Справа №: 705/4145/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Кімстачова О.С.

з участю:

секретарів судового засідання Власової Т.Ю., Дехканбаєвої О.О., Романової О.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 державного педагогічного університету імені ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ректор ОСОБА_5 державного педагогічного університету імені ОСОБА_6 ОСОБА_7, про визнання незаконними наказів про переведення і звільнення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2015 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 державного педагогічного університету імені ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача: ректор ОСОБА_5 державного педагогічного університету імені ОСОБА_6 ОСОБА_7, про визнання незаконними наказів про переведення і звільнення з роботи, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позивач просила: визнати неправомірними дії ОСОБА_5 державного педагогічного університету імені ОСОБА_6 у частині одноосібної зміни умов трудового договору ОСОБА_1; визнати незаконним і скасувати п. 1.4 наказу по УДПУ ім. П.Тичини № 113-к/п від 30.06.2015 про звільнення ОСОБА_1; визнати незаконними наказ № 193-к/п від 23.12.2014 про переведення ОСОБА_1 з посади в.о. проректора з науково-педагогічної роботи (1,0 ставки), професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління за сумісництвом (0,5 ставки) на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління (0,5 ставки) у частині визначення ОСОБА_1 строку трудового договору по 30.06.2015, та наказу № 3-к/п від 13.01.2015 про переведення ОСОБА_1 з посади професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління з 0,5 ставки на посаду професора зазначеної кафедри 1,0 ставки у частині визначення ОСОБА_1 строку трудового договору по 30.06.2015; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління в ОСОБА_5 державному педагогічному університеті імені ОСОБА_6 з дня звільнення з 01.07.2015; стягнути з УДПУ ім. П.Тичини середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2015 до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_5 державний педагогічний університет імені ОСОБА_6 (далі Університети) подав письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки позов є необгрунтованим, оскаржувані накази про переведення і про звільнення ОСОБА_1 з роботи були законними, порушень трудових прав позивача не було. Окрім того, позивач пропустила встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк позовної давності щодо оскарження наказів про переведення № 193-к/п від 23.12.2014 і № 3-к/п від 13.01.2015.

Третя особа ОСОБА_7, ректор Університету, подав суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити ОСОБА_1 в задоволені її позовних вимог, вважаючи, що ці вимоги не грунтуються на вимогах закону, є безпідставними.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила викладені в позовній заяві обставини, просила задовольнити її позовні вимоги повністю.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх повністю, вказавши, що вони є законними, обґрунтованими, і підтверджені відповідними доказами.

Представник відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала подані відповідачем письмові заперечення проти позову і просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх безпідставними, такими, що суперечать закону. Пояснила, що оскаржувані позивачем накази про переведення і про звільнення були видані відповідно до діючого законодавства, що регулює трудові відносити у галузі вищої освіти, з дотриманням передбаченої законом процедури. За таких умов не вбачає підстав для визнання незаконними переведення позивача на посади з встановленням строку трудового договору до 30.06.2015 і подальшого її звільнення з посади професора.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила проти позову, з підстав наведених в письмових запереченнях третьої особи, вважала, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, позивач не довела, що Університет порушив конкретну норму закону при звільненні позивача чи при виданні наказів про її переведення з встановленням строку роботи до 30.06.2015.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши документи, надані сторонами в якості письмових доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 24.11.2014 була прийнята на роботу в Університеті на посаду в.о. проректора з науково-педагогічної роботи за її заявою від 21.11.2014, про що був виданий наказ № 180-к/п від 25.11.2014. Згідно з цим наказом вона була прийнята на цю посаду до погодження з міністерством її призначення. Цим же наказом ОСОБА_1 була прийнята на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління на 0,5 ставки, за сумісництвом.

За заявою ОСОБА_1 від 23.12.2014, з резолюцією ректора «До наказу, термін до 30.06.2015», вона згідно із наказом № 193-к/п від 23.12.2014 (пункт 1.1) з 24.12.2014 була переведена з посади в.о. проректора з науково-педагогічної роботи (1,0 ставки) та професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління за сумісництвом (0,5 ставки) на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління (0,5 ставки), терміном до 30.06.2015.

За заявою ОСОБА_1 від 25.12.2014, з резолюцією ректора «До наказу, терміном до 30.06.2015 р.», згідно із наказом № 3-к/п від 13.01.2015 (пункт 3.6) вона, професор кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління, з 13.01.2015 була переведена з 0,5 ставки на 1,0 ставки професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління, терміном до 30.06.2015.

Відповідно до ч. 6, 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VI (діє з 06.09.2014) (далі ЗУ «Про вищу освіту») педагогічні працівники призначаються на посаду та звільняються з посади керівником вищого навчального закладу. І під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу.

Як було встановлено під час судового розгляду, станом на 23.12.2014 та 13.01.2015, коли були видані оскаржувані накази про переведення, ОСОБА_1 не проходила конкурсний відбір на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління, порядок проведення якого затверджений вченою радою Університету.

За таких обставин керівник Університету ректор ОСОБА_7 керуючись нормами ч. 12 ст. 55 ЗУ «Про вищу освіту», яка передбачає, що в окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році, прийняв ОСОБА_1 на посаду професора кафедри за трудовим договором на строк до 30.06.2015, запланованої дати конкурсного заміщення відповідної посади професора. Таке рішення відповідача щодо строку трудового договору з ОСОБА_1 відповідають загальній нормі ч. 2 статті 23 КЗпП України про те, що строковий трудовий договір укладається також в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

ОСОБА_1 28.05.2015 подала заяву на участь у конкурсі на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління в Університеті. І 16.06.2015 рішенням вченої ради (Протокол № 12) за результатами голосування щодо обрання на вказану посаду професора ОСОБА_1 конкурс на заміщення вакантної посади не відбувся.

Посилання позивача на відповідь ОСОБА_5 міського центру зайнятості від 07.07.2015 № 01-23/1378 як на доказ укладення Університетом з нею безстрокового трудового договору, суд вважає необгрунтованими. Вказаний лист ОСОБА_5 МЦЗ містить лише відомості про основні характеристики вакантних посад, які були зазначені в звітності Університету, та не підтверджують умови конкретного трудового договору Університету із ОСОБА_1

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає недоведеним твердження позивача, що вона була переведена на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління з 23.12.2014 безстроково. Тому позовні вимоги щодо визнання незаконними наказів № 193-к/п від 23.12.2014 та № 3-к/п від 13.01.2015 у частині визначення ОСОБА_1 строку трудового договору по 30.06.2015 задоволенню не підлягають.

Наказом по Університету № 113-к/п від 30.06.2015, пункт 1.4, ОСОБА_1 була звільнена з посади професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління 30.06.2015 у зв'язку із закінченням терміну строкового трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

ОСОБА_1 відповідно до наказу № 3-к/п від 13.01.2015 про переведення її, професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління, з 0,5 ставки на 1,0 ставки повинна була працювати на вказаній посаді з 13.01.2015 до 30.06.2015.

30.04.2015 ОСОБА_1 ознайомилася під розпис із наказом Університету № 52-к/п від 27.04.2015 «про попередження», за яким вона була попереджена про закінчення терміну дії строкового трудового договору 30.06.2015 з Університетом.

Враховуючи, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання наказів про переведення № 193-к/п від 23.12.2014 і № 3-к/п від 13.01.2015 в частині визначення строку трудового договору по 30.06.2015 під час судового розгляду не встановлено, то суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 з посади професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління 30.06.2015 у зв'язку із закінченням терміну строкового трудового договору, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, було здійснене відповідачем законно. Тому позовні вимоги про визнання незаконним і скасування п. 1.4 наказу № 113-к/п від 30.06.2015 та поновлення ОСОБА_1 на посаді професора задоволенню не підлягають.

Позовну вимогу позивача ОСОБА_1 про стягнення на її користь з відповідача компенсації за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням за період з 01.07.2015 по день поновлення на роботі (на день ухвалення рішення в сумі 32 690 грн.), суд вважає такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи з такі мотиви.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік, суд приймає виключно в разі винесення ним рішення про поновлення цього працівника на роботі.

Судом встановлено, що вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання незаконним її звільнення з посади професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління в Університеті від 30.06.2015 та про поновлення її на вказаній посаді задоволенню не підлягають, тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення з відповідача компенсації за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням за період з 01.07.2015.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення на її користь з відповідача моральної шкоди в сумі 10 000 гривень суд ураховує такі обставини справи та норми закону.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свою вимогу про стягнення з відповідача компенсації в сумі 10 000 гривень тим, що їй завдано моральної шкоди, яка виразилася в незаконному звільненні з роботи, яка була єдиним джерелом доходів для її сім'ї; через це вона перебуває в стресовому стані, без засобів до існування; вона вимушена докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконне звільнення з роботи, якій вона присвятила багато років свого життя, спричинило їй значні моральні страждання.

Підстави відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, завданої працівнику, визначені статтею 237-1 КЗпП України. Цією статтею встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Судом не встановлено порушення відповідачем конкретних трудових прав та інтересів позивача, на які посилався останній; позивачем не надано суду доказів того, що вона зазнала яких-небудь негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних (моральних) страждань, чи втратила нормальні життєві зв'язки і від неї вимагалися додаткові зусилля для організації свого життя, у зв'язку з певними протиправними діями чи бездіяльністю відповідача.

У зв'язку з наведеним суд вважає, що вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача компенсації за моральну шкоду в сумі 10 000 гривень не підлягає задоволенню.

Отже, на підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що всі позовні вимоги позивача є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами, і тому позов не підлягає задоволенню повністю.

На підставі наведеного вище, керуючись ст. 3, 10, 11, 15, 57-61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 державного педагогічного університету імені ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ректор ОСОБА_5 державного педагогічного університету імені ОСОБА_6 ОСОБА_7, про визнання неправомірними дій ОСОБА_5 державного педагогічного університету імені ОСОБА_6 у частині одноосібної зміни умов трудового договору ОСОБА_1; визнання незаконним і скасування п. 1.4 наказу по УДПУ ім. П.Тичини № 113-к/п від 30.06.2015 про звільнення ОСОБА_1; визнання незаконними наказу № 193-к/п від 23.12.2014 про переведення ОСОБА_1 з посади в.о. проректора з науково-педагогічної роботи (1,0 ставки), професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління за сумісництвом (0,5 ставки) на посаду професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління (0,5 ставки) у частині визначення ОСОБА_1 строку трудового договору по 30.06.2015, та наказу № 3-к/п від 13.01.2015 про переведення ОСОБА_1 з посади професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління з 0,5 ставки на посаду професора зазначеної кафедри 1,0 ставки у частині визначення ОСОБА_1 строку трудового договору по 30.06.2015; поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді професора кафедри загальної педагогіки, педагогіки вищої школи та управління в ОСОБА_5 державному педагогічному університеті імені ОСОБА_6 з дня звільнення з 01.07.2015; стягнення з УДПУ ім. П.Тичини середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.07.2015 до дня поновлення на роботі; стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами по справі протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: О.С. Кімстачов