22-ц/775/896/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Гальченко І.В.
Доповідач Пономарьова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Лоленко А.В.,

при секретарі Зливка І.І.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Небера В.В.,

представника апелянта Полторацької Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Екопрод» про визнання дійсною угоди купівлі-продажу і визнання права власності за апеляційною скаргою прокурора Волноваського району Донецької області на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 06 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В січні 2015 року позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача та зазначав, що 24 лютого 2014 року він уклав з відповідачем Приватним акціонерним товариством «Екопрод» договір купівлі-продажу належних йому гаражів для автомобілів та складу загальною площею 189,90 кв.м, розташованих за адресою: Донецька область, Волноваський район, смт. Благодатне, про що склали письмовий договір та за нерухоме майно позивач заплатив обумовлену суму 15 000 грв. (балансова вартість майна). 16 червня 2014 року відповідач передав йому майно по акту прийому-передачі, але коли він пішов оформити своє право власності, йому повідомили, що договір має бути нотаріально посвідчений. Проте відповідач ухиляється від оформлення угоди у нотаріуса, а тому просив суд визнати угоду дійсною, оскільки він свої зобов'язання за договором виконав, та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 06 лютого 2015 року визнано право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на нерухоме майно - гараж легкових автомобілів А1 зі складом а1 загальною площею 189,90 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Не погодившись з рішенням суду, прокурор Волноваського району Донецької області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що позивачем не надано доказів додержання вимог законодавства під час будівництва спірного об'єкту та введення його в експлуатацію, а також того, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта - прокурора Волноваського району Донецької області - Полторацька Т.Є. підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора відхилити.

Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Екопрод» - Небера В.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна та відбулося його виконання позивачем, а нотаріально посвідчити договір неможливо через відсутність у продавця нотаріально посвідченого документа про права власності на це майно, яким він фактично володіє з 2003 року.

Проте з вказаним рішенням суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до положень ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Однак при розгляді справи суди першої інстанцій на зазначені положення закону уваги не звернув та не врахував, що договір купівлі-продажу нерухомого майна в силу ст. 657 ЦК України підлягав нотаріальному посвідченню.

Крім того, судом не було враховано, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого судом у справі встановлено не було, а встановлений ним факт відсутністі у відповідача нотаріально посвідченого документу про право власності на спірне майно не може бути підставою для визнання договору дійсним.

З матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що спірним майном відповідач володіє на підставі договору купівлі-продажу від 1 серпня 2003 року, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністью агрофірма «Волноваська» та Акціоонерним товариством закритого типу «Єкопрод АТ». Зазначений договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був, доказів, що відповідач Приватне акціонерне товариство «Екопрод» є правонаступником Акціонерного товариства закритого типу «Єкопрод АТ» суду надано не було.

За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право володіння, користування та розпоряджання своїм майном належить тільки власникові (ст. 317 ЦК України).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень ст. 181 цього Кодексу належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб'єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб'єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно.

Відповідно до статей 328 та 329 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права особа (фізична або юридична), яка набула право на майно від іншої особи, є власником новоствореного нерухомого майна як об'єкта цивільного обороту лише у разі, коли їй було передано прийняте до експлуатації в порядку, визначеному законодавством, новостворене нерухоме майно, а у разі необхідності його реєстрації - також майно, яке зареєстроване за цією особою як нерухоме майно. В іншому випадку особа може передати іншій особі лише матеріали, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України об'єкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети, немає належного дозволу на будівництво чи затвердженого належним чином проекту, під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Відомості про те, що відповідачу відводилась земельна ділянка, де розташоване спірне нерухоме майно, відсутні.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Втім, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про оспорювання права власності позивача на нерухоме майно.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскільки при ухваленні рішенні суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають встановленим обставинам та неправильно застосував норми матеріального права, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дійсною угоди купівлі-продажу і визнання права власності на нерухоме майно - гараж легкових автомобілів А1 зі складом а1 загальною площею 189,90 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Волноваського району Донецької області задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 06 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Екопрод» про визнання дійсною угоди купівлі-продажу і визнання права власності на нерухоме майно - гараж легкових автомобілів А1 зі складом а1 загальною площею 189,90 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: С.А. Зайцева

А.В. Лоленко