АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5295/15
Провадження № 22ц/790/5296/15 Головуючий 1 інст. Зінченко О.В.
Справа № 630/701/14- ц Доповідач Яцина В.Б. Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м.Харків

Колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Яцини В.Б.

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 03 червня 2015 року та рішення Люботинського міського суду Харківської області від 03 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Харківського районного суду Харківської області, судді Харківського районного суду Харківської області Пілюгіної Олени Миколаївни про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

02 липня 2014 року ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Харківського районного суду на його користь 6000 грн. матеріальної та 50 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказав, що в провадженні судді Харківського районного суду Харківської області Пілюгіної О.М. цивільних справ за № 2034/3220/2012, № 2034/1142/2012, № 635/3374/14-ц, в яких він приймав участь як позивач та відповідач, під час розгляду яких суддею були порушені вимоги процесуального та матеріального права при розгляді його позовних вимог та клопотань про забезпечення доказів, за подання яких він належним чином сплатив судових збір. Але подані ним клопотання суддею Пілюгіною О.М. не розглянуті, відповідне судове рішення за ними не прийнято та судовий збір не повернуто, інші порушення процесуального та матеріального законодавства суддею Пілюгіною О.М. допущені при розгляді його позовних заяв, що полягає у прийнятті нею незаконним судових рішень, скасованих в апеляційній інстанції за його скаргами. В цивільній справі № 2034/3220/2012 він, ОСОБА_3, приймав участь в якості відповідача. Але суддею Пілюгіною О.М. не були надіслані на його адресу своєчасно копія позовної заяви та судова повістка про виклик до суду. В подальшому він змушений був неодноразово звертатися до судді Пілюгіної О.М. та голови Харківського районного суду Харківської області з вимогами надати матеріали справи для ознайомлення. Незаконними діями судді Пілюгіної О.М. йому завдані матеріальні збитки в сумі 6000,00 грн., які складаються з витрат, понесених ним під час звернення до суду з позовами, подачі клопотань та оплати послуг адвоката, та спричинені йому глибокі душевні страждання, оцінені в сумі 50000,00 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. В своїх поясненнях ОСОБА_3 посилався на обставини, викладені в позові, а також пояснив, що матеріальних збитків та моральної шкоди він зазнав через необхідність здійснення багаторазових поїздок до суду першої та апеляційної інстанцій з приводу розгляду поданих ним позовних заяв та скарг на судові рішення, постановлені суддею Пілюгіною О.М.; небажанням судді розглянути по суті в судовому засіданні подані ним клопотання про забезпечення доказів; прийняттям незаконних рішень стосовно поданих ним позовних заяв; безпідставною відмовою судді у видачі на ознайомлення матеріалів цивільної справи.

Голова Харківського районного суду Харківської області подала заперечення проти позову, в яких просила відмовити в задоволенні позову та розглянути справу без участі представника суду.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 03 червня 2015 року закрито провадження по справі в частині вимог про визнання Харківським районним судом Харківської області при розгляді цивільних справ 2034/3220/2012, 2034/1142/2012, 635/3374/14-ц внаслідок порушення норм матеріального процесуального права прав позивача ОСОБА_3

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 03 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Харківського районного суду Харківської області, судді Харківського районного суду Харківської області Пілюгіної Олени Миколаївни про стягнення матеріального збитку та відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та рішення і направити справу для продовження розгляду справи до того ж суду першої інстанції. При цьому він послався на те, що: суд порушив норми процесуального та матеріального права; неповно зясував обставини, які мають значення для справи; ухвалив свої рішення при неправильному визначенні предмету позову, яким є не оскарження процесуальних дій судді та суду, а відшкодування шкоди, завданих внаслідок таких порушень судом і суддею вимог закону, прав позивача при виконанні суддею посадових (службових) обов?язків, у тому числі поза межами розгляду справ - при здійсненні суддею управлінської діяльності. В обґрунтування своєї скарги також вказав на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги обов?язкові вказівки стосовно розгляду справи в порядку цивільного судочинства, які містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 28.01.2015 року по цій справі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, за відсутності всіх учасників судового засідання, які були належним чином повідомлені про судове засідання, що передбачено ст. 305 ЦПК України, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, вважає, що скаргу необхідно задовольнити частково.

Апеляційним розглядом встановлено, що цивільна справа № 2034/1142/2012 за позовом ОСОБА_3 до Яковлівської сільської ради про поновлення його права власності на земельну ділянку з січня 2012 року перебувала у провадженні Харківського районного суду, головуюча суддя Пілюгіна О.М. Під час розгляду справи позивач заявив клопотання про витребування і забезпечення доказів, про огляд доказів за місцем їх знаходження, які були неодноразово оплачені судовим збором. При цьому позивач вказував, що всупереч вимог ст.ст. 10, 27, 133-137, 160, 168, 212 ЦПК України Харківський районний суд в судовому засіданні 29 травня 2012 року відмовив йому у задоволенні обґрунтованих клопотань про витребування доказів та огляду їх в місці перебування, а судовий збір в сумі 108+108 грн. йому не був повернутий, чим були порушені права позивача, передбачені ст.ст. 3, 8, 19, 55, 129 Конституції України, ст.ст. 6, 27, 133-137, 140, 168, 222 ЦПК України, внаслідок чого йому також було завдано матеріальна і моральна шкода. 29 травня 2012 року рішенням Харківського районного суду Харківської області йому було відмовлено у задоволенні позову, при цьому суд з порушенням вимог ст.ст. 59, 212 ЦПК України не взяв до уваги більше ніж 20 доказів позивача і не надав їм належної правової оцінки. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 жовтня 2012 року була задоволена апеляційна скарга ОСОБА_3 і рішення Харківського районного суду від 29.05.2012 року було скасовано, права власності ОСОБА_3 були поновлені.

У провадженні цього ж районного суду з 14 березня 2012 року знаходилася цивільна справа № 2034/3220/2012 за позовом ОСОБА_4 до позивача по цій справі, ОСОБА_3, про визнання права власності на вищевказану земельну ділянку, стосовно якої розглядався спір за вищевказаним позовом ОСОБА_3, про що він дізнався лише 08.05.2012 року. ОСОБА_3 зазначив, що він не зміг взяти участь у розгляді справи в судових засіданнях 19.04.2012 року внаслідок того, що йому судом було запізно надіслана відповідна судова повістка. Крім того, він вказав на невчасне отримання від суду копії позовної заяви ОСОБА_4 та доданих до неї документів, які у сукупності з іншими документами по справі № 2034/1142/2012 за позовом ОСОБА_3 підтверджують його право власності на спірну земельну ділянку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.04.2012 року позов ОСОБА_4В, було залишено без розгляду.

ОСОБА_3 також вказав на те, що неодноразово звертався до судді Пілюгіної О.М., яка знала зміст наданих ОСОБА_4 на підтвердження свого позову документів, із клопотанням про їх витребування та доручення по справі за вищевказаним позовом ОСОБА_3, однак лише 04.02.2013 року в канцелярії суду ОСОБА_3 отримав копію позовної заяви ОСОБА_4 від 13.03.2012р. і долучених до нього доказів.

ОСОБА_3 при розгляді цих справ звертався за правовою допомогою до адвоката, внаслідок чого поніс певні матеріальні витрати.

Моральну шкоду ОСОБА_3 обґрунтував тим, що внаслідок тривалого порушення його процесуальних прав і невиконання судом і суддею ст.ст. 10, 137, 160 ЦПК України щодо сприяння всебічному і повному зясуванні обставин справи і обовязку по витребуванню конкретних доказів, які мають важливе значення по справі і в отриманні яких у позивача були складності, він переніс душевні страждання, погіршився його стан здоровя, він був змушений тривалий час витрачати свій час на збір доказів.

15.04.2014 року ОСОБА_3 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до управління Держемагенства в Харківському районі про поновлення його порушеного права власності на земельні ділянки, ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області Пілюгіної О.М. від 24 квітня 2014 року йому було відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі за вказаним позовом, при цьому всупереч ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена ним сума судового збору у розмірі 250 грн. не була повернута. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 червня 2014 року ухвала Харківського районного суду від. 24 квітня 2014 року було скасована і справа № 635/3374/14-ц була повернута до того ж районного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справи. Обґрунтовуючи матеріальну і моральну шкоду, яка йому була завдана внаслідок незаконної відмови у відкриті провадження у справі, ОСОБА_3 послався на те, що: він поніс витрати на сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги, на правову допомогу адвокату; він також переніс душевні страждання.

Відповідно до ч. 5 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що за відсутності обвинувального вироку стосовно судді Пілюгіної О.М., яким повинно бути встановлено незаконність її дій, які вплинули на незаконність судових рішень при розгляді цивільних справ, відсутні передбачені вказаною нормою ЦК України підстави для цивільно-правової відповідальності як судді, так і самого суду. При цьому згідно до вказаної норми права ані суддя, ані суд не є належними відповідачами за заявленими по справі позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду і відхиляє наведені доводи скарги з цього приводу, оскільки рішення суду відповідає вказаній норми ЦК України. Встановлена у ч. 5 ст. 1176 ЦК України кримінальна преюдиціальність вини судді у постановленні завідомо незаконного рішення не обмежується лише його процесуальними діями, і стосуються здійснення суддею управлінської діяльності в межах розгляду зазначених справ.

Що стосується закриття провадження у справі, то оскаржена ухвала районного суду не відповідає нормам цивільного процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2015 року було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3, ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 21 серпня 2014 року про відмову у відкритті провадження по цій справі та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року, якою було ухвалу суду першої інстанції залишено без змін, - було скасовано. При цьому касаційний суд вказав, що постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з передбачених п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України підстав та посиланням на те, що заява ОСОБА_3 не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції не врахував тих обставин, що позивач рішення суду чи дії судді не оскаржує, а вважає, що його діями йому заподіяна матеріальна та моральна шкода, спричинені моральні страждання, тому звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на норми цивільного права, ст.ст. 1166-1167, 1172, 1176 ЦК України, ст.ст. 19, 55, 129 Конституції України, що має бути перевірено і оцінено судом, на що суд апеляційної інстанції також уваги не звернув (а.с. 85 на звороті).

При новому розгляді справи районний суд всупереч ч. 4 ст. 338 ЦПК України не взяв до уваги обов?язкові для суду першої інстанції вищевказані висновки і мотиви, з яких касаційним судом були скасовані вказані судові рішення. При цьому в матеріалах справи відсутні дані про те, що позивач змінив підстави чи предмет заявленого позову.

Ухвалюючи про закриття провадження по справі з передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України підстав, районний суд у даному випадку безпідставно послався на те, що розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), повязаних із розглядом справи, нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено, - оскільки позовних вимог про визнання незаконними процесуальних дій судді чи суду, які б мали самостійні цивільно-правові наслідки для позивача по справі, не пов?язані із завданням шкоди, - не було заявлено і суд в цій частині помилково визначився з предметом позову. Позивач просив визнати, що судом при розгляді цивільних справ були порушені норми матеріального і процесуального права, порушені його права і що такі порушення призвели до завданню ОСОБА_3 матеріального і моральної шкоди, яку він просив стягнути на його користь з районного суду. Виходячи з такого формулювання, оскільки вимог про визнання неправомірними дій суду чи судді позивач не заявив і виходячи зі змісту позову він такими доводами обґрунтував свої позовні вимоги про стягнення шкоди, районному суду їх слід було вважати підставами заявленого позову, про що вже було зазначено у вищевказаній ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2015 року.

Виходячи з наведеної норми ст. 1176 ЦК України, яка передбачає обовязкову кримінально-правову преюдицію для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданих внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, при розгляді такого позову в порядку цивільного судочинства суд не має права перевіряти законність рішень в цивільній справі, а лише зясовує наявність такого вироку суду по кримінальній справі.

Відповідно 126 Конституції України та рішення Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року по справі № 1-1/2004 (справа про незалежність суддів як складова їхнього статусу) положення частини другої статті 126 Конституції України «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв'язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів

будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов'язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

Однак, у даній справі був заявлений позов про відшкодування особі шкоди внаслідок постановлення судом, в особі відповідного судді, незаконного рішення, а такий спосіб захист цивільного права передбачений у вищевказаній статті 1176 ЦК України.

Тому посилання суду першої інстанції на правову позицію, яка викладена у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» про виключно інший, процесуальний порядок перевірки законності судових рішень, у даному випадку не застосовується.

Таким чином, при закритті провадження по справі суд порушив вказані норми цивільного процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цього питання, тому з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, за якою апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування, - колегія суддів скасовує оскаржену ухвалу.

Оскільки районний суд, який помилився у визначенні предмету заявленого позову при закритті провадження у справі, що є підставою заявленого позову про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, ці підстави були належним чином досліджені і перевірені судом з ухваленням законного і обґрунтованого рішення по суті, - повторне вирішення районним судом питання про закриття провадження у справі є безпредметним і тому в цій частині направлення справи до того ж суду для продовження розгляду є безпідставним.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 03 червня 2015 року- скасувати.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: