АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 658/2186/15-ц Головуючий в І інстанції Батовріна І.Г.
Номер провадження: 22-ц/791/3358/15 Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від «26» жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

11 червня 2015 року позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 03.10.2014 року між нею та відповідачем був укладений договір №010275 фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль Geely MK-Cross вартістю 90000 грн.

За умовами договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та умовах, передбачених договором.

Згідно з п.1.7 договору предмет лізингу передається лізингоодержувачу у строк не більше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу т.т. 45000 грн.), комісії за організацією та оформлення договору (10% від вартості предмета лізингу т.т. 9000 грн.) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу т.т. 2700 грн.).

В день укладення договору був сплачений авансовий платіж двома платежами 36000 грн. і 9000 грн., а 08.10.2014р. 9000 грн. комісії за організацію договору.

Свої зобовязання вона виконала, однак відповідач до 23 березня 2015 року не передав їй предмет лізингу, а запропонував здійснити доплату через здороження автомобілів та сільгосптехніки в Україні з обєктивних причин.

Вимогу про доплату вважає порушенням п.1.6 договору.

05 травня 2015 року вона направила відповідачу письмове повідомлення про розірвання договору з вимогою про повернення сплачених коштів, однак воно залишилося без відповіді.

Позивачка просила стягнути з товариства «Лізингова компанія «Автофінанс» кошти в сумі 54000 грн., неустойку в розмірі 2700 грн., 3% річних у розмірі 355,20 грн. та інфляційні втрати в сумі 8910 грн., а всього 65965,20 грн.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 26 жовтня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_5 сплачені на виконання договору фінансового лізингу кошти в розмірі 54000 грн.

В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, товариство подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, просило його скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник товариства апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, ОСОБА_5 і її представник просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного Кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом (ст. 2 цього ж Закону).

За приписами ч.1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Із матеріалів справи вбачається, що 03 жовтня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» і ОСОБА_5 був укладений договір №010275 фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль Geely MK-Cross.

Згідно з п.1.2. договору вартість предмета лізингу на момент укладання договору та розмір авансового платежу вказується в додатку №1 до даного договору, який є його невідємною частиною.

У разі зміни вартості предмета лізингу (п.1.6 договору) з моменту укладення даного договору до повної сплати авансу лізингоодержувачем, останній повинен єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту купівлі предмету лізингу та передачі його лізингоодержувачу, з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент його передачі.

Поняття «авансу» дано у визначеннях договору фінансового лізингу, де вказано, що це сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі вказаному в додатку №1 до даного договору, сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу.

У додатку №1 встановлено вартість предмета лізингу 90000 грн., відсоток платежів 50%, і сума виплати складає 45000 грн.

Позивачкою у день укладання договору 03.10.2014 року на користь відповідача було сплачено авансовий платіж двома платежами 36000 грн. та 9000 грн., а 08.10.2014 року 9000 грн. комісії за організацію договору.

У пункті 4.1 договору передбачено, що лізингодавець передає предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання авансового платежу на свій (лізингодавця) поточний рахунок та комісії за передачу предмета лізингу, відповідно до умов договору.

Крім того, пунктом 4.8 договору визначено, що лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі з моменту сплати авансового платежу в повному обсязі до моменту підписання акту приймання-передачі предмету лізингу, тобто в строки, передбачені п.4.1 даного договору.

Таким чином, оскільки позивачка здійснила належні за договором платежі, то відповідач зобовязаний був до 01 лютого 2015 року передати ОСОБА_5 предмет лізингу, однак свої зобовязання він не виконав.

І лише 03 квітня 2015 року повідомив позивачку про здорожчання автомобілів та сільськогосподарської техніки в Україні та запропонував можливі варіанти розвитку подій, крім належного виконання ним умов договору по передачі автомобіля.

Сторони погодили, згідно з пунктом 1.6 договору, що доказом зміни вартості предмета лізингу є рахунок-фактура чи прайс-лист від офіційного дилера (виробника).

Таких доказів відповідачем надано не було, як і доказів придбання товариством предмету лізингу на час існування між сторонами договірних відносин.

Оплата комісії за передачу предмета лізингу, на думку колегії, має здійснюватися лізингоодержувачем лише при наявності предмета лізингу і до моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, що слідує із пункту 4.8 договору та додатку №2 до договору.

Отже, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та стягуючи на її користь сплачені нею лізингові платежі, суд першої інстанції підставно виходив з порушення прав позивачки відповідачем через невиконання останнім умов договору фінансового лізингу і відтак постановив законне і обґрунтоване рішення, висновки якого не спростовані доводами апеляційної скарги.

Так, доводи апеляційної скарги про те, що у п.4.8 договору маються на увазі лізингові платежі, що входять до «другого лізингового платежу» (п. 8.2.3 договору), які необхідно сплачувати на початку «строку лізингу», який починається з дати передачі предмета лізингу згідно із п.2.2 договору, є, на думку колегії, лише припущенням відповідача та не відповідає фактичному змісту цього пункту договору.

З огляду на вищезазначене апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» відхилити.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук