Номер провадження 22-ц/788/462/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Маслова В. О. , Левченко Т. А. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості», ОСОБА_5, третя особа: Державна фінансова інспекція в Сумській області, про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, суд безпідставно не дав оцінки тим обставинам, що відповідач ОСОБА_5 не мав законного права на отримання пільгового кредиту на добудову житлового будинку АДРЕСА_1 за програмою кредитування «Власний дім», оскільки не працював в органах місцевого самоврядування або на підприємствах сільського господарства, а відповідач Сумське обласне комунальне підприємство «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості» не мало законного права видавати ОСОБА_5 такий кредит, так як не було на той час кредитно-фінансовою установою. Також вважає, що відповідач ОСОБА_5 не був індивідуальним забудовником, він не отримував дозвільних документів на здійснення добудови та не здійснював жодного з етапів добудови, як того вимагають Правила надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі, затверджених Постановою КМУ від 05 жовтня 1998 року №1597.

З урахуванням зазначеного, позивач вважає, що спірний договір має бути визнаний недійсним, так як його зміст суперечить вимогам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, пояснення представника відповідача Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості» Голуб А.В. про залишення рішення суду без змін та пояснення представника третьої особи Державної фінансової інспекції в Сумській області Кривохижи В.О. про вирішення справи відповідно до закону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 жовтня 2010 року між Сумським обласним комунальним підприємством «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості» та ОСОБА_5 був укладений договір №4486 про надання кредиту відповідно до Правил про надання та повернення довгострокових кредитів по цільовій програмі «Власний дім» у Сумській області, за умовами якого останньому було надано кредит у сумі 50000 грн. на підтримку добудови житлового будинку по АДРЕСА_1, строком на 9 років, зі сплатою 3% річних (а.с.9-12).

Як вбачається з матеріалів справи, чого не заперечувала і представник Фонду в судовому засіданні, фактично грошові кошти ОСОБА_5 отримав і використав їх на вказану добудову, завершивши її будівництво (а.с.12).

Виконання ж вказаного зобов'язання за договором про надання кредиту щодо повернення грошових коштів гарантував позивач ОСОБА_3, уклавши з Сумським обласним комунальним підприємством «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості» договір поруки від 20 жовтня 2010 року, відповідно до якого він зобов'язувався погасити борг позичальника перед кредитодавцем в розмірі та строки, визначені умовами кредитного договору (а.с.13).

В подальшому, у зв'язку з порушенням взятих зобов'язань за рішенням суду, яке набрало законної сили, з ОСОБА_5 та ОСОБА_3, як солідарних боржників, на користь Фонду стягнута заборгованість за кредитним договором №4486 в сумі 15356 грн. 64 коп.

Здійснення вказаного будівництва відповідачем ОСОБА_5 стало можливим завдяки виконанню Указів Президента України «Про заходи щодо підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» від 27 березня 1998 року № 222, «Про першочергові заходи щодо підтримки розвитку соціальної сфери села» від 15 липня 2001 № 640, постанові Кабінету Міністрів України «Про орієнтовні обсяги введення в експлуатацію будівництва, реконструкції і відновлення об'єктів соціальної сфери села» від 23 вересня 2002 року №1405, на підставі чого з метою поліпшення житлових умов всіх громадян області, в першу чергу працівників агропромислового комплексу, переважно мешканців сільської місцевості, рішенням 23 сесії Сумської обласної ради 4 скликання від 30 серпня 2005 було затверджено Обласну цільову програму підтримки індивідуального житлового будівництва «Власний дім» на 2006-2011 роки (а.с.50,54-56,107-116).

Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 жовтня 1998 року №1597 «Про затвердження Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі» (далі - Правил), позичальниками кредитів за рахунок кредитних ресурсів фондів можуть бути громадяни України, які постійно проживають, будують об'єкти кредитування в сільській місцевості і працюють в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях сільського господарства, інших господарських формуваннях, що функціонують у сільській місцевості, соціальній сфері села, а також на підприємствах, в установах та організаціях переробних і обслуговуючих галузей агропромислового комплексу, навчальних закладах, закладах культури та охорони здоров'я, розташованих у межах району.

В той же час, пунктом 9 Правил надання і повернення довгострокових кредитів по цільовій програмі «Власний дім» у Сумській області, із змінами від 15 травня 2009 року (а.с.54-56), визначено, що кредит надається: а) громадянам України - мешканцям Сумської області для підтримки будівництва індивідуальних житлових будинків, квартир, господарських будівель, інженерних мереж чи їх добудови, реконструкції, ремонту, облаштування твердопаливними котлами, водопостачання, електропостачання, водовідведення, благоустрою, газифікації та іншого інженерного забезпечення, а також придбання незавершеного будівництва чи готового житла і господарських будівель з проведенням їх добудови, реконструкції, ремонту чи здійснення інших заходів щодо енергозбереження або без них відповідно до чинного законодавства: сільським позичальникам (у тому числі мешканцям сіл Піщане, Верхнє Піщане, Загірське, Трохименкове, Житейське, Кирияківщина, що відносяться до Ковпаківського району м.Суми) за рахунок коштів державного бюджету, місцевих бюджетів усіх рівнів та нетрадиційних джерел фінансування; позичальникам міст області, які працюють в агропромисловому комплексі та обслуговуючих його галузях, за рахунок місцевих бюджетів усіх рівнів та нетрадиційних джерел фінансування; позичальникам мікрорайонів Ганнівка та Веретенівка міста Суми, які працюють в агропромисловому комплексі та обслуговуючих його галузях, за рахунок коштів міського міського бюджету міста Суми та інших місцевих джерел фінансування; б) громадянам України - мешканцям Сумської області для підтримки, розвитку особистих селянських чи фермерських господарств, а саме: на придбання обладнання, сільськогосподарської техніки, молодняка великої рогатої худоби, домашньої птиці та посівного матеріалу за рахунок місцевих бюджетів усіх рівнів та нетрадиційних джерел фінансування.

Як встановлено судом, на момент укладання спірного кредитного договору відповідач ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав в сільській місцевості за адресою: АДРЕСА_1, тобто він фактично виступив сільським позичальником, хоча саме його дружині ОСОБА_10 був наданий дозвіл на перепланування житлового будинку з добудовою другого поверху в АДРЕСА_1, що не суперечило вимогам законодавства щодо надання такого кредиту (а.с.57,62-72,77-80), у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги про зворотне не заслуговують на увагу.

Також твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що «Сумське обласне комунальне підприємство «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості» на момент укладання спірного кредитного договору не мало законного права на здійснення кредитування ОСОБА_5 відповідно до вимог Указу Президента України від 27 березня 1998 року № 222/98 «Про заходи щодо підтримки індивідуального житлового будівництва на селі»», є таким, що не відповідає фактичним обставинам даної справи та вимогам чинного законодавства України.

Зокрема, згідно ч.3 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик (п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент (п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Враховуючи вищевикладене, СОКП «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» не можна вважати фінансовою установою та, відповідно, і не повинно бути внесене до Державного реєстру фінансових установ, оскільки СОКП «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості» є комунальним унітарним підприємством, а надання кредитів індивідуальним сільським забудовникам Сумщини здійснює виключно як виконавець обласної цільової програми підтримки індивідуального житлового будівництва «Власний дім». До того ж, надання кредитів за Програмою не є виключним (єдиним), хоча і основним згідно відомостей ЄДРПОУ, видом його діяльності.

Крім того, на думку колегії суддів, ОСОБА_5 правомірно було надано кредит на підтримку добудови житлового будинку, тобто на ті цілі, які визначені Програмою, виходячи з наступного.

Зокрема, пунктом 28 Правил передбачено, що кредитний договір на будівництво житлового будинку укладається на всю суму кредиту, яка видається частинами, поетапно (п'ять етапів), згідно з графіком будівництва: перший етап - земляні роботи, спорудження фундаменту та цокольної частини будинку (з перекриттям), гідроізоляційні роботи; другий етап - спорудження поверхів будівлі, придбання та встановлення віконних і дверних блоків, спорудження даху, покрівлі; третій етап - внутрішні опоряджувальні роботи, облаштування внутрішніх систем інженерного забезпечення, спорудження господарських будівель; четвертий етап - зовнішні опоряджувальні роботи, зовнішні інженерні мережі, спорудження під'їздів та підходів; п'ятий етап - спорудження господарських будівель.

Згідно з п.2 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 18 «Будівельні контракти», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.04.2001 року №205, будівництво - спорудження нового об'єкта, реконструкція, розширення, добудова, реставрація і ремонт об'єктів, виконання монтажних робіт.

Таким чином, добудова є будівництвом та складається із вказаних вище етапів.

При цьому, підприємство проводить кредитування будівництва за Програмою з урахуванням потреби конкретного індивідуального сільського забудовника, тобто будівництва у цілому або його визначеного етапу.

Перший та другий етапи добудови індивідуального житлового будинку, де мешкає ОСОБА_5, були виконані у повному обсязі, але виконання потребували роботи саме третього етапу добудови індивідуального житлового будинку забудовника ОСОБА_5.

Отже, посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що фактично кредитні кошти ОСОБА_5 були надані на виконання ремонтних робіт, а не на добудову, так як були надані в порушення Правил і одним лише траншем, а не поетапно, як того вимагають Правила, є безпідставним, помилковим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та положенням рішення Сумської обласної ради від 30 серпня 2005 року, тому до нього колегія суддів відноситься критично.

Таким чином, як вважає колегія суддів, укладений сторонами кредитний договір від 20 жовтня 2010 року №4486 відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, принципу свободи укладання договору, а також досягнуто домовленостей щодо всіх його істотних умов.

В той же час, колегія суддів звернула увагу на ту обставину, що з позовом про визнання спірного договору недійсним звернулась особа, яка не є стороною цього договору.

З цього приводу у абз. 5 п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Із вказаного, на думку колегії суддів, випливає, що особа, яка не є стороною договору, може вимагати визнання його недійсним у тому разі, якщо вона не домагається повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а її порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін цього договору до первісного стану.

Однак, позивач ОСОБА_3 не довів, що він є особою, права якої порушені кредитним договором №4486 від 20 жовтня 2010 року, і що порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін цього правочину до первісного стану.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають обставинам справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -