Справа №578/307/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1635/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 15 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування Краснопільської районної державної адміністрації про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить відібрати без позбавлення батьківських прав у відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 їх неповнолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі самоусунулися від виховання дитини, не цікавляться її повсякденним життям та станом здоров'я, школу не відвідують, матеріально її не забезпечують та фактично втратили зв'язок з донькою. Більше року неповнолітня ОСОБА_7 не проживає вдома, так як проживає в сім'ї позивача, яка й займається її вихованням та матеріальним забезпеченням, наміру повертатися до батьків дитина не має.

Рішенням суду від 15 липня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування дійсних обставин справи та суперечить діючому законодавству України. Судом не враховано докази, які були надані на підтвердження позову, який грунтується виключно на факті ухилення відповідачів від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, відповідачку ОСОБА_6 та прокурора Кулича Є.М., які заперечують проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, положень діючого законодавства України, міжнародного права та практики Європейського суду з прав людини у справах з аналогічних правовідносин, вимоги позивачки є безпідставними.

Колегія судідв погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, є донькою відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, проживаючих за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження та довідками-характеристиками з місця проживання (а.с.5; 32-33). Крім доньки ОСОБА_7 відповідачі мають ще четверо дітей.

16.11.2014 року позивачка звернулася до служби в справах дітей Краснопільської райдержадміністрації з заявою про надання висновку про доцільність відібрання ОСОБА_7 у відповідачів, мотивуючи це тим, що останні не приймають участі у вихованні доньки та матеріально її не забезпечують, дитина проживає з нею (а.с.10).

На підставі звернення позивачки та наданих нею даних відносно відповідачів, комісією з питань захисту дітей Краснопільської райдержадміністрації 20.01.2015 року надано висновок про доцільність відібрання у відповідачів доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, без позбавлення батьківських прав (а.с.22, 25-26).

Відповідно до ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Правовий сенс відібрання дитини за ст. 170 СК України полягає в екстреності прийняття рішення на захист дитини, коли зволікання може призвести до смерті дитини, тяжкої хвороби чи каліцтва.

На підставі характеристик з місця проживання, інформації Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області, судом першої інстанції встановлено, що відповідачі характеризуються позитивно, за невиконання батьківських обовязків до адміністративної відповідальності не притягувалися (а. с. 32-33). Відповідач ОСОБА_5 перебував на обліку у лікаря нарколога, але знятий з обліку у звязку з відсутністю даних про зловживання спиртними напоями та наявності позитивних характеристик з місця проживання та Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області (а. с. 80). Він є інвалідом та отримує пенсію у розмірі 949 грн. (а. с. 100).

Суду першої інстанції відповідачі пояснили, що донька дійсно без їхньої згоди декілька років проживає з позивачкою, так як їй так зручніше тренуватися, оскільки позивачка є її тренером. В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_6 також пояснила, що донька не хоче з ними проживати, так як позивачка матеріально краще її забезпечує, у них з батьком такої можливості немає. Крім того вона, як мати, не схвалювала її заняття у спортивній секції, так як їздити на тренування далеко, тому донька і пішла жити до свого тренера.

Судом першої інстанції на виконання ст. 171 СК України було заслухано думку неповнолітньої ОСОБА_7, яка пояснила, що дійсно на даний час проживає у позивачки, так як їй так зручніше тренуватися, у неї склалися добрі стосунки з позивачкою та іншими дітьми, які проживають з позивачкою. Вона любить своїх батька та матір, але бажає проживати у позивачки. Рішення про проживання у позивачки вона прийняла сама і батьки проти цього не заперечували.

Частина 2 ст. 29 ЦК України надає право фізичній особі, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирати собі місце проживання. ОСОБА_7 01 червня 2014 року виповнилось чотирнадцять років, вона обрала собі місце проживання з позивачкою, яка є її тренером. Тобто неповнолітня дитина, питання про відібрання від батьків якої ставить позивачка, з ними не проживає. Питання про повернення дитини на проживання до батьків останні не ставлять, що свідчить про їх фактичну згоду з такими діями доньки.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції з посиланням на положення Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства» та практику Європейського суду з прав людини з аналогічних правовідносин, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про відібрання неповнолітньої ОСОБА_7 від батьків без позбавлення їх батьківських прав, так як захисту у такий спосіб дитина не потребує.

Суд першої інстанції у відповідності до ст. 19 СК України також обґрунтовано не погодився з висновком органу опіки і піклування про доцільність задоволення позову, так як він не враховує всіх обставин справи, зокрема можливості батьків матеріально забезпечити дитину та небажання доньки проживати з батьками. Крім того у своєму висновку орган опіки і піклування взагалі не зазначив про необхідність у разі задоволення позову передачі дитини родичам і кому саме з них або органові опіки та піклування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування рішення, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 Олексан відхилити.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -