АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №646/255115-ц
Провадження №22ц/790/8054/15 Головуючий 1 інст. - Журавель В.А.
Категорія: комунальні платежі Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 жовтня 2015 року за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулось до суду з зазначеним позовом.

Посилалось на те, що КП «ХТМ» забезпечувало послугами з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води будинок №7-В по вулиці Жовтневої революції в м.Харкова, в якому розташована квартира, що належить ОСОБА_1 на праві власності.

На порушення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, обов'язки по здійсненню щомісячних розрахунків за теплопостачання власником житла виконувались не в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості.

В уточнених позовних вимогах позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 травня 2014 року по 30 червня 2015 року в сумі 3667, 62 гривень (а.с.84).

Відповідач проти позову заперечував, оскільки послугами КП «ХТМ» у спірний період часу не користувався. Посилався на те, що з 1998 року постійно проживає в Німеччині та має вид на проживання в цій країні. До України приїздить інколи. У власності він має зазначену вище квартиру, в якій з січня 2014 року ніхто не зареєстрований. До травня 2014 року відділ субсидій Червонозаводського району м.Харкова оплачував частину нарахувань, здійснених позивачем за централізоване опалення та постачання гарячої води, після чого такі оплати були зупинені. В період з травня 2014 року по червень 2015 року він в належній йому квартирі не проживав, тільки інколи, в період приїздів, відвідував квартиру. В кінці жовтня 2014 року він отримав повідомлення КП «ХТМ» про необхідність опломбування кранів гарячої води для підтвердження його не проживання в квартирі, та 04 листопада 2014 року звернувся до позивача із заявою про це, в якій запропонував відключити теплові послуги в його квартирі та здійснити ці дії до 08 листопада 2014 року. Однак позивач будь-яких дій щодо відключення теплопостачання в його квартиру не здійснив.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 жовтня 2015 року позов задоволено частково стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 331,17 гривень.

В апеляційній скарзі КП «ХТМ» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Посилається на неповне зясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У суді апеляційної інстанції представник позивача апеляційну скаргу підтримала.

Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення скарги заперечував.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того що ОСОБА_1 постійно проживає в Німеччині, його приїзди до України є періодичними. В кінці жовтня 2014 року ним було отримано повідомлення позивача про необхідність здійснення опломбування запорних вентилів гарячої води у разі не проживання в належній йому квартирі, на що відповідач надав свою згоду, подавши 04 листопада 2014 року заяву. Одночасно відповідач повідомив про своє перебування в України по 08 листопада 2014 року включно з метою здійснення опломбування саме в цей період часу. Однак позивачем дії, пов'язані з опломбуванням кранів гарячої води здійснені не були з невідомих причин. У зв'язку із чим суд вважав правомірними дії позивача в частині нарахування відповідачу сум за опалення та підігрів води за період з 01 травня по 08 листопада 2014 року, та з урахуванням оплати відповідачем у цей період часу 449,45 гривень, стягнув на користь КП «ХТМ» заборгованість в розмірі 331,17 гривень.

У задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 09 листопада 2014 року по 30 червня 2015 року суд відмовив, оскільки вважав що позивачем не доведено отримання послуг позивача у вказаний період часу.

Такий висновок суду не ґрунтується на законі та не відповідає фактичним обставинам у справі.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до п.п. 17, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення послуги оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативними (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг та форма оплати послуг визначаються у договорі між споживачем і виконавцем.

Як зазначено у ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 ст. 39 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з липня 2006 року є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.52-53).

З січня 2014 року реєстрація ОСОБА_1 у зазначеній квартирі анульована у звязку з тим, що 10 березня 1995 року йому було видано паспорт для виїзду за кордон на постійне місце проживання (а.с.54).

На даний час в квартирі що належить відповідачу на праві власності, ніхто не зареєстрований (а.с.55).

На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23 грудня 1998 року №1407 (з подальшими змінами) КП «ХТМ» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова, та постачає теплової енергію у будинок, в якому знаходиться квартира відповідача.

Договір на надання послуг між сторонами не укладався, але теплова енергія у квартиру відповідача надавалась, тобто ОСОБА_1 знаходився у фактичних договірних відносинах з КП «ХТМ».

Постачання теплової енергії у приміщення житлового фонду на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01 травня 2014 року по 30 червня 2015 року КП «ХТМ» здійснювалась подача теплової енергії, зокрема, до будинку №7-В по вулиці Жовтневої революції в м.Харкові, що підтверджується актами про підключення та відключення від опалення (а.с.140-141).

Нарахування за використану теплову енергію здійснюються позивачем за затвердженими у встановленому законом порядку органом місцевого самоврядування тарифами (а.с.142-143).

