Справа № 466/8411/14 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/2950/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

при секретарі: Івановій О.О.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасувати наказу ректора Львівського державного університету внутрішніх справ №566 о/с від 29.08.2014 року, яким позивача звільнено з роботи з 31.08.2014 року згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України за закінченням терміну дії строкового трудового договору.

Цим же рішенням відмовлено позивачу у поновленні на роботі.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права. Зокрема, що незаконність звільнення полягає у нехтуванні ректором університету нормами чинного законодавства про порядок звільнення науково - педагогічного працівника, не проведенні конкурсу на заміщення вакантної посади всупереч свого ж наказу про його проведення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3 на підтримання скарги, представників відповідача ОСОБА_4 і ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що позивач з 2004 року працював у Львівському державному університеті внутрішніх справ (далі - ЛДУВС), у тому числі на умовах строкового трудового договору за контрактом. 08.07.2013 року ОСОБА_2 уклав новий контракт із ЛДУВС про призначення його на посаду доцента кафедри фізичної підготовки університету на термін з 08.07.2013 року по 31.08.2014 року. В цей же день ректором університету був виданий наказ №400 о/с про призначення ОСОБА_2 на дану посаду на період до 31.08.2014 року.

Оскаржуваним наказом №566 о/с від 29.08.2014 року ОСОБА_2 звільнено з посади з 31.08.2014 року за закінченням терміну дії строкового трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Пунктом другим частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставою для припинення трудового договору є закінчення строку.

Згідно з умовами контракту, укладеного відповідачем із ОСОБА_2 (пункт 6.2.1.), підставою для розірвання є закінчення терміну його дії.

Як убачається із п. 6.2.6. зазначеного контракту, він може бути продовжений на аналогічний термін та на аналогічних умовах або укладений на новий термін та на нових умовах. Разом із цим, як випливає з даної норми, таке можливе лише за згодою сторін.

Отже, умови контракту сторонами були погоджені, ними він підписаний, не був оскаржений і зміни не вносилися.

Із матеріалів справи випливає, що строк трудового договору, визначеного контрактом між ОСОБА_2 і університетом внутрішніх справ, закінчився 31.08.20014 року і позивач був звільнений з посади за закінченням його строку.

Хоч і подав заяву ОСОБА_2 про продовження контракту, однак це могло мати місце лише за згодою іншої сторони - ЛДУВС.

Таким чином вважати, що розірвання трудового договору відбулося з порушенням норм Кодексу законів про працю підстав не має.

Відсутні підстави для висновку про те, що при звільненні ОСОБА_2 відповідачем були порушені норми законодавства у сфері освіти чи науково - технічної діяльності стосовно звільнення науково - педагогічного працівника.

Так, ні умови наведеного вище контракту, ні Закони України «Про освіту», «Про наукову та науково - технічну діяльність» не містять положень про обов'язок керівників вищих навчальних закладів продовжувати контракт із науково - педагогічним працівником після закінчення строку.

При цьому слід зазначити, що право продовжувати контракт з науково - педагогічним працівником є виключною компетенцією керівника вищого навчального закладу і ніхто не вправі втручатися до цих повноважень.

При відсутності порушень процедури звільнення, суд не має підстав визнавати звільнення незаконним.

Твердження апелянта про невиконання ректором університету свого ж наказу №206 від 24.06.2014 року «Про призначення конкурсу на заміщення вакантних посад» не впливає на суть спору законність оскаржуваного ОСОБА_2 наказу про звільнення, адже це є іншою процедурою (прийняття на роботу), жодним чином не пов'язаною зі звільненням працівника.

Ця вимога ОСОБА_2 не було предметом позову, а відтак суд першої інстанції не ухвалював по ній рішення

Не вбачаються обґрунтованими доводи апелянта про упереджене до нього ставлення керівника навчального закладу.

Так, пояснення представників відповідача про те, що відмова в продовженні контракту із ОСОБА_2 обумовлена виконанням наказу Міністерства внутрішніх справ №331від 14.04.2014 року «Про заходи щодо економічного використання державних коштів» є логічними і обґрунтованими. До того ж підтверджені вжитими університетом заходами, зокрема розподілом посад науково-педагогічного складу університету, яким затверджено нові штати кафедр.

Таким чином колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції хвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність його висновків і тому рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: