Справа №461/3027/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Волоско І.Р.,

при секретарі Підлужному Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третьої особи: Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання незаконним розпорядження голови Галицької районної адміністрації; визнання незаконним розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради; визнання недійсним свідоцтво про право власності на квартиру; усунення перешкод у користуванні приміщенням ,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просила зобовязати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користування горищем в будинук №5 на вул. Саксаганського у м.Львові шляхом демонтажу дверей на вході до горища та звільнення коридору до горища, що знаходиться між сходовою кліткою та приміщенням горища.

В ході судового розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги, просить визнати Розпорядження голови Галицької районної адміністрації «Про передачу квартир у власність громадян» від 12.02.1997 року №128, в частині передачі у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,90 кв.м. незаконним; визнати Розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради від 14.02.1997р. №096 «Про затвердження розпорядження голови Галицької районної адміністрації «Про передачу квартир у власність громадян» від 12.02.1997 року №128 в частині передачі у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 44,90 кв.м. незаконним; визнати свідоцтво про право власності на квартиру №10 загальною площею 44.90 кв.м. по вул. Саксаганського. 5 у м. Львові від 14.02.1997р. (реєстраційний №25139), що видане ОСОБА_3 недійсним; зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні горищем будинку №5 по вул. Саксаганського у м. Львові шляхом демонтажу дверей на вході до горища у будинку та звільнення коридору до горища, що знаходиться між сходовою кліткою та приміщенням горища (що в технічному паспорті позначено як приміщення коридору 10-1 площею 8,3 кв.м.)

Позов обґрунтовує тим, що вона являється власником квартири №7а у будинку №5 по вул. Саксаганського у м. Львові. ЇЇ квартира знаходиться на четвертому поверсі будинку, який в цілому складається з чотирьох поверхів та мезоніну, який і є горищем будинку. Вихід на горище влаштований з окремої сходової клітки у будинку з вулиці (з внутрішнього двору будинку). Відповідач володіє на праві власності квартирою №10, яка знаходиться на горищному поверсі (мезоніні). Вхід у її квартиру влаштований з коридору, який веде на горище будинку. Однак, відповідач поставила двері на вході до горища, чим створила перешкоди у користуванні горищем мешканцям будинку. Крім того, поставивши двері - відповідач захопила частину приміщення, що належить до горища тим самим збільшивши свою площу квартири. А саме зайняла частину сходової клітки площею 6.30 кв.м. та коридор до горища довжиною 3.40 м. Крім того, згідно свідоцтва про право власності на квартиру №10 від 14.02.1997р. коридор, через який можливий вхід на горище будинку перебуває у приватній власності відповідача. Вказує на те, що частина приміщення, що перейшла у власність відповідача шляхом приватизації на підставі розпорядження голови Галицької районної адміністрації являлась єдиним входом на горище будинку і відповідно не могла бути передана у власність одного квартиронаймача. Передача у приватну власність єдиного доступу до горища є також і порушенням будівельних норм та правил, оскільки у випадку пожежі, затоплення, тощо - доступу до частини горища, що залишалась у співвласності всіх решта мешканців будинку просто немає. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити в повному обсязі, згідно уточнених позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов заперечили з підстав викладених у письмових запереченнях. Просять відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Представник Галицької районної адміністрації ЛМР в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила; доводи позивача вважає надуманими такими, що не відповідають дійсним обставинам справи; зокрема, вважає, що відповідач не чинить перешкод у користування горищем.

Представник Виконавчого комітету ЛМР в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила; доводи позивача вважає надуманими такими, що не відповідають дійсним обставинам справи; зокрема, вважає, що відповідач не чинить перешкод у користування горищем.

Представник третьої особи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, про причини своєї не явки суд не повідомив.

Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази в їх сукупності та давши їм оцінку, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру №10 від 14.02.1997 року ОСОБА_3 належить у будинку по вул. Саксаганського, 5 у м. Львові на праві приватної власності квартира №10 загальною площею 44,9 кв.м. Зазначена квартира була надана родині відповідача в користування у 1940-х роках та в подальшому приватизована ОСОБА_3 згідно зі Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» у 1997 році (свідоцтво № Г-13434 від 14.02.1997р.).

При цьому, слід наголосити на тому, що у такому ж складі квартира була надана в користування родині ОСОБА_3 із моменту їх заселення, що підтверджується матеріалами наявної інвентарної справи будинку №5, які зокрема містять графічні матеріали із визначенням саме такої конфігурації квартири, яка складалася з тих же приміщень (у т.ч. з коридором 10-1, який відноситься до квартири).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру №10 вона складається з однієї кімнати (приміщення 10-3 на поверховому плані), кухні (приміщення 10-2), вбиральні (приміщення 10-4) та коридору (приміщення 10-1).

Відтак, об'єкт нерухомого майна в будинку по вул. Саксаганського, 5 у м. Львові, який належить ОСОБА_3, є за своєю природою помешканням, призначеним для проживання громадян, яке окрім цього, повинно бути ізольованим, тобто, відокремленим від інших об'єктів.

Зазначене кореспондує й нормам чинного законодавства України, які регламентують питання здійснення права власності, а зокрема ч.1 ст.316 ЦК України, відповідно якої особа здійснює своє право власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, а ст.47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Так, ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

А тому, безсумнівним є те, що ОСОБА_3 вправі на власний розсуд та виключно за своєю волею здійснювати право власності щодо належного їх майна - ізольованої квартири АДРЕСА_2, тобто в т.ч. визначати порядок користування ним, умови й порядок доступу до такого об'єкта сторонніх осіб тощо.

Як вбачається із матеріалів справи, в будинку №5 по вул. Саксаганського у м. Львові дійсно наявне приміщення мезоніну, яке не надане нікому у власність та є суміжним із квартирою №10. Фактично таке приміщення використовується як допоміжне приміщення будинку, для виконання окремих експлуатаційних робіт. При цьому, зважаючи на те, що на даний час у будинку №5 не облаштовано окремого доступу до такого приміщення мезоніну, ОСОБА_3 за власною волею надає за потреби можливість проходу через власну квартиру до мезоніну, позаяк її квартира є суміжною з ним (знаходиться на одному рівні) і містить вхід, що закривається дверима та знаходиться в коридорі квартири відповідача-1 (у приміщенні 10-1).

Той факт, що ОСОБА_3, зважаючи на об'єктивні обставини, надає іншим особам можливість доступу до власного помешкання для проходу до мезоніну, не може обумовлювати зміну правого статусу такого помешкання (квартири №10) та/або позбавляти ОСОБА_3 права власності на таку квартиру повністю чи частково.

Жодної обставини порушень норм закону при набутті права власності на квартиру №10 позивач не наводить та не обґрунтовує свої вимоги жодними законодавчими приписами, які дозволяють позбавити ОСОБА_3 її власності, а відтак, такі твердження позивача є голослівними і необґрунтованими.

Окрім того, як вбачається з позову, позивач оскаржує нібито протиправнео надання державою відповідачеву у власність спірної квартири №10 (у порядку приватизації).

Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При цьому, як свідчить практика Європейського Суду з прав людини (зокрема, рішення в справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006р., рішення в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003р.) навіть у разі, якщо публічний орган порушив закон чи допустив помилки у його застосуванні, суб'єкт приватного права не може відповідати за такі помилки публічних органів, а позбавлення особи майна на підставі цього є неприпустимим. Європейський Суд наголошує, що навіть у разі якщо майно чи право на майно були набуті особою з тим чи іншим порушенням зі сторони третіх осіб, позбавлення власника такого майна чи права на майно вимагають наявності підстав, що виправдовують такий захід з точки зору вимог ст.1 Першого протоколу згідно з її тлумаченням в усталеній практиці Суду. А згідно з усталеною практикою Суду, при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи, тобто, повинен дотримуватися принцип пропорційності.

Проте, існування достатніх і належних підстав для позбавлення ОСОБА_3 права власності на належну їй квартиру АДРЕСА_3 позивач не наводить. При цьому, обґрунтовуючи свої вимоги потребою в доступі до приміщень мезоніну через коридор квартири відповідача, позивач просить визнати недійсним свідоцтво на право власності на квартиру та визнати незаконними рішення органів місцевого самоврядування про приватизацію такої квартири, тобто, позбавляє ОСОБА_3 права власності на квартиру в цілому, що вочевидь є не обгрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки позивачами не надано жодних доказів щодо правомірності позовних, тому суд вважає такі вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 58-60, 78, 84, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 382, 391 ЦК України суд, -

вирішив :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третьої особи: Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання незаконним розпорядження голови Галицької районної адміністрації; визнання незаконним розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради; визнання недійсним свідоцтво про право власності на квартиру; усунення перешкод у користуванні приміщенням відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Р.Волоско.