Справа № 1312/2-264/11 Головуючий у 1 інстанції: Гірник Т.А.
Провадження № 22-ц/783/7718/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого- судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д. , Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ПАТ «Універсал Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16.12.2011 р. та ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 11.01.2012 р. у цивільній справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 «Донснаб-Захід», ОСОБА_2 «Гранум», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_2 «Донснаб-Захід», ТОВ «Гранум, ОСОБА_3 про солідарне стягнення 20330341.62 грн. заборгованості за кредитним договором №36/07 від 26.11.2007 р. та додатковими угодами до нього в межах Генерального договору на здійснення кредитних операцій №12-05/02 від 04.03.2005 р. із подальшими змінами та доповненнями до них.

16.12.2011 р. Личаківським районним судом м .Львова ухвалено рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УніверсалБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поруки від 22.07.2008 р. № SU-3/36/07, укладеним у забезпечення відповідальності за кредитним договором №36/07 від 26.11.2007 р. між ПАТ «Універсал Банк» та позичальниками ОСОБА_2 «Донснаб-Захід» та ОСОБА_2 «Гранум» в межах Генерального договору на здійснення кредитних операцій №12-05/02 від 04.03.2005 року відмовлено за безпідставністю вимог.

11.01.2012. р. Личаківським районним судом м. Львова постановлено ухвалу, якою відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Універсал Банк» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення та ухвалу суду оскаржило ПАТ «Універсал Банк», який вважає, що рішення суду та ухвала суду є незаконними, необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права. Висновки суду першої інстанції щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди не відповідають обставинам справи, оскільки обсяг відповідальності поручителя визначається, як договором поруки, так і кредитним договором, в забезпечення якого укладений договір поруки, за умовами якого поручитель ОСОБА_3 зобов»язувався відповідати перед кредитором за невиконання позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором. Договором поруки передбачено, що поручителю відомо про усі умови договору, в тому числі і право банку збільшення процентної ставки за користування кредитом у зв»язку з невиконанням позичальником обов»язків за кредитним договором. А відтак апелянт вважає, що згода поручителя на підвищення процентної ставки була надана поручителем під час укладення договору поруки, і зміна умов договору щодо збільшення відсоткової ставки додаткової згоди не потребує. Апелянт вважає, що суд також не звернув увагу на те, що обсяг відповідальності поручителя не змінився, оскільки збільшення обсягу відповідальності по сплаті процентів не свідчить про збільшення обсягу відповідальності по сплаті основної суми кредиту, зобов»язань по сплаті неустойки. Крім цього, судом було порушено норми процесуального права, оскільки судом одночасно, 16.12.2011 р. було ухвалено рішення у справі та постановлено ухвалу про закриття провадження у справі в частині вимог банку до ОСОБА_2 «Донснаб- Захід та ОСОБА_2 «Гранум». Суд дійшов помилкового висновку про припинення договору поруки, а тому безпідставно відмовив Банку в задоволенні позову про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителів. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

ПАТ «Універсал Банк» вважає незаконною ухвалу суду від 11.01.2012 р. про відмову в ухваленні додаткового рішення по справі, оскільки на момент ухвалення рішення суду в частині вимог банку до ОСОБА_3, ухвала про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 «Донснаб-Захід», ОСОБА_2 «Гранум» не набрала законної сили, а отже відповідачами у справі є ОСОБА_2 «Донснаб-Захід», ОСОБА_2 «Гранум» та ОСОБА_3, а тому суд зобов»язаний був розглядати позовні вимоги по суті стосовно кожного з відповідачів по справі та ухвалити рішення стосовно всіх відповідачів у справі. Натомість судом було вирішено питання стосовно частини вимог ПАТ «УніверсалБанк» до ОСОБА_3, а щодо вимог банку до ОСОБА_2 «Донснаб-Захід», ОСОБА_2 «Гранум» вирішено не було. А тому відмова суду в ухваленні додаткового рішення стосовно вимог Банку до ОСОБА_2 «Донснаб-Захід», ОСОБА_2 «Гранум» є незаконною, такою, що грубо порушує норми процесуального права. З наведених підстав просить про скасування оскаржуваної ухвали.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» суд першої інстанції виходив з того, що порука ОСОБА_3 припинилася з підстав, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України, а відтак він не повинен нести солідарної відповідальності з боржниками за невиконання ними зобов»язань за кредитним договором та додатковими угодами до кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 березня 2005 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 «Донснаб Захід», ОСОБА_2 «Гранум» укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій №12-05/02, за умовами якого ПАТ «Універсал Банк» надає послуги позичальникам по здійсненню кредитних операцій, а саме: видача кредитів, відкриття кредитних ліній, надання гарантій, контргарантій, врахування та авалювання векселів. Порядок і умови надання таких послуг визначаються в додаткових договорах, що укладатимуться в рамках цього договору і носять назву відповідно до виду операцій (кредитний договір, кредитний договір з відкриттям відновлювальної/невідновлювальної кредитної лінії) надалі кредитний договір. Ліміт суми всіх діючих кредитних договорів, укладених в межах даного договору 5500000.00 грн.

В подальшому, а саме, 23.02.2006 року, 26.11.2007 року, 22.07.2008 року до Генерального договору на здійснення кредитних операцій №12-05/02, між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 «Донснаб Захід» і ОСОБА_2 «Гранум» були укладені додаткові договори №1, №2 і №3, якими збільшено ліміт кредитних договорів, змінено порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

З матеріалів справи також вбачається, що 26.11.2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 «Донснаб Захід» і ОСОБА_2 «Гранум» було укладено кредитний договір №36/07 (мультивалютна кредитна лінія суб»єкту господарської діяльності в межах Генерального договору на здійснення кредитних операцій №12-05/02 від 04.03.2005 року, за умовами якого банк зобов»ячався здійснювати кредитування позичальника в рамках ліміту 10000000.00 грн. шляхом видачі окремих траншів із термінами повернення кредиту не пізніше 25 листопада 2008 року або в терміни, встановленими додатковими угодами, з обумовленням відсоткових ставок та обумовленням розмірів підвищених відсоткових ставок у випадку порушення строків погашення платежів.

Додатковими угодами до кредитного договору №36/07 від 26.11.2007 року, №1 - № 10 від 24.12.2007 р., 26.12.2007 р.,27.12.2007 р., 09.01.2008 р., 10.01.2008 р., 15.01.2008 р., 24.01.2008 р., 14.02.2008 р., 08.04.2008 р., були внесені зміни до кредитного договору, якими обумовлено розмір надання траншів позичальникам ОСОБА_2 «Донснаб Захід» та ОСОБА_2 «Гранум» та змінено дати повернення кредитних коштів, а додатковою угодою від 22.07.2008 р. змінено розмір ліміту, який збільшено до 20000000.00 грн.

У зв»язку зі збільшенням ліміту кредитної лінії мало місце укладення додаткових угод, а саме, додаткові угоди № 11- №26 від 31.07.2008 р., від 06.08.2008 р., 18.08.2008 р., 13.10.2008 р., 07.10.2008 р., 14.11.2008 р., 17.11.2008 р., 18.11.2008 р., якими зазначено розмір та дату надання траншу, а також зазначено розмір відсотків та термін повернення кредитних коштів.

Слід звернути на увагу на те, що додатковою угодою №10 від 22.07.2008 року, до кредитного договору №36/07, внесено зміни у п.1.1. кредитного договору, збільшено ліміт кредитної лінії до 20000000.00 грн. та змінено порядок нарахування та сплати процентів, а також доповнено п.2.1 кредитного договору, яким було передбачено забезпечення виконання зобов»язань майном та порукою, визначеними відповідно до умов Генерального договору та доповнено, що з метою забезпечення виконання зобов»язань банком приймається застава нерухомості та майнових прав, товарів в обороті, в тому числі, порука фізичної особи відповідача по справі ОСОБА_3

Судом також встановлено, що 22.07.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №SU -3/36/07, за умовами якого поручитель зобов»язався перед кредитором відповідати за невиконання ТОВ «Донснаб- Захід» та ТОВ «Гранум» усіх його зобов»язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №36/07 від 26.11.2007 року та усіх додаткових угодах до нього в межах Генерального договору на здійснення кредитних операцій №12-05/02 від 04.03.2005 року та усіх додаткових угод до нього в теперішній час та майбутньому, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. За цим договором поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови Основного договору, яким є Генеральний договір від 04.03.2007 року та усі додаткові угоди до нього:

- відомо суму основного договору - 20000000.00 грн.,

- «3 month Kievmid «плюс 3.75% річних за кредитом в гривнях розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів,

- термін повного виконання забов»язань боржника - не пізніше 21 липня 2009 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання таких забов»язань,

- інші умови основного договору.

Цим же договором поруки, а саме п.2.1 такого, передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Таким чином, сторони цього договору прямо передбачили зобов»язання позивача, як кредитора, погоджувати з відповідачем ОСОБА_3, як поручителем, усі зміни умов основного договору, яким за змістом п.1.1 договору поруки є кредитний договір від 26.11.2007року та усі додаткові угоди до нього в межах Генерального договору від 04.03.2005року та усіх додаткових угод до нього, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

В цьому ж п.1.1 договору поруки зазначено, що основним договором є кредитний з додатковими угодами в межах Генерального з додатковими угодами, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Оскільки п.2.1договору поруки передбачає погодження з поручителем змін умов основного договору, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку що ПАТ «Універсал Банк» повинен був погодити з ОСОБА_3 додаткові угоди до Генерального та кредитного договору, за умовами яких збільшувався обсяг відповідальності поручителя.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником.

У разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів,неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. (ст. 554 ЦК України).

Частина 1 ст. 559 ч.1 ЦК України передбачає припинення поруки у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Тобто, закон пов»язує припинення поруки зі зміною основного зобов»язання за відсутності згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, припинення поруки на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України можливе тоді, коли наслідком таких змін стало збільшення майнової відповідальності поручителя без його згоди.

За змістом ч.1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов»язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема, підвищення розміру процентів, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування кредитними коштами, тощо.

Додатковою угодою №16 від 07.10.2008 року до кредитного договору №36/07 від 26.11.2007 року збільшено процентну ставку за користування кредитом. Розмір процентної ставки додатковою угодою визначений, як «3 month Kievmind «плюс 5% річних», а розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки сплати платежів «3 month Kievmind «плюс 14% річних». В той час коли поручитель згідно з п. 1.1. договору поруки взяв на себе відповідальність, в тому числі по відсотках, відповідно у розмірах «3 month Kievmind « плюс 3.75 %» та відповідно щодо розміру підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки 12.75% річних.

Пункт 2.1. договору поруки передбачає, що «під згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставляння підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Разом з тим, позивач всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надав суду доказів отримання ПАТ «Універсал Банк» згоди поручителя на внесення змін до основного договору, як це передбачено п.2.1 договору поруки. Підпис поручителя, ОСОБА_3, як фізичної особи, на договорі про внесення змін до кредитного договору, у додатковій угоді №16 від 07.10.2008 року, відсутній. Тобто, поручитель ОСОБА_3, як фізична особа, в порядку визначеному п.2.1 договору поруки, згоди на зміну розміру відсотків не надавав.

За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції про те, що невиконання ПАТ «Універсал Банк» умов п.2.1. договору поруки свідчить про відсутність згоди поручителя на внесення змін до кредитного договору, якими передбачено збільшення відсоткової ставки.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з боржників та поручителя, взяв до уваги те, що з врахуванням положень ч.1 ст. 559 ЦК України, порука ОСОБА_3 припинилася, а відтак він не може нести солідарної з боржниками відповідальності за невиконання ними зобов"язань за кредитним договором.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про те, що відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, до припинення поруки призводять такі зміни основного зобов»язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов»язання виникає, зокрема, у разі зміни процентної ставки в сторону її збільшення.

Пред»являючи вимоги до відповідача ОСОБА_3, як поручителя, з покликанням на договір поруки, позивач ні в позовній заяві, ні в суді, не довели виконання позивачем пунктів 2.2., 2.3, 2.5 договору поруки та не надали суду доказів про попереднє пред»явлення вимоги до ОСОБА_3, як поручителя, у спосіб, передбачений договором поруки, доказів направлення та отримання відповідачем ОСОБА_3 попередньої вимоги кредитора про виконання зобов»язань боржника.

Матеріалами справи також встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи тим, що судом при розгляді справи по суті не вирішено питання стосовно вимог банку до відповідачів ОСОБА_2 «Донснаб Захід» та ОСОБА_2 «Гранум».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції вважав, що правових підстав для ухвалення додаткового рішення немає, мотивуючи тим, що 16 грудня 2011 року Личаківським районним судом м. Львова постановлено ухвалу про закриття провадження у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» в частині позовних вимог до ОСОБА_2 «Донснаб Захід» та ОСОБА_2 «Гранум», оскільки на момент розгляду справи набрало законної сили рішення Господарського суду Львівської області між тими самими сторонами, тобто, ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 «Донснаб Захід» та ОСОБА_2 «Гранум» про стягнення 20330341.62 грн. за умовами цих же договорів. Тобто, спір між кредитором та позичальниками вже вирішено господарським судом на користь кредитора на час ухвалення Личаківським районним судом м. Львова 16.12.2011 року оскаржуваного рішення.

Враховуючи те, що 16.12.2011 року Личаківським районним судом м. Львова на підставі ч.1 ст. 205 ЦПК України було постановлено ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 «Донснаб Захід» та ОСОБА_2 «Гранум», по яких ПАТ «Універсал Банк» просить ухвалити додаткове рішення, відмова суду першої інстанції в ухваленні додаткового рішення в частині вимог до ОСОБА_2 «Донснаб Захід» та ОСОБА_2 «Гранум» є обґрунтованою, оскільки ухвалення додаткового рішення в частині вимог до ОСОБА_2 «Донснаб Захід» та ОСОБА_2 «Гранум», провадження по яких було закрите, суперечить вимогам законодавства.

Слід зазначити, що ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09.07.2012 року частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 16.12.2011 року, ухвалу суду скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14.09.2012 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.01.2013 року, справу за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 «Донснаб Захід» та ОСОБА_2 «Гранум» про стягнення заборгованості провадженням закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розглядові в порядку цивільного судочинства, вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 «Донснаб Захід» та ОСОБА_2 «Гранум» повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Вищезгадані ухвали в касаційному порядку ПАТ «Універсал Банк» не оскаржувалися, і є чинними.

Оскільки зазначені апелянтом доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, такі із врахуванням положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційних скарг правильних висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та ухвали суду, не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення суду та оскаржуваної ухвали суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 312, ст. 313, п. п. 1, 4 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2011 року та ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 11 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

ОСОБА_4