Справа № 448/221/15 Головуючий у 1 інстанції: Борисенко В.В.
Провадження № 22-ц/783/4403/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М. Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: прокурора Лящука Т.І.,

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Мостиської міської ради Львівської області на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06 травня 2015 року у справі за позовом прокурора Мостиського району Львівської області в особі Мостиської міської ради Львівської області до ОСОБА_2, з участю третьої особи Державної інспекції сільського господарства у Львівській області про відшкодування шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року прокурор Мостиського районув особі Мостиської міської ради Львівської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, з участю третьої особи Державної інспекції сільського господарства у Львівській області та просив суд постановити рішення про звільнення відповідачкою самовільно зайнятої нею земельної ділянки площею 0,0012 га, що розташована на території Мостиської міської ради Львівської області, а саме по вул. Сагайдачного, 7/1, в м. Мостиська Львівської області, зобов'язавши її привести вказану земельну ділянку у придатний для використання за цільовим призначенням стан та повернути таку в розпорядження Мостиської міської ради Львівської області.

Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідачкою порушено норми земельного законодавства, так як в результаті добудови приміщення до власної квартири відповідачка самовільно зайняла вказану вище земельну ділянку, що відноситься до земель житлової та громадської забудови м. Мостиська Львівської області.

16.07.2014 року інспектором Держсільгоспінспекції по даному факту було складено протокол та видано припис № 451 про усунення порушень земельного законодавства з терміном виконання до 16.08.2014 року, який відповідачкою не виконано. Відтак, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 06 травня 2015 року у справі за позовом прокурора Мостиського району Львівської області в особі Мостиської міської ради Львівської області до ОСОБА_2, з участю третьої особи Державної інспекції сільського господарства у Львівській області про відшкодування шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки відмовлено за безпідставністю.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив заступник прокуратура Львівської області в інтересах держави в особі Мостиської міської ради Львівської області. Вважає рішення суду незаконним, оскільки таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд порушив ухвалюючи оскаржуване рішення вийшов за межі позовних вимог та прийняв рішення про відмову в задоволенні позову щодо відшкодування шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, хоча така вимога не заявлялась. Крім того, поза увагою суду залишився той факт, що Мостиською міською радою рішення щодо передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_2 не приймалось. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Лящука Т.І. на підтримання апеляційної скарги, відповідачки ОСОБА_2 на її заперечення, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволені вимог позивачу районний суд виходив з того, що дійсно відповідачка провела добудову до власної квартири, що знаходиться по вул. Сагайдачного, 7/1, в м. Мостиська Львівської області, самовільно зайнявши прилеглу до неї земельну ділянку площею 0,0012 га, не виготовивши на той час на таку жодних правовстановлюючих документів, проте відповідачка не ухилилася від відповідальності за вказане порушення та виконала винесений відносно неї припис Держсільгоспінспекції, та на даний час продовжує оформлення права власності на спірну земельну ділянку, у зв'язку з чим до неї немає жодних претензій ні з боку Держсільгоспінспекції, ні Мостиської міської ради, а також з боку інших осіб.

Однак з таким висновком колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звернувся в суд з позовом щодо звільнення відповідачкою самовільно зайнятої нею земельної ділянки площею 0,0012 га, що розташована на території Мостиської міської ради Львівської області, а саме по вул. Сагайдачного, 7/1, в м. Мостиська Львівської області, зобов'язавши її привести вказану земельну ділянку у придатний для використання за цільовим призначенням стан та повернути таку в розпорядження Мостиської міської ради Львівської області, оскільки законний підстав для заняття вказаної земельної ділянки у відповідачки немає, так як відсутня технічна документація для добудови кухні та веранди, відсутній дозвіл на початок будівельних робіт, відсутні правовстановлюючі документи на самовільно зайняту земельну ділянку.

Пунктом "б" ч.1 ст.211 Земельного кодексу України передбачено, що за самовільне зайняття земельної ділянки громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

У зв'язку з виявленням порушення вимог ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України державним інспектором відділу контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства у Львівській області ОСОБА_3, відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за вказане порушення та видано припис про взяття відповідачкою дозволу на виготовлення детального плану території для подальшого отримання правовстановлюючих документів на прибудоване приміщення.

За вказане правопорушення відповідачкою сплачено накладений на неї штраф в розмірі 170 грн., що стверджується копією квитанції № 42 (а.с.11).

Щодо вказаного вище припису, сесією Мостиської міської ради Львівської області прийнято рішення про надання дозволу на розроблення детального плану території для добудови веранди та кухні до квартири, що знаходиться за адресою: вул. Сагайдачного, 7/1, в м. Мостиська Львівської області (рішення № 69 від 01.10.2014 року).

28.08.2001 року виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області було прийнято рішення № 500, яким відповідачці надано дозвіл про перенесення дверей та добудову веранди до житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Сагайдачного, 7/1, в м. Мостиська Львівської області, а також цим же рішенням вирішено, що після завершення робіт провести благоустрій прилеглої території.

Згідно копії квитанції № 11042394-1 від 05.005.2015 року відповідачкою внесено на рахунок ЛРФ ДП "Центр державного земельного кадастру" певну суму з метою оформлення правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно положень ст.ст.125,126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", де вбачається, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, і цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, є власністю територіальних громад сіл, селищ, міст.

Пункт 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачає, що міська рада вирішує відповідно до законодавства питання регулювання земельних відносин. Частинами 1 та 5 ст. 60 цього Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, землю та інше майно і майнові права визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

У відповідності до ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» № 963-IV від 19.06.2003 року (з наступними змінами та доповненнями), будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними, вважається самовільним зайняттям земельної ділянки.

Відтак, вирішуючи спір, суд першої інстанції не зясував чи приймалось Мостиською міською радою рішення про передачу у власність чи надання у користування спірної земельної ділянки ОСОБА_2.

Таким чином, за наявності підстав, передбачених ч.1ст. 309 ЦПК, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення. Зазначеними підставами є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому, як розяснив Пленум Верхового Суду України у Постанові від 24.10.2008 № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»суд виходить з того, що: неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, слід вважати неправильне визначення предмета доказування чи не з'ясування обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, або інших фактичних даних, неправильну кваліфікацію правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин тощо; порушення або неправильне застосування матеріального чи процесуального права має місце у разі застосування закону, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню, унаслідок неправильної юридичної кваліфікації правовідносин або неправильного витлумаченого закону, який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність сприйнято неправильно через розширене чи обмежене тлумачення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а відтак рішення суду слід скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Мостиської міської ради Львівської області задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0012 га по вул. Сагайдачного, 7/1, в м. Мостиська на території Мостиської міської ради, зобовязати відповідачку привести у придатий для використання за цільовим призначенням стан самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її в розпорядження Мостиської міської ради.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. та 121 грн. 80 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_4