печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Козачук К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про визнання права власності на автомобіль,-

В С Т А Н О В И В :

12.10.2015 позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2, просить визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «BMW E 84 X1 xDrive», 2014 випуску, об'ємом двигуна 1995 см.куб., номер двигуна НОМЕР_1, VIN НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.02.2013 між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, а/з №90. За час шлюбу, 20.02.2015 відповідач зареєстрував за собою право власності на вищевказаний автомобіль. Оскільки відповідач вказаним автомобілем не користується, вони домовились про те, що відповідач переоформить право власності на згаданий автомобіль на позивача, а позивач в свою чергу сплатить відповідачу грошову компенсацію в розмірі 547 305,00грн. На виконання умов усної домовленості, позивач передала відповідачу кошти в сумі 547 305,00грн., разом з тим відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, не здійснив перереєстрацію право власності на зазначений вище автомобіль за позивачем. За вказаних обставин позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені у позові обставини та доводи, просили позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач позов визнав та не заперечив проти його задоволення.

Протокольною ухвалою суду від 16.12.2015 відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, відповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01.02.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №90, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.(а.с16) Станом на час розгляду справи шлюб між сторонами не розірваний.

За час шлюбу сторонами 13.02.2015 набуто автомобіль марки «BMW E 84 X1 xDrive», 2014 випуску, об'ємом двигуна 1995 см.куб., номер двигуна НОМЕР_1, VIN НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2. Вказана обставина підтверджується контрактом №15-126 від 13.02.2015, укладеним між ТОВ «АВТ Баварія» та ОСОБА_2(а.с.19-29) Даний автомобіль зареєстрований на праві власності за відповідачем ОСОБА_2(а.с.17-18)

При встановленні правовідносин сторін і законодавства, яке належить до них застосувати, суд надходить до висновку про те, що дані правовідносини регулюються положеннями Глави 8 Сімейного кодексу України про право спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Виходячи з положень вказаної норми, суд дійшов висновку, що вказаний вище автомобіль марки «BMW E 84 X1 xDrive» є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Доказів та даних, які б спростовували вказану обставину суду не надано. Іншого судом не встановлено.

Обґрунтовуючи позов, позивач, посилаючись на те, що вона виплатила відповідачу грошову компенсацію частини вартості спірного автомобіля, просить визнати за нею право власності на згаданий вище автомобіль, оскільки відповідач, не зважаючи на домовленості між ними, відмовляється в добровільному порядку здійснити перереєстрацію право власності на автомобіль за позивачем. Як на правові підстави позивач посилається на положення ст. ст. 386, 392 ЦК України.

Разом з тим, суд не може погодитись з заявленими позовними вимогами, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При цьому, позивач не надала суду належних доказів, які підтверджують об'єктивну неможливість спільного володіння, користування, і розпорядження означеним автомобілем і такі доводи не наведені в позові.

У відповідності з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зважаючи на викладене, належних та достатніх доказів, які б підтвердили, що частки вказаного автомобіля не є рівними суду не надано і такі дані матеріали справи не містять.

У разі наявності в майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу частини другої статті 71 СК України такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, зокрема, виплату відповідачу грошової компенсації частини вартості спірного автомобіля, виходячи з того, що останній є неподільною річчю, або внесення позивачем відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду та відмови відповідача в добровільному порядку здійснити перереєстрацію право власності на вказаний автомобіль за позивачем.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати про порушення оспорюваних прав позивача відповідачем, зокрема відмовою відповідача в добровільному порядку здійснити перереєстрацію право власності на вказаний вище автомобіль за позивачем.

За змістом ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи вищевикладені обставини та виходячи з положень чинного законодавства, якими регламентовано спірні правовідносини, позивач не довела порушення своїх оспорюваних прав та інтересів і судом не встановлено протиправність дій відповідача, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав згідно ст.392 ЦК України для визнання за позивачем права власності на вказаний вище автомобіль. Відтак позов не підлягає задоволенню, у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, відсутні підстави згідно ст. 88 ЦПК України для стягнення судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 3, 16 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про визнання права власності на автомобіль - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя К.О. Москаленко