Згідно відомостям нарахувань і оплат за теплову енергію по особовому рахунку № 5070 на імя ОСОБА_1 останній має заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 травня 2014 року по 30 червня 2015 року на суму 3667,62 гривні (а.с.85,86,131-1133,151).

Правильність такого розрахунку відповідачем не спростована.

У період з 01 травня по 08 листопада 2014 року відповідачем дійсно було сплачено на користь позивача 449,45 гривень (як зазначив суд першої інстанції), але за відсутності в квитанціях призначення платежу (за який період) ці суми були зараховані позивачем для оплати заборгованості за жовтень - грудень 2013 року, січень травень 2014 року, та були враховані при визначенні суми позову в даній справі, що обєктивно підтверджується наявними у матеріалах справи відомостями (а.с.85,86,131-133, 137-139,151).

А тому, зарахування судом першої інстанції зазначених сум при визначенні розміру заборгованості за спірний період часу є помилковим.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 вказував на безпідставність вимог КП «ХТМ», оскільки він відмовився від послуг із постачання теплової енергії в його квартиру, про що постачальник таких послуг був повідомлений.

Такі доводи відповідача не ґрунтуються на законі та не відповідають встановленим у справі обставинам.

За положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що в період з 01 травня 2014 року по 30 червня 2015 року КП «ХТМ» здійснювалась подача теплової енергії до будинку №7-В по вулиці Жовтневої революції в м.Харкові, який не відключено у передбаченому законом порядку від мереж централізованого опалення і частиною якого є квартира відповідача.

Посилання відповідача на те, що він отримав дозвіл на відключення його квартири від центрального опалення та встановив автономне опалення, не відповідає фактичним обставинам справи. Належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин матеріали справи не містять. Акт від 21 вересня 2006 року, на який посилається відповідач (а.с.57), таким доказом не є.

Так, цим актом на підставі заяви ОСОБА_1 було проведено опломбування приладів опалення в закритому вигляді (опломбування вентилів в кількості пяти штук). Цим же актом зазначено про необхідність отримати дозвіл ЖЕЦ-67 на відключення стояків опалення в квартирі позивача з ЖЕЦ-67; отримати дозвіл АК «Харківобленерго» на використання електричних радіаторів на опалення квартири; отримати дозвіл органу санітарного нагляду на відключення стояків опалення квартири.

Як пояснив ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції, жодних дозвільних документів на встановлення у його квартирі автономного опалення, він не отримав та 06 січня 2007 року подав позивачу заяву, в якій просив здійснювати нарахування за теплопостачання в його квартирі з січня 2007 року. Того ж дня контролером КП ХТМ за участі ОСОБА_1 складено акт про розпломбування (а.с.58, 58 зв.).

Посилання відповідача на те, що він 04 листопада 2014 року звертався до позивача з заявою про відключення його квартири від теплопостачання, правового значення для вирішення спору не мають.

Так, судовим розглядом встановлено та не заперечується позивачем, що 04 листопада 2014 року відповідач дійсно звернувся до КП «ХТМ» із письмовою заявою про опломбування в його квартирі кранів на радіаторах опалення, одночасно повідомивши, що перебувати на території України він буде включно по 08 листопада 2014 року (а.с.51)

18 листопада 2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено відповідь на його заяву, в якій ОСОБА_1 повторно було запропоновано здійснити опломбування вентиля гарячої води в квартирі або встановити прилад обліку гарячої води та проводити оплату за фактичним споживанням (а.с. 64).

Як встановлено судом, жодних дій на встановлення в квартирі ОСОБА_1 приладу обліку гарячої води останній не вчинив, відповідної заяви не подав, а відтак правові підстави для не нарахування оплати за надану позивачем послугу з підігріву води, у позивача відсутні.

Слід зазначити і те, що жодних доказів, які б обєктивно свідчили про не проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 проживає в Німеччині, а тому не користується послугами позивача, ґрунтується на припущеннях, що суперечить положенням ч.4 ст.60 ЦПК України.

Що стосується заяви відповідача про опломбування в його квартирі кранів на приладах опалення, то таке опломбування не могло мати місце, оскільки ОСОБА_1 не отримував у передбаченому порядку дозвіл на відключення його квартири від централізованого теплопостачання.

З огляду на те, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється, не мають правового значення і посилання відповідача на те, що в його квартирі встановлено сертифікований котел автономного опалення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 303, ст. 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 316,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 жовтня 2015 року скасувати.

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 3667 (три тисячі шістсот шістдесят сім) гривень 62 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді