Справа № 469/868/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Потриваєвої М.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача 1 - ОСОБА_3,

представника відповідача 2 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Березанка цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Березань» до ОСОБА_2 та редакції Березанської районної газети "Березань" про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач 29 липня 2015 року звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, з врахуванням подальших уточнень, зазначав, що 11 липня 2015 року в газеті «Березань» №28 надруковано статтю за підписом ОСОБА_2 під назвою «Куди ж зникають гроші?» щодо занедбаного стану селищного кладовища, у якій зроблено висновок, що така ситуація склалась виключно у зв»язку з тим, що КП «Березань» не виконує покладених на нього функцій по прибиранню кладовища та його впорядкуванню. Проте на комунальне підприємство «Березань» не покладено обовязки по прибиранню, догляду та впорядкування кладовищ на території Березанської селищної ради, земельні ділянки кладовищ та кошти на їх утримання позивачеві не передавались, а тому позивач вважає недостовірною викладену у вказаній статті інформацію, а саме : «як ми всі знаємо, прибиранням селищного кладовища … займається КП «Березань», але, на превеликий жаль, не все виконується належним чином», «проблема, яка вже давненько турбує жителів райцентру це робота комунального підприємства «Березань», а саме справ «вічних», «і тому у мешканців територіальної громади виникають питання : а куди ж діваються гроші, виручені за поховання? Хіба ж їх не вистачає, аби усе це відремонтувати?» та питання до КП «Березань» : «що у Європі при таких же законах немає такого безладу, бо там більшого значення придають таким поняттям як честь, совість, репутація підприємства та керівника. То чому ж у нас мало хто переймається своєю репутацією та думкою людей?» та просить зобов»язати редакцію газети «Березань» спростувати вказану інформацію як таку, що не відповідає дійсності та порочить честь, гідність і ділову репутацію КП «Березань», викладена неправдиво та в принизливій формі, шляхом публікації у найближчому випуску засобу масової інформації Березанської районної газети «Березань» з дати набрання рішенням суду у даній справі законної сили на тій самій шпальті і тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення, під заголовком «Спростування» із посиланням на виконання рішення суду у цій справі.

Також просив стягнути з відповідачів 1218 грн. на відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що зазначені вище висловлювання ганьблять честь, гідність і ділову репутацію КП «Березань», його керівника та усього трудового колективу, вплинули на мікроклімат у колективі, працівники якого змушені доводити, що їх оговорили і вони не мають відношення до порушеного у статті питання, почали інформувати керівництво КП «Березань» про ймовірне своє звільнення через у зв»язку з погіршенням репутації підприємства через вихід статті та про те, що до них почали значно гірше ставитися клієнти у зв»язку з публікацією; деякі клієнти позивача в усному порядку повідомили про намір перестати своєчасно здійснювати оплату за комунальні послуги, поки позивач не приведе у порядок селищне кладовище, а потенційні клієнти могли відмовитися від наміру укласти з позивачем договори про надання позивачем комунальних послуг. Зазначена стаття створює негативний образ підприємства серед споживачів комунальних послуг та потенційних клієнтів, змушує позивача вживати додаткових заходів для відновлення його порушених прав та змінювати звичайний режим роботи.

У судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідачі та їх представники позовні вимоги не визнали, просили у позові відмовити, посилаючись на недоведеність заявлених вимог. Надали суду письмові заперечення, мотивовані тим, що на КП «Березань» відповідно до діючого законодавства та рішень Березанської селищної ради покладено організацію надання ритуальних послуг, у тому числі виконання робіт із благоустрою місць поховань, про що відомо позивачу, так як 07 червня 2014 року в газеті «Березань» за № 23 опубліковано інтервю працівників та керівника КП «Березань», яким на одне із запитань надано відповідь, що благоустроєм кладовища займається позивач спільно із Березанською селищною радою. Крім того, зазначали, що речення про поганий стан території стосується попереднього речення про спеціально відведене місце для встановлення домовини перед похованням, а вислів «справи вічні» стосується смерті людини та пов»язаного з нею ритуалу поховання, а не проблем із прибиранням кладовища, а також посилались на недоведеність будь-якого негативного впливу публікації на честь, гідність і ділову репутацію позивача.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Як встановлено судом та сторонами не оспорюється, у Березанській районній газеті «Березань» № 28 від 11 липня 2015 року надруковано статтю «Куди ж зникають гроші» за підписом відповідачки ОСОБА_2 щодо надання ритуальних послуг КП «Березань» та стану селищного кладовища смт.Березанка, яка містила зазначений у позовній заяві текст.

Статтею 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» гарантує свободу слова, тобто право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Зокрема, забороняється використання засобів масової інформації для завдання шкоди честі і гідності особи (ч.2 ст.3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»).

Відповідно до ст.37 вказаного Закону, громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою.

Пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду (ст.31 Закону України «Про інформацію»).

Стаття 30 Закону України «Про інформацію» встановлює, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оцінюючих суджень, якими, за винятком наклепу, є висловлювання, що не містять фактичних даних, зокрема критики, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири; оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про поховання та похоронну справу», утримання кладовищ, а також інших місць поховання забезпечують виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

З метою здійснення організації поховання померлих і надання ритуальних послуг, передбачених необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності, органами місцевого самоврядування створюються ритуальні служби (ч.1 ст.9 Закону України «Про поховання та похоронну справу».

Відповідно до п.5 Типового положення про ритуальну службу в України, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 року № 193 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 року за № 1110/9709, ритуальна служба зобов»язана, зокрема, організовувати виконання роботи з благоустрою місць поховань, забезпечувати функціонування місць поховань тощо.

Положенням про порядок поховання та похоронну справу, а також порядок надання похоронних послуг на території Березанської селищної ради», затвердженим рішенням Березанської селищної ради Березанського району Миколаївської області від 16.05.2013 року №3, передбачено, що організацію поховання померлих, виконання робіт із благоустрою місць поховання здійснює КП «Березань» як ритуальна служба (а.с.53-56), що узгоджується з зазначеними вище нормативними актами, рішенням Березанської селищної ради № 3 від 27.09.2013 року «Про затвердження тарифів на ритуальні послуги на території селищної ради» (а.с.57-58), наданою в ході інтерв»ю керівника КП «Березань» ОСОБА_1 інформацією про те, що КП «Березань» спільно з селищною радою займається благоустроєм кладовищ (стаття «Ритуальні послуги у Березанці благо для населення чи монополія на поховання? Шукаємо істину» від 07 червня 2014 року, а.с.49).

Таким чином, відповідачами доведено правдивість викладеної у статті інформації про те, що «як ми всі знаємо, прибиранням селищного кладовища займається КП «Березань».

Інша частина зазначених у позовній заяві висловів статті, на думку суду, є оціночними судженнями автора статті, а тому вони відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію», ст.10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини (п.46 Рішення у справі Лінгенса від 08 липня 1986 року) не підлягають спростуванню.

Частиною 3 ст. 10 і частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

У порушення зазначених вимог позивачем не доведено викладені у позовній заяві обставини щодо негативних наслідків статті, та, відповідно, завдання йому моральної шкоди.

Виходячи з викладеного, підстави для задоволення позову відсутні.

Посилання сторін на невиконання Березанською селищною радою обов»язку передання позивачу земельної ділянки під кладовищами та коштів на їх утримання, необгрунтованість тарифів на ритуальні послуги, необхідність звернення позивача за фінансуванням благоустрою кладовища предмету спору не стосуються та не можуть бути взяті судом до уваги.

При відкритті провадження у справі судом було відстрочено сплату позивачем судового збору до ухвалення рішення у справі, тому, у зв»язку з відмовою у позові, судовий збір слід стягнути з позивача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства "Березань" судовий збір у розмірі 487,20 грн. на користь держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в десятиденний строк з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18 грудня 2015 року.

Суддя :