ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1406/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2015 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

Обставини справи:

05.10.2015 Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" (далі Позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі Відповідач, Боржник) про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 15.04.2004 між Позивачем в особі Царичанського відділення №3003 (далі Банк) та Боржником укладено договір про надання кредиту, згідно з яким останній отримав кредит на загальну суму 34 000 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 21% річних, терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 14.04.2007. Оскільки Боржник належним чином не виконує свої зобовязання за угодою, Позивач просить суд стягнути з Відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 17.09.2015 становить 152 312,39 грн., яка складається з прострочена заборгованість по кредиту 34 000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 1 217,24 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту та процентів 17 349,77 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів 3 546,63 грн., втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу та процентів 96 198,75 грн.

Представник Позивача позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Вважає, що строк позовної давності не пропущено. Судове рішення за яким звернуто стягнення на заставне майно не виконано. Окрім цього з огляду предмет спору вказаного рішення, даний позов не є свідченням подвійного стягнення з Відповідача.

Представник Відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що строк позовної давності минув. Окрім цього Банк вже звертався з позовом про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставне майно. Вказане майно було вилучено державним виконавцем, однак погашення боргу не відбулося. Вважає, що Банк безпідставно звернувся з даним позовом за минуванням досить тривалого часу.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

встановив:

Відповідно до ст. ст.526, 530, 599 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним.

Виходячи з положень ст.ст. 626, 638 ЦК України, договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 628 ЦК України.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

15.04.2004 між Банком та Боржником укладено кредитний договір №164 (далі Кредитний договір), згідно з яким останній отримав кредит на загальну суму 34 000 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 21% річних, терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 14.04.2007.

Відповідно до умов Кредитного договору кредит надається готівкою з кредитного рахунку для споживчих потреб. Позичальник зобовязується проводити погашення кредиту щомісячно шляхом внесення готівки до каси банку починаючи з травня 2004 року. Останнє погашення кредиту в сумі 34 000 грн. здійснити не пізніше 14.04.2007 (п.п. 1.3, 1.4). Також, щомісячно мають сплачуватися відсотки до "25" числа кожного місяця, в сумі згідно з відомістю нарахованих відсотків, яка складається банком; перша сплата відсотків має бути здійснена в строк до 25.04.2004. (п.1.6.1.3).

Позичальник зобовязаний точно в строки, обумовлені цим договором, погасити кредит та своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено у договорі (п.3.3.4 Кредитного договору). За порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасно сплатити відсотки за користування кредитом позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення.

Банк свої зобовязання за Договором перед Боржником виконав, надавши останньому кредит, що Відповідачем не заперечується.

У порушення вищевказаних норм закону та умов кредитного договору Боржник зобовязання, відповідно до вказаного вище договору, належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Станом на 17.09.2015 заборгованість складається прострочена заборгованість по кредиту 34 000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 1 217,24 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту та процентів 17 349,77 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів 3 546,63 грн., втрат від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу та процентів 96 198,75 грн.

Однак як вбачається із матеріалів справи, рішенням Петриківського районного суду від 30.05.2006 у справі за позовом ВАТ Магдалинівського відділення ощадного банку України до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення боргу, задоволено позов та стягнуто з відповідачів 38 164 грн. заборгованості шляхом звернення стягнення на заставне майно пристосування ПСП (Дон-1500) 2003 року випуску, пристосування ПСП-10 (Дон-1500) 2003 року випуску, приставка КМД-6 (Дон-1500) 2003 року випуску.

Згідно акта опису й арешту майна від 10.07.2007 описано та накладено арешт на пристосування ПСП (Дон-1500) 2003 року випуску, пристосування ПСП-10 (Дон-1500) 2003 року випуску, приставка КМД-6 (Дон-1500) 2003 року випуску.

Як пояснили сторони, кошти від арештованого майно в повному обсязі не надійшли в рахунок заборгованості.

Представник Відповідача зазначив, оскільки майно було арештоване, а правовстановлюючі документи вилучені, то з'ясувати за скільки воно реалізоване та чому кошти не направлені на погашення у Відповідача не було змоги, так як цим питанням опікувався Банк.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2006 не виконано, що сторонами не заперечується.

Однак представник Відповідача надав квитанції про сплату на рахункм виконавчої служби коштів на виконання судового рішення від 30.05.2006 на загальну суму 6 600 грн.

Виходячи з аналізу положень статей 256, 267 ч.4, 257, 258 ч.2, 253, 261 ч.1 ЦК України, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня встановленого договором терміну його дії.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

При цьому позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Згідно із ч.ч. 1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, у Кредитному договорі домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Таким чином строк повернення кредиту закінчився 14.04.2007. Остання дата погашення заборгованості згідно розрахунку є 31.08.2006. Із позовною заявою, згідно відбитку штемпеля на конверті, звернувся 01.10.2015.

Надана Позивачем довідка №19/19-778 від 11.12.2015, згідно якої в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №164 від 15.04.2004 в рахунок погашення заборгованості здійснено зарахування 11.06.2015 1 909 грн., 28.08.2015 2 000 грн., 18.09.2015 1 000 грн., 30.10.2015 1 000 грн., не може свідчити про переривання перебігу строку позовної давності, оскільки зазначена сума внесена на рахунок Банку виконавчою службою у зв'язку із виконанням судового рішення від 30.05.2006. Окрім цього, зазначені кошти сплачені саме ОСОБА_2, що підтверджується наданими представником Відповідача копіями банківських квитанцій та довідкою ВДВС Петриківського РУЮ №02-40/3951 від 11.12.2015.

Як пояснив представник Відповідача, коштів з призначенням платежу на погашення заборгованості за Кредитним договором, Відповідачем не вносилися. Доказів щодо здійснення погашення заборгованості саме таким чином, Позивачем не надано.

За таких обставин, враховуючи термін дії Кредитного договору, дату останнього погашення заборгованості, а також дату звернення до суду, суд вважає, що строки давності звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом минув, поважні причини для поновлення позивачу строку для звернення до суду відсутні, а отже позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат на користь Позивача не здійснюється; відповідних клопотань з боку Відповідача не надходило.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено та підписано 25.12.2015.

Суддя ОСОБА_3