Справа № 154/3122/14-ц Провадження № 22-ц/773/718/15 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Категорія: 27 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Антонюк К.І.,

суддів Лівандовської-Кочури Т.В., Овсієнка А.А.,

при секретарі Кирилюку О. О.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору позики і стягнення суми боргу, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, за апеляційною скаргою відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

03.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 з указаною позовною заявою. Вимоги обгрунтовані тим, що 25.02.2014 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від нього грошові кошти в розмірі 150 000 доларів США. Позика оформлена договором-розпискою та графіком повернення позики. Згідно цих документів відповідач зобовязувався повернути позику та відсотки за користування позикою по 5 000 доларів США щомісячно, всього на загальну суму 375 000 доларів США до 25 травня 2020 року.

Однак, зобовязання ОСОБА_4 порушив, 25 липня 2014 року не сплатив йому 5 000 доларів США, цю суму повернув в серпні та вересні 2014 року. Останній платіж в розмірі 7 000 грн. здійснено в вересні. Станом на листопад 2014 року заборгованість становила 15 000 доларів США. У звязку з невиконанням умов договору, що є істотним порушенням умов договору просить його розірвати, стягнути з ОСОБА_4 4 532 500 грн. суму основного боргу, що становить 350 000 доларів США, три проценти річних за порушення зобовязання в розмірі 5 825 грн., 500 000 грн. моральної шкоди, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 грн. та 15 000 грн. витрат на правову допомогу.

Під час судового розгляду позивач змінив позовні вимоги, просив розірвати договір позики, стягнути 9 572 500 грн. суму основного боргу, 12 307 грн. три проценти річних від простроченої суми, 500 000 грн. моральної шкоди та 15 000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір позики, укладений між сторонами 25.02.2014 року на суму 150 000 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 3 703 234,69 грн., з яких: 138 000 доларів США борг, 19 839 доларів США відсотки за користування позикою, 4 592 долара США відсотки за прострочку щомісячного платежу, 319,32 три відсотки річних за прострочку виконання зобовязання, всього 158 158,32 доларів США згідно курсу НБУ станом на 19.03.2015 року становить 3 684 580,69 грн., 3 654 грн. судових витрат, 15 000 грн. витрат по сплаті за правову допомогу. В решті позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення первісного позову, відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Покликаючись на незаконність, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення первісного позову та ухвалити в цій частині нове, яким в позові відмовити.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній наведених.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошових коштів за договором позики та в частині стягнення судових витрат з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.02.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_4 взяв у борг в ОСОБА_1 150 000 доларів США, які зобовязувався повернути позичальнику з урахуванням відсотків в сумі 375 000 доларів США до 25.05.2020 року. Сторони погодили, що повернення позики та відсотків буде здійснюватись щомісячно по 5 000 доларів США відповідно до графіку-відомості.

На виконання умов договору позики позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 150 000 доларів США.

Ці обставини підтверджуються договором-розпискою від 25.02.2014 року, укладеним між сторонами, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику та графіком-відомістю про погашення боргу ОСОБА_1 ОСОБА_4 (а.с. 104-106).

Отримання позики в розмірі 150 000 доларів США на вищевказаних умовах не заперечив відповідач.

Також судом першої інстанції встановлено і ці обставини підтверджені сторонами, графіком погашення заборгованості, що ОСОБА_1 зобовязувався сплачувати до 25 числа кожного місяця починаючи з 25.03.2014 року в рахунок погашення боргу по 5 000 доларів США. Сторони погодили між собою, що із цієї суми 2 000 доларів США сплачується на повернення позики, 3 000 доларів США становлять відсотки.

Задовольняючи частково вимоги про стягнення заборгованості за договором позики суд виходив з того, що позичальник порушив умови договору, тому позивач мав право вимагати дострокового повернення частини позики, що лишилася.

При визначенні сум, які підлягають поверненню, суд фактично врахував, що позичальник здійснивши платежі відповідно до графіку за 6 місяців повернув 12 000 доларів США основного боргу (при цьому допущена помилка в розрахунку в мотивувальній частині), та 18 000 доларів США відсотків за користування позикою, а тому сума неповернутої позики на момент ухвалення рішення визначена судом в розмірі 138 000 доларів США основного боргу та 19 839 доларів США несплачених відсотків.

Крім того, судом стягнуто 4 592 доларів США штрафу за умовами договору та 319,32 доларів США 3% річних відповідно до положень ст.625 ЦК України.

Загальна сума, яка підлягає стягненню визначена судом у розмірі 3 684 580 грн. 69 коп., що становить 158 158,32 доларів США.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо вимог позивача про дострокове погашення ОСОБА_4 всієї суми заборгованості за договором позики.

Однак, при ухваленні судового рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів за договором позики судом порушені вимоги диспозитивності цивільного судочинства, а саме рішенням суду стягнуто неустойку в розмірі 4 592 доларів США, яка передбачена умовою договору поза межами заявлених вимог.

Також судом не повно зясовані обставини щодо сум повернутих коштів та допущені помилки при визначенні сум, які підлягають стягненню.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Договором позики від 25.02.2014 року передбачено сплату штрафу у розмірі 3% місячних по кожній простроченій сумі щомісячного платежу (а.с. 12).

Однак, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики (а.с. 2-5) та збільшивши розмір вимог у судовому засіданні (а.с. 84), позивач не предявив вимогу щодо стягнення штрафу за прострочення боржником виплат, передбачених договором, а тому ухвалення рішення в цій частині поза межами позовних вимог є порушенням закону.

Не відповідають обставинам справи висновки суду про розмір повернутих сум на виконання зобовязання.

З графіка погашення заборгованості, наданого ОСОБА_4, оригінал якого оглянуто в суді апеляційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 своїм підписом у графіку підтвердив, що він щомісячно з 25.03.2014 року по 25.09.2014 року отримував по 5 000 доларів США, всього отримано 35 000 доларів США. В дальнійшому ОСОБА_4 проплати по поверненню позики не здійснював (а.с. 169).

Зазначеним письмовим документом, який є належним доказом у справі, що підтверджує виконання зобовязань спростовані доводи позивача про передачу йому ОСОБА_4 тільки 25 000 доларів США.

Також в судовому засіданні не підтверджені доводи відповідача ОСОБА_4 про повернення ним всієї суми заборгованості за договором.

На підтвердження цих обставин відповідачем надана суду розписка про погашення боргу від 25.12.2014 року.

Відповідно до розписки ОСОБА_1 підтвердив, що він 25.12.2014 року отримав від ОСОБА_4 145 000 доларів США (а.с. 171).

За клопотанням позивача, який заперечив написання ним цієї розписки, судом апеляційної інстанції була призначена судова почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку експертизи, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підпис від імені ОСОБА_1 розташований в графі «Р.А.Мороз» у документі «Розписка про погашення боргу ОСОБА_4 ОСОБА_1 від 25 грудня 2014 року» виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою, а тому зазначена розписка не є належним та достовірним доказом на підтвердження доводів відповідача про повернення всієї суми боргу.

Інші докази, які б підтверджували обставини, зазначені ОСОБА_4 про повернення коштів у повному обсязі в справі відсутні, також і відсутні докази, які б підтверджували доводи відповідача про відмову ОСОБА_1 отримати від ОСОБА_4 25 жовтня 2014 року 5 000 доларів США, які він йому повертав відповідно до графіка, про що зазначено в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1,3 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, відповідно до встановлених в судовому засіданні обставин, які підтверджені належними та достовірними доказами, та норм матеріального права, якими врегульовані ці правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з тим, що відповідач 25 жовтня 2014 року і в дальнійшому не виконав зобовязання щодо повернення платежу за договором позики згідно з графіком, то позикодавець вправі вимагати дострокового повернення частини позики, що лишилася.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем на виконання договору позики сплачено ОСОБА_1 35 000 доларів США, з них 14 000 доларів США на погашення суми боргу, а 21 000 доларів США погашено процентів за користування позикою з лютого по вересень 2014 року.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

На день ухвалення судового рішення у справі судом першої інстанції курс долара США становив 100 доларів США 2 329,6787 грн.

З врахуванням сплачених сум підлягає стягненню з відповідача основний борг 136 000 доларів США (повернуто 14 000 доларів США), що становить за офіційним курсом 3 168 363 грн. та 17 200 доларів США (400 703,24 грн.) відсотків за користування позикою, виходячи з наступного розрахунку.

Несплата відсотків відповідачем за період з 01.10.2014 року по день ухвалення судового рішення 19.03.2015 року становить 5 місяців і 22 дні, відповідач зобовязаний щомісячно сплачувати 3 000 доларів США відсотків.

Ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки боржником прострочено виконання грошового зобовязання з жовтня 2014 року, тому він зобовязаний сплатити 3% річних від простроченої суми, що складає 171,76 доларів США або 4 071,13 грн., виходячи зі слідуючого розрахунку:

- за період з 25.10.2014 року по 19.03.2015 року - 59,58 доларів США (145 прострочених днів);

- за період з 25.11.2014 року по 19.03.2015 року - 46,84 доларів США (114 прострочених днів);

- за період з 25.12.2014 року по 19.03.2015 року - 34,52 доларів США (84 прострочені дні);

- за період з 25.01.2015 року по 19.03.2015 року 21,78 доларів США (53 прострочені дні);

- за період з 25.02.2015 року по 19.03.2015 року 9,04 доларів США (22 прострочені дні).

Отже, у звязку з вищенаведеними обставинами рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошових коштів за договором позики підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Підлягає стягненню з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 позика в розмірі 3 168 836 грн. (136 000 доларів США), відсотки за користування позикою 400 703 грн. (17 200 доларів США), 4 071,13 грн. (171,76 доларів США) три проценти річних від простроченої суми за порушення виконання грошового зобовязання.

Загальна сума, яка підлягає стягненню за договором позики складає 3 573 137,37 грн., що становить 71% від заявленої суми позивачем при предявленні позову. Позов предявлено на суму 5 056 979 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3 703 грн. та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн.

З урахуванням положень ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до частини задоволених вимог, тобто 71 % від понесених витрат.

У звязку з тим, що судом при розподілі судових витрат не застосовані положення вищезазначеної статті, рішення в цій частині підлягає зміні. З відповідача слід стягнути в користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 594,34 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10 650 грн., на проведення експертизи в сумі 2 181 грн. 12 коп. В решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 березня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів за договором позики та в частині стягнення судових витрат скасувати з ухваленням нового рішення в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 позику в розмірі 3 168 836 грн., відсотки за користування позикою в розмірі 400 703 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 4 071,13 грн., витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 594,34 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10 650 грн., на проведення експертизи в сумі 2 181 грн. 12 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: