділ нерухомого майна в натурі сторони не звертались, заслуговуючих на увагу суду інтересів щодо залишення майна саме їй жодна зі сторін не зазначила та попередньо не внесла на депозитний рахунок суду відповідної грошової сум, тому суд вважає необхідним визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя і частки якого за сторонами визнаються рівними, та змінити режим спільної сумісної власності подружжя на ці об'єкти на режим спільної часткової власності.
Таким чином, спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має бути поділено шляхом визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за кожним по ? частини.
З огляду на викладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2070,60 грн.
Керуючись ст.ст.110, 112, 60, 63, 68-71 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, суд ,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, задовольнити.
Шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 14 липня 1995 року, актовий запис № 702, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розірвати.
Розділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, наступним чином:
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2070,60 грн.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: