У Х В А Л А

25 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

суддів:Яреми А.Г., Охрімчук Л.І.,Сеніна Ю.Л., -
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Вороняцької сільської ради Золочівського району Львівської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Золочівського нотаріального округу, Реєстраційна служба Золочівського РУЮ, про визнання рішення сільської ради незаконним, визнання державного акта про право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив визнати рішення Х демократичного скликання Вороняцької сільської ради Золочівського району Львівської області № 54 від 23 травня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_5.» та державного акта про право власності на вказану земельну ділянку, а також договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки недійсними.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2014 року позов було задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вказане рішення суду апеляційної інстанції відмовлено.

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначеного судового рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 8 червня 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд вказаного судового рішення було залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків. У липні 2015 року ОСОБА_4 вимоги наведеної ухвали Верховного Суду України виконав.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судового рішення порушується питання про скасування рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року та залишення в силі рішення Золочівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2014 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 116, 118 ЗК України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 116, 118 ЗК України. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на:

постанову Вищого господарського суду України від 25 грудня 2012 року у справі про визнання договорів недійсними та державного акта на право власності на землю;

постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 травня 2013 року у справі про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу;

постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та її повернення;

постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 жовтня 2013 року у справі про визнання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку недійсним і зобов'язання повернути земельну ділянку;

постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 червня 2014 року у справі за первісним позовом про визнання державних актів на право власності на земельну ділянку та договорів купівлі-продажу недійсними й за зустрічними позовами про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним і припинення права власності та про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним;

постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі про визнання незаконним рішення селищної ради й недійсним державного акта на право власності на землю та про визнання права власності на земельну ділянку.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що позивач не є власником або користувачем спірної земельної ділянки та його права не порушені. Крім того, оскаржуване рішення Вороняцької сільської ради Золочівського району Львівської області № 54 від 23 травня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_5.» ухвалено у відповідності до правових приписів ЗК України, з урахуванням положень постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2013 року та на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір і межі спірної земельної ділянки (на підставі вищезазначеного рішення ОСОБА_5 було видано державний акт про право власності на спірну земельну ділянку). Також суд апеляційної інстанції вказав, що ознаки удаваності договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, закріплені в статті 235 ЦК України, відсутні.

В постанові Вищого господарського суду України 25 грудня 2012 року, що надана заявником як приклад, до спірних правовідносин застосовані правові приписи, закріплені в статтях 83 та 123 ЗК України, а також статтях 203 і 215 ЦК України. При цьому суд виходив з того, що згідно з рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів та розпорядженням Київської міської державної адміністрації спірна земельна ділянка знаходилася в архітектурній зоні, центральному історичному ареалі м. Києва, тому відсутність погодження проекту відведення земельної ділянки Головним управлінням охорони культурної спадщини виконкому Київради було порушенням положення статті 123 ЗК України. Крім того, спірні договори оренди та купівлі-продажу земельної ділянки були укладені на підставі незаконних актів органу місцевого самоврядування, тому підлягали визнанню недійсними на підставі статті 215 та частини першої статті 203 ЦК України.

Порівняння змісту указаного для прикладу судового рішення зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У відповідності до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 травня 2013 року суди розглядали справу про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року зазначено, що особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Проте, як вказувалося вище, ОСОБА_4 не був власником спірної земельної ділянки.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 жовтня 2013 року вказано, що вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. Як вище зазначалося, згідно з ухвалою суду касаційної інстанції від 2 березня 2015 року, про перегляд якої ставиться питання, державний акт про право власності на спірну земельну ділянку було видано на підставі законного рішення Вороняцької сільської ради Золочівського району Львівської області № 54 від 23 травня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_5.».

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 червня 2014 року встановлено, що позивач у справі, яка переглядалася, був власником спірних земельних ділянок, на відміну від ОСОБА_4

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 червня 2014 року вказано, що відсутність на час прийняття селищною радою рішення про надання громадянину земельної ділянки затвердженої у встановленому законом порядку документації, яка б встановлювала межі селища, призводить до перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту та зумовлює незаконність такого рішення селищної ради. Як вже зазначалося, Вороняцька сільська рада Золочівського району Львівської області прийняла оскаржуване рішення в межах своїх повноважень та на підставі норм матеріального права земельного законодавства.

Таким чином, порівняння змісту постанов Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаних постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статей 116 та 118 ЗК України.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до Вороняцької сільської ради Золочівського району Львівської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Золочівського нотаріального округу, Реєстраційна служба Золочівського РУЮ, про визнання рішення сільської ради незаконним, визнання державного акта про право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Л.І. Охрімчук Ю.Л. Сенін