АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/318/15 Справа № 172/1050/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Порох К. Г. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

25 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання такими, що втратили право користування житлом, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 06.10.2014 року позовні вимоги задоволено частково, визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право проживання у будинку АДРЕСА_1. В задоволенні позовних вимог про визнання малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено /а.с. 38-40/.

Ухвалою суду від 21.11.2014 року внесено виправлення до цього рішення та ухвалено додаткове рішення щодо судових витрат /а.с. 53-54, 55-56/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення в частині задоволення позовних вимог - скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у їх задоволенні, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 68-69/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України та ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату права користування житлом члена сім'ї власника житла з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.01.1981 року належить будинок АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 9/.

24.11.2000 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження /а.с. 19/.

Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5, про що Виконкомом Чаплинської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області 09.10.2003 року зроблено актовий запис № 39 /а.с. 19/.

У будинку АДРЕСА_1 крім позивача зареєстровані ОСОБА_2 її син від першого шлюбу ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, та неповнолітня ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується домовою книгою /а.с. 15-19/.

У червні 2012 сторони розірвали шлюб, а у серпня 2012 року відповідачі пішли з будинку, та з цього часу там не проживають, що не заперечується сторонами. В матеріалах справи знаходиться договір оренди квартири від 01.08.2012 року, який підтверджує те, що ОСОБА_2 проживає у м. Дніпропетровську /а.с. 23-25/.

Також факт відсутності у будинку відповідачів підтверджується актом від 14.08.2014 року /а.с. 6/.

До суду ОСОБА_3 з вищевказаним позовом звернувся у серпні 2014 року, через два роки після того, як відповідачі без поважних причин у будинку не проживають.

При вищенаведених обставинах справи, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання ОСОБА_2 її сина ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, через їх відсутність у будинку без поважних причин понад один рік. Відносно неповнолітньої ОСОБА_5 рішення не оскаржено.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих нею доказів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що відповідачі не проживають у будинку з поважних причин, а саме через погрози їх життю зі сторони позивача, то суд не може прийняти їх до уваги, так як вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.