АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Москаленко К.О.
№ 22-ц/796/8969/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль», Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києва, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївна, про визнання договору іпотеки припиненим,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києва, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., про визнання договору іпотеки припиненим задоволено частково.

Визнано припиненим договір іпотеки від 04 липня 2014 року №014/8-112/65011 укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 з 21 червня 2011 року.

В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 243,60 грн.. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення іпотеки з тих підстав, що за рішенням суду розірваний кредитний договір, зобов'язання за яким було забезпечено іпотекою. Розірвання договору за рішенням суду припиняє його дію на майбутнє, не скасовує сам факт укладання та дії договору включно до моменту його розірвання. При цьому продовжують діяти умови кредитного договору щодо зобов'язання сторін, передбачені спеціально для застосування у випадку порушення зобов'язань і після розірвання договору. Розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може бути забезпечене виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

В судове засідання представники ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києва, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. не з'явилися, повідомлені належним чином про місце і час розгляду справи, а тому колегія суддів дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Представник ОСОБА_4, ОСОБА_5 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_4 і ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 липня 2007 року між ВАТ «РайффайзенБанк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор), та ОСОБА_4 (позичальник) було укладено кредитний договір № 014/08-112/65011, за умовами якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав ОСОБА_4 кредит в розмірі 176 200,00 доларів США зі сплатою 13,50% річних за користування кредитом строком до 03 липня 2017 року (а. с. 9-13, т. 1).

В забезпечення зобов'язань за кредитним договором 04 липня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (іпотекодавець), від імені якого діяла ОСОБА_5, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1261д. Відповідно до умов даного договору іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 14-16, т. 1).

Вказана квартира була придбана ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спільну власність за договором купівлі-продажу від 18 серпня 2003 року посвідченого Краковецькою А.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 3236 (а. с. 17, т. 1).

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2011 року, яке набрало законної сили 21 червня 2011 року, було розірвано укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 кредитний договір №014/08-112/65011 від 03 липня 2007 року. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 598 817,83 грн., витрати по сплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 1828,50 грн., а всього стягнуто 1 600 646,33 грн. (а. с. 19).

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не виконав вказане рішення, в грудні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просило звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, а отримані від реалізації предмета іпотеки кошти направити на погашення заборгованості перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/08-112/65011 від 03 липня 2007 року, яка станом на 21 червня 2011 року становить 210719,42 доларів США, що еквівалентно до курсу НБУ станом на 21 травня 2013 року 1 683 590,15 грн., шляхом продажу на прилюдних торгах передбаченої діючим законодавством України у межах процедури виконавчого провадження, звернення стягнення на майно через органи Державної виконавчої служби України; покласти на відповідачів заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки на період до його реалізації; початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати припиненим договір іпотеки від 04 липня 2014 року №014/8-112/65011 укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4; скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, що була накладена у зв'язку із укладенням договору іпотеки; внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про зняття заборони відчуження предмета іпотеки за договором іпотеки; виключити з Державного Реєстру іпотек запис про обтяження квартири АДРЕСА_1 виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 реєстраційний № 1261д. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_4 посилався на те, що встановлена згідно з договором від 04 липня 2014 року №014/8-112/65011 іпотека є припиненою внаслідок розірвання кредитного договору №014/08-112/65011 від 03 липня 2007 року на підставі заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2011 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_4, визнавши припиненим договір іпотеки від 04 липня 2014 року №014/8-112/65011, та відмовив у задоволенні первісного позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». За висновком суду підставою для припинення іпотеки є припинення зобов'язань за кредитним договором внаслідок його розірвання.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом було неправильно застосовано положення норм матеріального права.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, а майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника за основним зобов'язанням на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір розривається в судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

Зважаючи на зазначені правові норми, за загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання.

Таким чином, розірвання договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може бути забезпечене виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про припинення іпотеки та відповідно, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013р. у справі № 6-73цс13).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 неналежним чином виконує свої обов'язки за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2011 року, яке набрало законної сили 21 червня 2011 року, було стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 598 817,83 грн. Відповідачі не надали суду доказів на підтвердження виконання вказаного рішення суду.

Відтак, вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах передбаченої діючим законодавством України у межах процедури виконавчого провадження, звернення стягнення на майно через органи Державної виконавчої служби України із встановленням початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій є законними та обгрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині покладення на відповідачів заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки на період до його реалізації за відсутності відповідних правових підстав. Звертаючись до суду з вказаними вимогами, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не було наведено обґрунтувань необхідності захисту його прав у такий спосіб.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 також посилався на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом його дії: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України від 2 жовтня 1992 року «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що в позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Проте, набрання чинності вказаним Законом не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до правового висновку Верховного суду України, висловленого в постанові від 27 травня 2015 року у справі №6-57цс15 та постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-781цс15, поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Враховуючи викладене, ухвалене з порушенням норм матеріального права рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 і ОСОБА_5, про визнання припиненим договору іпотеки.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір по 1720,50 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка передана в іпотеку ОСОБА_4 Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» на підставі договору іпотеки від 04 липня 2014 року №014/8-112/65011 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Краковецькою А.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 18 серпня 2003 року за реєстровим № 3236, в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за Кредитним договором № 014/08-112/65011 від 03 липня 2007 року, яка станом на 21 червня 2011 року становить 210719,42 доларів США, що еквівалентно до курсу НБУ станом на 21 травня 2013 року 1 683 590,15 грн., шляхом продажу на прилюдних торгах у порядку, передбаченому діючим законодавством України у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києва, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївна, про визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 1720,50 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 1720,50 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді