24.12.2015 ЄУН 337/3576/15-ц
Провадження № 2/337/1495/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.12.2015 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Гальцевої К.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення пені по аліментам та додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

02 липня 2015 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь пеню по аліментам у розмірі 62 350, 28 грн., додаткові витрати на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_5 у розмірі 4 718, 58 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 670, 69 грн. та на правову допомогу у розмір 800, 00 грн., а всього 1470, 69 грн.

04.12.2015 року позивачка уточнила позовні вимоги (а.с.132-142) та просить стягнути з ОСОБА_2 пеню по аліментам у розмірі 109 294,09 грн., додаткові витрати на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4 718, 58 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1140, 13 грн. та на правову допомогу у розмір 800, 00 грн., а всього 1940, 13 грн.

У судове засідання позивачка не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталася.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, вважає їх законними та обґрунтованими, відповідачем належними доказами не спростовані, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує.

Представник відповідача вважає, що заявлені позовні вимоги суперечать нормам діючого законодавства, оскільки витрати на дитину, які понесла позивачка, не викликані особливими обставинами, не згодна з розрахунком заборгованості по аліментам, здійсненим державним виконавцем, та розміром нарахованої пені, надала свій контррозрахунок, просить позов задовольнити частково.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

06.07.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Хортицьким ВРАЦС Запорізького МУЮ, актовий запис № 309.

Від шлюбу сторін народилася донька ОСОБА_5, 30.08.2008 року.

19.08.2013 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі 337/4351/13-ц, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірвано, рішення набрало законної сили 30.08.2013 року. Після розірвання шлюбу рішенням прізвище позивача змінено з ОСОБА_2 на ОСОБА_4.

21.08.2013 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі № 337/4382/13-ц з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 липня 2013 року і до повноліття 30.08.2026 року, рішення набрало законної сили 03.09.2013 року.

На підставі рішення про стягнення аліментів позивачкою було отримано виконавчий лист та предявлено його до виконання до Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» N 2402-III від 26.04.2001р. передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідачем не сплачуються аліменти в порядку та у розмір визначений рішенням суду, внаслідок чого у нього виникла заборгованість загальний розмір якої, за період з 31.07.2013 року по жовтень 2015 року становить 25195,08 грн., відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментам, здійсненим державним виконавцем Одинець О.М. (а.с.143), зробленого на запит суду від 20.10.2015 року ( а.п.116).

Розрахунки заборгованості, які містяться в матеріалах справи на а.с.16, 17, 18 та а.с.118 суд до уваги не бере, оскільки в розрахунках, наданих державними виконавцями Бут Д.О. та Побережною О.В. не враховані аліменти, сплачені відповідачем відповідно до наданих суду копій квитанцій судових переказів, які він в ході розгляду справи по суті надав державному виконавцеві. Розрахунок заборгованості, що міститься на а.с. 118 не містить щомісячних розрахунків, та взагалі зроблений за виконавчим листом № -2155 від 12.11.2002 року, який не відноситься до справи.

Доводи відповідача та його представника щодо неправильності здійснення державним виконавцем Одинець О.М. розрахунку заборгованості належними доказами не спростовані.

У відповідності до ст.73. 74 Закону України «Про виконавче провадження», розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику за заявою сторін виконавчого провадження.

У відповідності до п7.13. «Інструкції з організації примусового виконання рішень» Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості.

Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Під час розгляду справи судом відповідачем та його представником розмір заборгованості у судовому порядку оскаржений не був.

