Справа № 539/2806/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Матвієнка В. М.

при секретарях - О.А. Павличенко , С.О. Шрейтер

представника позивача - Штанько В.В.

представника відповідачів - ОСОБА_2

розглядаючи у судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Дельта банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У позові вказано, що 05.09.2006 року між АКІБ «УкрСибБанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСибБанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту

№ 0, за яким позивач отримав кредит в розмірі 505 000 грн 00 коп. під 15 % річних з кінцевим терміном повернення 04.09.2012 року. В забезпечення грошових зобов'язань за цим договором 05.09.2006 року між банком та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були укладені договори поруки. ОСОБА_3 порушив виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 12.03.2013 року у нього виникла заборгованість в сумі 533 535 грн 93 коп. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСибБанк» та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги в тому рахунку і за вказаним кредитним договором.

Враховуючи викладене ПАТ «Дельта банк» прохає суд стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно 533 535 грн 93 коп. заборгованості за кредитним зобов'язанням.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, прохав їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів позов не визнав, мотивуючи тим, що розрахунок заборгованості є невірним, відсутні повноваження позивача , прохав закінчити розгляд справи без його участі.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з письмовими заявами згідно яких прохали розглянути справу без їх участі, в задоволенні позову відмовити. В своїх запереченнях на позов вказали, що за ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, а у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки кінцевим терміном повернення кредиту є 04.09.2012 року, позивач пропустив строк пред'явлення вимог до поручителів, відтак, договори поруки є припиненими.

Дослідивши обставини, докази справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено, що 05.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 505 000 грн 00 коп. Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі 15 % річних до 04.09.2012 року.

Того ж дня 05.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 були укладені договори поруки № 1 та № 2 відповідно.

За цими договорами поручителі зобов'язалися перед банком відповідати за виконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань, що виникли в нього згідно кредитного договору

№ 0 від 05.06.2006 року.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2. цих договорів вони вступають в силу з моменту його підписання та припиняються з припиненням всіх зобов'язань позичальника за кредитним договором.

Встановлено, що банк свої зобов'язання виконав, надавши споживчий кредит ОСОБА_3 в обумовленому розмірі.

Однак ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором виконав не належним чином, в зв'язку з чим станом на 12.03.2013 року у нього виникла заборгованість в сумі 533 535 грн 93 коп., що підтверджується письмовим розрахунком банку (т.1 а.с.218).

Також судом встановлено, що 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступником АКІБ «УкрСиббанк») та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким останній набув право вимоги в тому рахунку і за кредитним договором № 0 від 05.09.2006 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оцінивши правовідносини, які виникли між учасниками вказаних договорів, суд приходить до висновку, що за договором від 08.12.2011 року ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитним договором № 0 від 05.09.2006 року, за яким у ОСОБА_6 виникла заборгованість в сумі 533 535 грн 93 коп., яка підлягає стягненню з останнього та його поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5, солідарно.

Разом із тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним в постанові від 23.05.2012 року у справі № 6-33цс12, за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Строк виконання основного зобов'язання визначено 04.09.2012 року, при цьому в договорах поруки строк її припинення визначено «з припиненням всіх зобов'язань позичальника за кредитним договором», тобто фактично без установлення строку припинення поруки.

Оскільки в шестимісячний строк кредитор не пред'явив вимоги до поручителів, договори поруки №№ 1, 2 від 05.06.2006 року припинили свою дію, а отже вимоги до ОСОБА_4, ОСОБА_5 є безпідставними і в їх задоволенні слід відмовити.

Виходячи з вищенаведеного, що сума заборгованості відповідачем ОСОБА_3 не погашена сума заборгованості суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь банку у визначеному розмірі .

Ствердження відповідачів про те що позивач належних доказів відступлення йому права вимоги за договором споживчого кредиту не надав і це є підставою для відмови в задоволенні позову суд оцінює критично виходячи з наданих письмових матеріалів , які спростовують ці ствердження . ( т1.а.с.132-189).

При розгляді справи за клопотанням представника відповідачів два рази судом призначалася судово - економічна експертиза, яка з вини відповідачів так і не була виконана отже ствердження відповідачів про невірність суми заборгованості нарахованої банком в розмірі - 533 535 грн. 93 коп. є безпідставними і ця сума нічим не спростовується.

Обраний позивачем спосіб захисту своїх інтересів відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 11, 16, 526, 598, 599, 1046,1047, 1054 ЦК України,

ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта банк» 533535 грн. 93 коп. боргу по кредитним зобов"язанням і складається з : 308611 грн. 08 коп. - заборгованості за кредитом, 224924 грн.85 коп. - заборгованості по відсотках за користування кредитом, що виникла станом на 12.03.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта банк» 3441 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Матвієнко В. М.