Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/3190/15-ц Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Широкової Л.В., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 2 листопада 2015 року, -

встановила:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 17.06.2008 року в сумі 30171,55 грн.. Зазначало, що 17 червня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір із встановленням кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 113000 грн.. Позичальник умови кредитного договору тривалий час не виконувала і станом на 30.06.2015 року виникла вказана заборгованість.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 2 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд неправильно визначився із початком строку позовної давності і повинен був стягнути тіло кредиту, проценти за користування і пеню в межах строків позовної давності перед зверненням до суду.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач заперечує у задоволенні скарги і пояснила, що останній платіж вона здійснила у 2011 році.

Розглянувши справу, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що між сторонами існують договірні відносини, які не виконуються належним чином боржником, однак строк дії картки № 754461 закінчився 31.05.2012 року, а картка № 150963 не повязана із попередньою, тому вважав, що позов подано до суду із пропуском позовної давності.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», яке перейменовано на ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким відповідач отримала кошти в сумі 11300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 22,8 % річних на суму залишку заборгованості.

Згідно заяви ОСОБА_2 (а.с.6) остання погодилася, що ця Заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови), а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомлення з вказаними документами ОСОБА_2В засвідчила своїм підписом.

Умови кредитного договору ОСОБА_2 не виконувала і згідно розрахунку банку станом на 30.06.2015 року утворилася заборгованість в сумі 30171,55 грн., з яких : 10931,38 грн. заборгованість за кредитом, 14566 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2761,24 грн. комісії за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1412,93 грн. штраф (процентна складова) (а.с.4-5).

Пунктом 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.7-12) визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк.

Порядок нарахування процентів та наслідки невиконання умов договору визначено у п.8.6 розділу І та п.5.5 розділу ІІ Умов.

Термін дії кредитного ліміту повязано із терміном дії платіжної картки.

Крім того, пунктом 5.4 Умов встановлено, що погашення по Кредиту процентів відбувається щомісячно за попередній місяць, а кредиту в повному обємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Тобто, термін остаточного виконання зобовязання по сплаті кредиту визначено останнім днем місяця терміну дії платіжної картки, а строк звернення до суду повинен обчислюватися по кожному простроченому щомісячному платежу.

Згідно заяви позичальника ОСОБА_2 отримала картку № 754461 терміном дії по травень 2012 року.

Позов подано до суду 17.08.2015 року.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Згідно із ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Верховним Судом України викладено правову позицію з питань обчислення строків позовної давності та встановлення різних видів цивільно-правової відповідальності у справі № 6-116цс13, де зазначено, що оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку (ч.1 ст.264 ЦК України).

Згідно виписки по особовому рахунку по картковому рахунку 754461 останній платіж здійснено 25.06.2011 року (а.с.45).

Отже, відповідач з 1 червня 2012 року не вчиняла дій, що свідчать про визнання боргу, а тому суд першої інстанції правильно вважав пропущеним строк позовної давності, який розпочався з 01.06.2012 року і закінчився 31.05.2015 року.

Доводи позивача щодо продовження дії картки, видачею нової у 2011 році, колегія суддів не приймає до уваги.

Так, згідно п.3.6 Умов клієнт може отримати додаткову картку на своє імя, а також надати доступ до картрахунку довіреним особам. При наданні клієнтом в банк відповідної заяви та памятки клієнта, а також необхідного пакету документів, банк приймає рішення про відкриття клієнту або довіреній особі додаткової картки.

По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, шляхом надання клієнту карти з новим строком дії (п.п.3.1.3 п.3.1 Правил).

Згідно п.5.2 Правил погашення кредиту поповнення картрахунку отримувача здійснюється шляхом внесення коштів та зарахування їх банком на картрахунок.

25.06.2011 ОСОБА_2 отримала нову картку № 150963 з терміном дії по листопад 2014 року, остання операція по якій здійснена 25.07.2012 року (а.с.48-51).

Згідно роздруківки детального руху коштів по особовому рахунку ОСОБА_2 (а.с.44-48), остання отримала в банку 3 картки, по кожній з яких окремо ведеться облік руху коштів.

Поняття картрахунку визначено у п.2 Умов та Правил поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці.

Отже, виходячи із Умов та Правил, поняття особового рахунку та картрахунку не є тотожними. На одному особовому рахунку може обліковуватися кілька платіжних карт, погашення кредиту по кожній з яких відбувається самостійно, якщо вони не є додатковими.

Враховуючи інформацію про картрахунок № 150963 та зазначену роздруківку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено взаємозвязок між картрахунками № 754461 та № 150963, оскільки зняття коштів та їх погашення відбувалося окремо по кожному картрахунку і остання видана за 11 місяців до закінчення дії картки № 150963, а тому не може вважатися такою, що продовжує дію іншого картрахунку № 754461 з огляду на вимоги п.3.1 Правил.

Банком також не надано доказів, що ОСОБА_2 подавала заяву на отримання додаткової картки у відповідності до вимог п.3.6 Умов, строк дії якої також обмежений строком дії основної картки 31.05.2012 року (пп.3.1.2 п.3.1 Правил).

Із змісту заяви від 25.06.2011 року вбачається, що ОСОБА_2 виявила бажання оформити на своє імя платіжну карту «кредитка «універсальна», що разом із Памяткою клієнта, умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, тобто відкриття картрахунку № 150963 обумовлено укладенням іншого договору та є відмінним від картрахунку № 754461.

Вимог про стягнення заборгованості за договором від 25.06.2011 року банк не заявляв.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Під час судового розгляду справи відповідач просила застосувати наслідки пропуску позовної давності, а тому судом правильно відмовлено у задоволенні позову згідно ч.4 ст.267 ЦК України.

Врахування висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 24.06.2015 року щодо виплати процентів до дня повернення позики колегія суддів вважає неможливим з огляду на наступне.

Суд касаційної інстанції послався на вимоги ст.1048 ЦК України що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В той же час, цієї ж нормою передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

В договорі (п.5.4 та 5.5. Правил) сторони погодили, що проценти сплачуються щомісячно за попередній місяць, а тіло кредиту в повному обємі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці.

Кредит це розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на термін, визначений у договорі, на умовах платності та повернення (п.2 Умов та Правил).

За прострочення сплати кредиту передбачено нарахування процентів по підвищеній ставці або додаткової комісії та неустойку ( п.5.5 Умов, п.8.6 Правил).

Аналізуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст.1048 ЦК України у договорі сторони досягли домовленості щодо щомісячної сплати процентів і остання сплата повинна була бути проведена не пізніше наступного місяця після останньої дати повернення кредиту, тобто строку дії картки, яка визначена 31.05.2012 року.

Нарахування на прострочену заборгованість процентів, комісії, пені та штрафів відноситься до штрафних санкцій, що вбачається із правової позиції Верховного суду України, визначеної у постанові від 23.09.2015 року по справі № 6-1206цс15, а тому стягнення останніх можливо у межах позовної давності по основній вимозі, яка спливла і про застосування якої заявлено відповідачем.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 2 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді