Справа № 362/2054/13-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С.В.
Провадження № 22-ц/780/4718/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 20 26.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

26 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів Сержанюка А.С., Олійника В.І.

При секретарі - Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_6 із 1973 року . За час сумісного проживання ними збудовано будинок за адресою ; АДРЕСА_1

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року .

ОСОБА_7 , син позивача , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2011 року частково задоволено позов ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно . Визнано за ОСОБА_5 , ОСОБА_4 по 1/3 частини за кожною право власності в порядку спадкування після померлого ОСОБА_7 на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою ; АДРЕСА_1

Вказаним рішенням встановлено , що ОСОБА_6 відповідно до договору дарування від 07 грудня 1994 року подарував ОСОБА_7 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою ; АДРЕСА_1. Рішення набрало законної сили 09 листопада 2011 року.

Отримавши копію рішення у жовтні 2012 року , позивач дізналась ,що будинок, який є спільною власністю подружжя, подарований ОСОБА_6 у 1994 році сину - ОСОБА_7, однак дозволу на його відчуження вона чоловіку не надавала.

Згідно ст. 48 ЦК України ( чинній на час відчуження будинку) договір дарування є недійсним , оскільки ущемлює особисті і майнові права дітей .

Позивач просила визнати недійсним договір дарування будинку , укладений

07 грудня 1994 року від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 . посвідчений Васильківською районною державною нотаріальною конторою Київської області, за реєстровим № 4131, через ненадання нею на це, як дружиною яка має право на частку спільного сумісного майна подружжя, відповідного дозволу.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2014 року позов задоволено .

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права , та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, визнати договори дарування недійсними .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року), його вимоги щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності нового ЦК України, застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої зазначеного ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст.41 і 42 ЦК України (в редакції 1963 року), угодами визнаються дії громадян, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть укладатися в письмовій формі.

Відповідно ст.48 ЦК України (в редакції 1963 року), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

За змістом ст.112 ЦК України (в редакції 1963 року), майно може належати на праві спільної власності двом громадянам. Спільна власність без визначення часток є сумісною власністю.

Положеннями ст.ст.22 і 23 КпШС України (що діяв станом на грудень 1994 року - час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Поняття та здійснення дарування визначено положеннями Глави 22 ЦК України (в редакції 1963 року).

Відповідно до положень п.35 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (затверджена наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18.06.1994 року), справжність підпису на заяві другого з подружжя про згоду на відчуження спільного майна повинна бути засвідчена в нотаріальному порядку, а в разі особистого подання такої заяви нотаріусу, останній встановлює особу заявника та перевіряє справжність його підпису, про що робить відмітку на заяві, і вказує назву документа, який посвідчує особу, номер, дату видачі і назву установи, що його видала.

Згідно з положеннями ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.257 та ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, загальна тривалість якої складає три роки, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 16 червня 1973 року уклала шлюб із ОСОБА_6, якій помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. ( а.с. 4, 7)

Згідно договору дарування від 07 грудня 1994 року , посвідченого Васильківською районною державною нотаріальною конторою Київської області, за реєстровим № 4131, ОСОБА_6 подарував ОСОБА_7, будинок АДРЕСА_1, який як зазначено у договорі належав ОСОБА_6 на праві особистої власності на підставі свідоцтва від 27 січня 1987 року, зареєстрованого в Білоцерківському БТІ за реєстровим номером 2255. ( а.с. 5-6, 76-79)

ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ( а.с. 8) .

Згідно заяви від 5 грудня 1994 року на ім'я Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області, позивач надала згоду на здійснення дарування вищезазначеного спірного будинку чоловіком синові.( а.с. 87)

Відповідно до висновку експерта № 790-ВКЕ від 8 січня 2014 року, підпис від імені ОСОБА_4 у заяві від 05 грудня 1994 року виконаний не нею, а іншою особою з наслідуванням її дійсних підписів з попереднім тренуванням.( а.с. 125-128).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду від 25 жовтня 2011 року у цивільній справі № 2-1846/11, за ОСОБА_4, ОСОБА_5 визнано право власності на 1/3 частину спірного будинку в порядку спадкування за кожною після смерті ОСОБА_7.(а.с. 9)

Враховуючи недотримання вимог законодавства (ст. 48 ЦК УРСР в редакції 1963 року - відсутня згода подружжя на відчуження майна) при укладенні 07 грудня 1994 року договору дарування ,суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання його недійсності та необхідності скасування.

Суд першої інстанції вірно вважав , що відповідачем ОСОБА_2, яка є представником інтересів неповнолітньої ОСОБА_3 та її представником, не надано будь-яких об'єктивних доказів порушення ОСОБА_4 строків позовної давності на звернення до суду з зазначеним позовом., оскільки як видно із матеріалів цивільної справи 2 -1846/11 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування , із позовом до Васильківського міськрайонного суду Київської області , позивачі звернулися 21 липня 2011 року, а з позовом про визнання договору дарування недійсним 04 квітня 2013 року , в межах трирічного строку позовної давності .( а.с. 200-205). Доказів ,що ОСОБА_4 була обізнана раніше 21 липня 2011 року про договір дарування , відповідач суду не надала .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції , відповідно до ст. 303 ЦПК України , колегія суддів вважає рішення законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права , відповідає фактичним обставинам справи , доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України , колегія суддів ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді