Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2015 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В. при секретарі Нікулічевій А.С., з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представників відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування немайнової (моральної шкоди), -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути на його користь в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відшкодування моральної шкоди в сумі 25 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі, просили його задовольнити. Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітню дочку ОСОБА_7

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 27.05.2010 року (справа № 22ц-2876/10) було визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину за кожним на житловий будинок № 109 по вул. Східна у м. Миколаєві.

Відповідно до договору дарування від 16.04.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 284, ОСОБА_5 подарувала свою 1/2 частку на житловий будинок № 109 по вул. Східній у м. Миколаєві своїй дочці ОСОБА_9.

Право власності на зазначений будинок зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (прізвище змінено на "Щербіна" на підставі свідоцтва про шлюб серії 1-ФП № 064315 від 08.06.2010 року) в рівних частках.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2013 року по справі № 1423/17466/2012 зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей житлового будинку № 109 по вул. Східній в м. Миколаєві та вселено ОСОБА_1 до спірного житлового будинку.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2014 року по справі № 490/62/14-ц встановлено, що ОСОБА_1 з вересня 2007 року фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 1/2 частка якої належить йому на праві власності. В належній йому 1/2 частці житлового будинку в м. Миколаєві по вул. Східній, 109 він не проживає, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2013 року про його вселення до цього будинку не виконано фактично. В спірному будинку зареєстровані власник іншої 1/2 частки ОСОБА_6 з двома малолітніми дітьми та колишня дружина ОСОБА_1 та мати ОСОБА_6 - ОСОБА_5 зі своєю родиною.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до правоохоронних органів з заявами про порушення кримінальної справи відносно громадянки ОСОБА_5 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 162 КК України (порушення недоторканості житла), що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що неправомірними діями відповідачів, які виразилися у вчиненні ними перешкод позивачу у користуванні його майном, ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода. Тому слід стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі по 1000 грн. 00 коп. з кожного.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Керуючись п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі по 1000 грн. 00 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.В. Батченко