АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
справа № 646/2162/15-ц Головуючий 1 інст. Сорока О.П.
Провадження № 22ц/790/5139/15 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: захист прав споживачів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» про визнання дії протиправними та відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

18 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Харківгаз», у якому просив суд визнати дії ПАТ «Харківгаз» по складанню акту від 18.09.2014 року щодо обстеження домоволодіння позивача протиправними, та визнати вказаний акт таким, що не має юридичної сили, зобовязати відповідача відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну внаслідок незаконного складання акту.

В обґрунтування позову посилався на те, що 14.01.2012 року між ним та ПАТ «Харківгаз» було укладено типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання. 18.09.2014 року працівниками ПАТ «Харківгаз» було складено акт обстеження домоволодіння позивача. Зазначений акт було складено без його присутності, точна суть вказаного документу позивачу не відома. Крім того, як зазначав ОСОБА_1, в період з 12.09.2014 року по 18.09.2014 року жодної претензії від позивача до ПАТ «Харківгаз» не надходило. Про жодні факти порушення, допущені ним під час користування газом, ОСОБА_1 не відомі.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що він не памятає, де він був 18.09.2014 року, однак, також не памятає, щоб до нього приходили двоє працівників ПАТ «Харківгаз» та складали акт. Вважає даний акт підробкою.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до ПАТ «Харківгаз», в тому числі, і 01.09.2014 року, у звязку з чим 18.09.2014 року робітниками ПАТ «Харківгаз» було здійснено виїзд до домоволодіння позивача та складено відповідний акт, який був предметом дослідження Харківським районним судом Харківської області при розгляді позову ОСОБА_1

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року позов позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» про визнання дії протиправними та відшкодування моральної шкоди, - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд не узяв до уваги надані ним докази, незаконно та необґрунтовано відмовив у задоволені позову. Крім того судове рішення суперечить п. 3 ч. 1 ст. 215 Цивільного процесуального кодексу України, а саме в ньому відсутня мотивувальна частина. Суд в рішенні не відобразив суть судового процесу і безпідставно визнав наявність обстеження домоволодіння 18.09.2014 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частинами 1, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 3, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного судочинства є свобода договору.

Відповідно до змісту ст.ст.11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає в тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 1 Типового Договору про надання населенню послуг з газопостачання від 14.01.2012 року (а.с.3-4), - Виконавець зобовязується безперервно надавати споживачеві, членам його сімї та іншим особам, зареєстрованим в квартирі, приватному будинку, послуги з газопостачання природного газу від групових резервуарних установок для побутових потреб з гарантійним рівнем надійності, безпеки, якості та величиною тиску, а споживач зобовязується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки та на умовах, передбачених договором.

В силу п. 33 вказаного Договору, у разі порушення виконавцем умов договору споживач може подати претензію, складену у довільній формі. Представники виконавця повинні зявитися за місцем виклику для складання відповідного акту та протягом 5 днів вирішити питання про усунення порушень, або надати споживачеві обґрунтовану відмову.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

14.01.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Харківгаз" було укладено типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання, про що свідчить вказаний договір. (а.с. 3-4).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 01.09.2014 року та претензій від 03.10.14 р. до Мерефянської філії ПАТ «Харківгаз» на підставі п.п. 29, 33 Договору 18.09.2014 року та 06.10.2014 року представниками Височанської дільниці Мерефянського філіалу ПАТ «Харківгаз» було відвідане домоволодіння ОСОБА_1

Актом від 18.09.2014 року встановлено, що відсутня ізолююча муфта, кран потребує заміни. Внутрішньобудинковий газопровід з кв. 1 до кв. 2 вказаної будівлі проходить через стіну у футлярі, що відповідає правилам вимогам Державних будівельних норм України «Інженерне обладнання будинків і споруд», які затверджені наказом Держбуду України від 23 квітня 2001 року № 101 і введені в дію з 01 серпня 2001 року (далі ДБН В.2.5.-20-2001) та ПБСГУ.

Листом № 01-19/1043 від 24.09.2014 року на заяву Позивачу від 01.09.2014 року (вх. № 198 від 01.09.2014 року) повідомлялося про те, що газифікація кв. 1 та кв. 2 житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, смт. Високий, відповідає проектній документації, яка знаходиться в архіві філії. Прокладка внутрішньобудинкового газопроводу до кв. 2 не суперечить вимогам ДБН та ПБСГУ. Заміна крану та ізолюючої муфти на газовому вводі планувалась на найближчий час.

П. 6 Наряду-допуску № 117 від 03.10.2014 року на проведення газобезпечних робіт у газовому господарстві від 03.10.2014 року зафіксовано проведення Відповідачем у домоволодіння Позивача демонтаж ізолюючої муфти, проведення заміни крану, встановлення ізолюючої муфти.

Листом № 01-23/1160 від 27.10.2014 року Позивачу на його претензії від 03.10.2014 року (вх. № 230 від 03.10.2014 року та № 231 від 03.10.2014 року) повідомлялось про те, що прокладка внутрішньобудинкового газопроводу до кв. 2 не суперечить вимогам ДБН, а саме: п. 4.23 та п. 6.23, в яких передбачено, що газопроводи в місцях проходів через зовнішні стіни будинків слід прокладати в футлярах з урахуванням вимог п. 6.23.

Відповідач, керуючись нормами Договору та ст. 37 Постанови КМУ від 09.12.1999 року № 2246 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання», відвідував домоволодіння позивача та задовольнив скарги та претензії його виходячи із наявності відповідних підстав для їх задоволення. Оскільки при відвіданні домоволодіння позивача не було встановлено порушень вимог Правил безпеки та Правил газопостачання (п.п. 22 п. 29 Договору), то задоволені були вимоги ОСОБА_3 в частині демонтажу ізолюючої муфти, проведення заміни крану, встановлення нової ізолюючої муфти.

Суд першої інстанції, аналізуючи зміст заявлених вимог і надані докази прийшов до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки відповідач не вийшов за межі своїх повноважень, не порушував умов Типового договору. Обстеження домоволодіння ОСОБА_1 було здійснено у звязку із його заявою від 01.09.2014 року про порушення правил безпеки газопостачання, а тому відповідач діяв відповідно до вимог законодавства.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави і для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: -