Згідно ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-94цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином надані сторонами розрахунки пені суд до уваги не приймає, оскільки розрахунок суми пені, наданий позивачем та його представником, суперечить викладеній позиції Верховного Суду України; у контрозрахунку суми пені, зробленому представником відповідача, пеня нарахована із сум заборгованості, нарахованої не з розміру середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості, а виходячи із 30% встановленого розміру прожиткового мінімуму та розміру сплачених аліментів, до яких крім суми переказу, враховані суми оплати послуг поштового відділення за здійснення поштового переказу.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню на суму 7672, 45 грн., виходячи з наступного розрахунку:

за липень 2013року пеня по аліментам становить 29,03х0.01 %х31=9,00грн;

за серпень 2013 року - 1125,52х0.01% х 31=348,91 грн;

за вересень 2013 року - 1126,59х0.01% х 30= 337,98 грн;

за жовтень 2013 року - 1126,59х0,01% х 31= 349,24 грн;

за листопад 2013 року - (1126,59-692) х 0.01% х 30=130,38 грн;

за грудень 2013 року - 1126,59х 0.01% х 31=349,24 грн;

за січень 2014 року - (1089,41-292) х 0.01 % х 31=247,20 грн;

за лютий 2014 року - (1089,41-638) х 0.01% х 28=126,39грн;

за березень 2014 року - 1089,41 х 0.01 % х 31=337,72 грн;

за квітень 2014 року - 1197,39 х 0.01% х 30 = 359,21 грн;

за травень 2014 року - (1197,39-310) х 0.01% х 31 = 275,09 грн ;

за червень 2014 року - ( 1197,39-620) х 0.01 % х 30 =173,22 грн;

за липень 2014 року - (1197,39-1240 =- 42,61 пеня не нарахована;

за серпень 2014 року - 1226,64 х 0.01% х 31 =380,26 грн;

за вересень 2014 року - 1226,64 х 0.01 % х 30 =367,99 грн;

за жовтень 2014 року - 1308,26 х 0.01% х 31 = 405,56 грн;

за листопад 2014 року - 1308,26 х 0.01 % х 30 = 392,48 грн;

за грудень 2014 року - 1308,26 х 0.01% х 31 = 405,56 грн;

за січень 2015 року - 1008,54 х 0.01 % х 31 =312,65 грн;

за лютий 2015 року - 1008,54 х 0.01% х 28 = 282,39 грн;

за березень 2015 року - 1008,54 х 0.01% х 31 =312,65 грн;

за квітень 2015 року - 1008,54 х 0.01% х 30 =302,56 грн;

за травень 2015 року - 1008,54 х 0.01% х 31 =312,65 грн;

за червень 2015 року - 1008,54 х 0.01% х 30 =302,56 грн;

за липень 2015 року - 1008,54 х 0.01% х 31 =312,65 грн;

за серпень 2015 року - (1008,54-500) х 0.01% х 31 =157,65 грн;

за вересень 2015 року - (1008,54 -780) х 0.01% х 30 =68,56грн;

за жовтень 2015 року 1008,54 х 0.01% х 31 =312,65грн;

що загалом за зазначений період становить 7672, 45 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини, слід зазначити:

Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. ч. 2, 3 ст. 185 СК України).

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Позивачкою були понесені додаткові витрати на утримання дитини, які повязані з особливими обставинами, зокрема хворобою, необхідністю додаткового харчування та розвитком навичок і вмінь, які підтверджені наданими квитанціями (а.с.19-62) та медичними призначеннями (а.с. 190-198), та відповідачами не спростовані..

Відповідно до здійсненого позивачем розміру розрахунку вартість здійснених додаткових витрат становить 9436,95 грн., однак до цього розміру включена вартість проїзду до місця оздоровлення самою позивачкою, яка, на думку суду підлягає виключенню відповідно до розміру вартості квитків (а.с. 28-29) на загальну суму 536, 27 грн.

Згідно ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З огляду на це, суд вважає правомірною вимогу про стягнення з відповідача половини понесених мною додаткових витрат на утримання дитини, що становить 4450, 44 грн..

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачкою заявлено вимоги про стягнення судового збору у розмірі 1940,13 грн., які підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 10,63% від розміру заявлених вимог, та відповідає сумі 206, 24 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 196, 185 СК України, ст.ст. 57, 60, 208, 213, 215 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що народився у м.Красноярськ, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, пеню по аліментам в розмірі 7672,45 грн. та додаткові витрати на утримання дитинив розмірі 4450,44 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 206,24 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Суддя: Л.Г. Салтан