АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретар: Лук»янишина М.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 в жовтні 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення.

В обґрунтування позову посилалась на те, що відповідно до укладеного між нею та відповідачем договору позики від 20 травня 2009 року, ОСОБА_2 отримав у тимчасове користування грошові кошти в сумі 90 000 грн. на строк до 20 травня 2013року.

В якості забезпечення виконання зобов»язання за договором позики між сторонами було укладено договір застави від 20 травня 2009 року, згідно якого ОСОБА_2 надав в заставу автомобіль марки «Дача Логан», 2006 року випуску, р.н. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 05 липня 2006 року. Вартість даного автомобіля складає станом на 01 серпня 2014 року становить 73 933 грн..

У вересні 2013 року відповідач повернув ОСОБА_1 10 000грн.. Станом на 01 серпня 2014 року залишається неповернутою сума боргу в розмірі 80 000 грн..

В рахунок погашення заборгованості в сумі 80 000 грн. просила звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Дача Логан», 2006 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 шляхом визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_1 Зобов'язати відповідача передати позивачу всі необхідні документи на автомобіль з ключами.

______________________________________________________________________________________________________________________________________№22-ц/794/160/15 Головуючий у 1 інстанції: Літвінова О.Г.

Категорія: 27 Доповідач: Литвинюк І.М.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2014 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2014 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Посилається на те, що на момент укладання договору застави законодавство України не вимагало обов'язкового нотаріального посвідчення договору застави транспортного засобу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 20 травня 2009 року був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач взяв в борг грошові кошти в сумі 90 000 грн. на строк до 20 травня 2014 року. У вересні 2013 року відповідач повернув ОСОБА_1 10 000 грн..

В забезпечення виконання зобов'язання за договором позики між сторонами був укладений договір застави від 20 травня 2009 року, відповідно до якого відповідач надав у заставу рухоме майно: автомобіль марки «Дача Логан», 2006 року випуску, р.н. НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 05 липня 2006 року належить ОСОБА_2. Вартість даного автомобіля складає станом на 01 серпня 2014 року становить 73933 грн.

Згідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, посилався на те, що договір застави від 20 травня 2009 року нотаріально не засвідчений. Суд при цьому керувався положеннями ст.13 Закону України «Про заставу», якою передбачено, що у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об»єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Також позивачем не дотримано процедуру звернення на заставне майно.

Однак суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про заставу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме станом на 20 травня 2009 року) договір застави повинен бути укладений в письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна здійснюється за місцезнаходженням нерухомого майна, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів.

Таким чином, на час укладення договору застави від 20 травня 2009 року Закон України «Про заставу» не передбачав обов'язкове нотаріальне посвідчення договору застави транспортного засобу.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про заставу» угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов'язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін.

Правомірним є посилання апелянта на відсутність у вищезазначеному договорі застави умови про його обов'язкове нотаріальне посвідчення.

Відповідно до положень ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» в рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

За вимогами ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.13 договору застави майна від 20 травня 2009 року сторони домовились про наступне. Звернення стягнення на заставлене майно може бути здійснено у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса з подальшою реалізацією майна заінтересованим покупцям за ринковими цінами або через аукціон, через суд, або іншим не забороненим способом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов»язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Також для задоволення забезпечених вимог заставодержатель має право на власний розсуд обрати один з наступних варіантів :

А) передача предмета застави у власність заставодержателя для задоволення і погашення забезпечених вимог;

Б) продаж предмета застави заставодержателем третій особі у відповідності з вимогами законодавства України;

В) будь-яка інша процедура дозволена законодавством України.

Положеннями ч. 3 ст. 24, ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - обтяжувач обрав спосіб звернення стягнення на підставі рішення суду, а не шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса чи інший позасудовий порядок. За таких обставин обов'язок зареєструвати початок процедури звернення стягнення у даному випадку виникає у обтяжувача лише після набрання чинності рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави.

Крім того, відповідно до п. 3 Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв (далі Інструкція) унесення змін до запису у Реєстрі здійснюється Реєстратором на підставі заяви про реєстрацію змін обтяження рухомого майна.

Згідно п. 3.3 цієї Інструкції при реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження вноситься назва органу, який видав цей документ, або ПІБ нотаріуса, який його посвідчив.

Таким чином, внесення змін до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, в тому числі і щодо звернення стягнення на це майно, можливо лише на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

Сама по собі позовна заява не може бути підставою для внесення до Державного реєстру даних для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяжування до того часу, поки не набере чинності рішення суду про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, яке і буде у даному випадку підставою для внесення змін у Державний реєстр.

Враховуючи викладене, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає, що відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід скасувати, а позовні вимоги задовольнити частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 810,50грн. за подачу позовної заяви та 405,21грн. - за подачу апеляційної скарги, а всього слід стягнути 1215,71грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення задовольнити частково.

В рахунок погашення боргу в сумі 80 000 грн. за договором позики від 20 травня 2009 року передати у власність ОСОБА_1 предмет застави: автомобіль марки «Дача Логан», 2006 року випуску, р.н. НОМЕР_1 ринковою вартістю 73 933 грн., який належить ОСОБА_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_2 від 05 липня 2006 року, виданим 1-м Міжрайонним ДАІ м. Чернівці.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 110 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригінал згідно: