Номер провадження: 22-ц/785/7027/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Оверіної О.В., Фальчука В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог: Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання права на отримання земельної ділянки у власність, усунення перешкод в оформленні права власності на земельну ділянку, про зобовязання вчинити певні дії і за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Одеської міської ради про усунення перешкод у реалізації права на приватизацію земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2015 року,-

встановила

14.08.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3, Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог: Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання права на отримання земельної ділянки у власність з земель комунальної власності, усунення перешкод в оформленні права власності на земельну ділянку, зобовязати Одеську міську раду розглянути питання передачі йому у власність земельної ділянки площею 0,0332 га по пр.-ту Свободи,109-А, посилаючись на те, що своє право на приватизацію земельної ділянки площею 332 кв.м. по пр.-ту. Свободи, 109-а у м. Одесі, на якій розташовано належний йому на праві власності житловий будинок, не може реалізувати з 2011 року, тому як відповідачка ОСОБА_3 також претендує на цю ділянку, а міськрада не розглядає на сесії питання про безоплатну передачу ділянки у приватну власність, посилаючись на наявність спору між сторонами.

15.12.2014 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, не визнаючи позовні вимоги ОСОБА_2, надала зустрічний позов про усунення перешкод у реалізації права на приватизацію земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди, стверджуючи, що ОСОБА_2 перешкоджає відповідачці ОСОБА_3 у приватизації земельної ділянки по пр.-ту. Свободи, 103 у м.Одесі для будівництва індивідуального гаражу.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2015 року провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог: Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання права на отримання земельної ділянки у власність, усунення перешкод в оформленні права власності на земельну ділянку, про зобовязання вчинити певні дії і за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Одеської міської ради про усунення перешкод у реалізації права на приватизацію земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди, в частині вимог до Одеської міської ради про зобовязання розглянути питання передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,0332 га по пр.-ту Свободи,109-А у м.Одесі закрито.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2015 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду в частині відмови йому у задоволені позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені у первісному позові вимоги.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні рішення помилкового вважав що ОСОБА_2 заявив позовні вимоги про визнання за ним права на отримання у власність земельної ділянки, яка відноситься до земель комунальної власності, тоді як ним була заявлена вимога про визнання за ним права на отримання у власність земельної ділянки із земель комунальної власності. Крім того, вважає, що районний суд безпідставно відмовив у задоволені вимоги щодо зобовязання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у реалізації права на отримання у власність спірної земельної ділянки, оскільки з матеріалів справи вбачається, що між сторонами є спір, а ОСОБА_3 чинити йому перешкоди у реалізації права на отримання у власність спірної земельної ділянки.

Крім того, не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 також подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду в частині відмови їй у задоволені зустрічного позову скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені у зустрічному позові вимоги.

Зокрема ОСОБА_3 вказує, що суд першої інстанції при винесенні рішення помилково вважав недоведеними вимоги у частині усунення перешкод у реалізації права на приватизацію спірної земельної ділянки в звязку з тим, що ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогами про захист своїх прав та інтересів, адже відбувається зловживання ОСОБА_2 своїми процесуальними правами на звернення до суду з метою створення перешкод для реалізації ОСОБА_3 свого права на приватизацію земельної ділянки, про що свідчать численні цивільні та адміністративні позови ОСОБА_2, в яких він оскаржує дозвільні документи ОСОБА_3 Крім того, ОСОБА_3 вважає безпідставною відмову районного суду у задоволенні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, мотивуючи це тим, що протиправна поведінка ОСОБА_2В та зловживання ним процесуальними правами завдало їй моральної шкоди та в результаті постійних стресів та переживань в травні 2013 року в ОСОБА_3 відбувся інсульт.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг та заперечень на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовних заяв та доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 15 жовтня 2002 року ОСОБА_2 на праві власності належала квартира №1 у будинку 109 по пр.-ту. Свободи у м. Одесі. До 20.12.2008 року будинок № 109 по пр.-ту. Свободи в м. Одесі та прилегла земельна ділянка знаходились на балансі Міністерства оборони України, надалі земельна ділянка і будівлі були повернуті у власність міської ради. У період 2003-2010 роки ОСОБА_2 здійснив реконструкцію квартири №1 у будинку №109 по пр.-ту Свободи у м.Одесі шляхом прибудови до неї житлового будинку. 11.02.2014 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок №109-А по пр.-ту Свободи у м.Одесі, загальною площею 105,6 кв.м., в тому числі житловою 58,2 кв.м.

У серпні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до Одеської міської ради з заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 293 кв.м. по пр.-ту Свободи,109-А для будівництва і обслуговування житлового будинку, стверджуючи, що з 2010 року ця ділянка знаходиться у його користуванні. 19.09.2011 року Одеське міське управління земресурсів ОМР на адресу ОСОБА_6 направило відповідь, у якій вказало, які документи належить надати для розгляду питання про передачу земельної ділянки у приватну власність. Серед інших документів зазначено погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами і підписи завірити у встановленому порядку.

Представник ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції пояснив, що власник суміжної ділянки ОСОБА_3 не бажає погоджувати межі ділянки позивача і чинить ОСОБА_2 всілякі перешкоди у приватизації земельної ділянки по пр.-ту Свободи,109-А, тому ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом і вимагає ухвалити рішення, яким визнати за ним позивачем - право на отримання земельної ділянки площею 332 кв.м. по пр.-ту Свободи,109-А у власність з земель комунальної власності, зобовязати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у реалізації права на отримання у власність вказаної земельної ділянки для обслуговування та експлуатації житлового будинку.

ОСОБА_3 є власником житлового будинку по пр.-ту Свободи,103 у м.Одесі на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Одеської міської ради 10.08.2006 року, та земельної ділянки площею 0,0235 га по пр.-ту Свободи,103 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 27.01.2004 року. Житловий будинок по пр.-ту Свободи,103 розташований на земельній ділянці, що є суміжною до ділянки, на якій розташовано житловий будинок №109-А по пр.-ту Свободи у м.Одесі і яку ОСОБА_2 бажає отримати у власність. ОСОБА_3 у листопаді місяці 2011 року звернулась до Одеської міськради з заявою про передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,01 га по пр.-ту Свободи, 103, що прилягає до її ділянки, під будівництво і експлуатацію гаражу. 11.05.2012 року Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради був підготовлений попередній висновок про можливість передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки по пр.-ту Свободи,103 під гараж.

Проти отримання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки заперечував суміжний землекористувач Одеський дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок» №90, у звязку з чим відділ освіти Київської районної адміністрації Одеської міської ради не дав узгодження на приватизацію ОСОБА_3 земельної ділянки.

12.09.2012 року та 17.10.2012 року комісія з розгляду земельних спорів Одеської міської ради, розглянувши звернення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо неможливості узгодити межі земельної ділянки з суміжними землекористувачами зробила висновок про те, що зазначене питання відноситься до виключної компетенції суду.

ОСОБА_3 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_2 і просила суд ухвалити рішення, яким зобовязати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у реалізації права на приватизацію земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва індивідуального гаражу по пр.-ту Свободи,103. ОСОБА_3 у позові виклала вимогу про відшкодування з ОСОБА_2 на її користь моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., посилаючись на зловживання ОСОБА_2 правами на звернення до різних органів з заявами і скаргами з метою перешкодити ОСОБА_3 у приватизації земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст. 118 ЗК України. Для приватизації земельної ділянки відповідно до ст. 198 ЗК України необхідним є встановлення та узгодження її розмірів. Відповідно до п.б ч.2 ст.198 ЗК України, погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами здійснюється при проведенні кадастрових зйомок, для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони поданій справі мають намір безоплатно отримати у власність шляхом приватизації одну і ту ж земельну ділянку. Разом з тим районний суд встановив, що у ОСОБА_2 відсутнє належним чином закріплене право користування земельною ділянкою по пр.-ту Свободи,109-А у м.Одесі, на якій розташований прибудований до квартири житловий будинок. Відсутнє право користування цією ділянкою і у ОСОБА_3, яка є правомірним власником суміжної земельної ділянки.

Відповідно до положень статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування та ст.12 ЗК України до виключної компетенції міської ради у галузі регулювання земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності. В силу ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. З огляду на зазначене, право власності на земельну ділянку в порядку приватизації не може виникати з рішення суду, тому вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права на отримання у власність земельної ділянки, яка відноситься до земель комунальної власності, є безпідставними.

Вимоги в частині усунення перешкод у реалізації права на приватизацію земельної ділянки як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 суд першої інстанції вважав не доведеними. Не є перешкодою в реалізації права на приватизацію земельної ділянки звернення сторони до суду з вимогами на захист своїх прав та інтересів.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задовлені вимог про відшкодування моральної шкоди, районний суд виходив з того, що вона не надала будь-яких доказів щодо протиправності діяння заподіювача моральної шкоди, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, тому вимоги позивачки в цій частині не підлягають задоволенню, як не доведені.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовів. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти в скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.В.Оверіна

ОСОБА_7