Провадження № 6/428/121/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Олійник В.М.,

при секретарі Гетьманцевій Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, до виконання зобовязань, -

ВСТАНОВИВ:

До Сєвєродонецького міського суду Луганської області звернувся з поданням державний виконавець відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, до виконання зобов'язань.

Своє подання заявник обґрунтовував тим, що у провадженні відділу ДВС Сєвєродонецького МУЮ знаходиться виконавче провадження ВП 21227602 по примусовому виконанню вимоги № 425/1 виданої 04.08.2008 року УПФУ в м.Сєвєродонецьку, про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в м.Сєвєродонецьку недоїмки зі страхових внесків у розмірі 5059,24 грн. 26 серпня 2010 року на підставі ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, та згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови направлено Боржнику разом з викликом до відділу ДВС для дачі пояснень щодо подальшої сплати даного боргу. Пунктом 2 цієї постанови Боржнику було наданий строк для самостійного виконання рішення суду, тобто до 03 вересня 2010 року. Згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про стягнення з Боржника виконавчого збору в сумі 505,92 грн., копію постанови направлено Боржнику.

Стягувач - УПФУ в м.Сєвєродонецька звернувся до відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції, із заявою про тимчасове обмеження Боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Тому на підставі вищевикладеного, та з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» від 4 листопада 2010 - року № 2677-VI державний виконавець звернувся до суду з даним поданням.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції, який подав подання до суду та явка якого в судове засідання була визнана обовязковою, в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, документи та докази обґрунтованості подання не надала. Однак на адресу суду, за підписом В.о. начальника відділу ОСОБА_2, було подано клопотання про розгляд подання за відсутності представника ВДВС Сєвєродонецького МУЮ, у звязку з неможливістю прибути в судове засідання через раніше заплановані виконавчі дії, подання просять задовольнити.

Згідно з положеннями ст.377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

З матеріалів подання вбачається, що 26 серпня 2010 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Пунктом 2 цієї постанови Боржнику було наданий строк для самостійного виконання рішення суду, тобто до 03 вересня 2010 року.

Стягувач - УПФУ в м. Сєвєродонецька звернувся до відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції, із заявою про тимчасове обмеження Боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» від 4 листопада 2010 - року № 2677-VI, який набрав чинність 9 березня 2011 року, передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням (пункт 18 частини 3 статті 11).

Згідно з ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання ним зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч.3 ст.269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для закордонних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадянина виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

За результатами розгляду подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке розглядається в порядку ст.377-1 ЦПК України, судом виноситься ухвала. При цьому, порядок тимчасового обмеження у праві виїзду, за межі України регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України».

Крім того, слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов'язань, тобто наявність лише самого зобовязання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Окрім того, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець повинен зазначити у поданні.

Взагалі відсутні будь-які документи, які б свідчили про проведену роботу державного виконавця.

Також у випадку заміни державного виконавця після відкриття виконавчого провадження до подання мають бути додані документи, які підтверджують, що з поданням до суду звернувся саме той виконавець, який здійснює виконання за конкретним виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів подання, на підтвердження доводів, викладених у поданні, державним виконавцем не надано жодних доказів. Також зі змісту подання не вбачається, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, має намір покинути територію України, відсутні дані про наявність у останнього закордонного паспорту.

Крім того суду не було надано документів та доказів зазначених в ухвалі про відкриття провадження, а саме: опису документів виконавчого провадження; матеріалів виконавчого провадження для огляду в судовому засіданні; документів, які підтверджують, що з поданням до суду звернувся саме той виконавець, який здійснює виконання за конкретним виконавчим провадженням оскільки з поданням звернулась ОСОБА_3, а постанову про відкриття провадження винесено ОСОБА_4, а з наданих матеріалів вбачається, що підставою для звернення з даним поданням стала заява стягувача - УПФУ в м.Сєвєродонецька до ВДВС Сєвєродонецького МУЮ про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

У відповідності до думки ВСУ викладеної 01.02.2013 року у «Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України»: у випадку неявки до суду державного виконавця, якщо його явка визнана судом обов'язковою, та/або неподання до суду витребуваних документів виконавчого провадження суд відмовляє в задоволенні подання.

За таких обставин, враховуючи вимоги законодавства, якими регулюються порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, те, що державним виконавцем, явка якого визнана судом обовязковою, не подано до суду витребувані документи у відповідності до ухвали суду від 19.11.2015 року в підтвердження обґрунтованості подання, ненадання доказів ухилення боржника від виконання обовязку, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зазначеного подання.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст.210, 293, 377-1 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, до виконання зобовязань.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу суду було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник