Справа № 368/2206/15-ц
Провадження № 2/368/854/15
Рішення

іменем України

"29" грудня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

встановив:

позивач просить суд розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1, та відповідачем ОСОБА_1

ОСОБА_3, зареєстрований 26.01.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 8 від 26.01.2013 року, повернути їй дівоче прізвище «Приходько» та визначити, що після розлучення дитина проживатиме з матірю, тобто з нею, постановити рішення, згідно якого щомісячно стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області 05.06.2007 року, ПІН НОМЕР_2, аліменти на її користь на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі, ? частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. починаючи з дня подання заяви до суду і до її повноліття, постановити рішення про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1 виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області 05.06.2007року, ПІН НОМЕР_2, аліментів на її утримання, як матері дитини, якій не виповнилося ще 3-х років та яка проживає з нею в розмірі 1/6 частина всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до виповнення

дитині 3-х років, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі, який був зареєстрований 26.01.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 8 від 26.01.2013 року.

Під час проживання у шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Протягом останніх півроку їхнє сімейне життя та подружні стосунки між ними погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю, і це зробило сімейне життя та спільне проживання неможливим. В результаті їхня сімя розпалась.

У вересні 2015 року вона та відповідач вирішили проживати окремо, тому кожен з них став проживати у своїх батьків, вона з дитиною - у с. Липовець Кагарлицького району, а відповідач у с. Зеленьки Миронівського району Київської області.

На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання повністю припинено з вересня 2013 року. Про намір розлучитися вона повідомила відповідача, з чим він погодився і не виявив жодного бажання зберегти їхній шлюб. Тому, вона вважає, що дане розлучення є їхнім спільним рішенням, але оскільки вони мають спільну неповнолітню дитину, розірвати шлюб можливо лише за рішенням суду.

Майнових спорів між ними немає. Шлюб вони розривають вперше.

Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з нею - позивачем.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

З Відповідачем вона усно домовилися, що він буде надавати матеріальну допомогу на утримання дитини щомісячно, але з того часу як він не проживає з ними, тобто з вересня 2015 року по даний момент він надав допомогу лише за один місяць. На її нагадування щодо матеріальної допомоги, він запропонував їй звернутися до суду. Тому вона змушена для вирішення цього питання подавати позов до суду, так як дитина перебуває лише на її утриманні.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сімейним кодексом України передбачено стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу) та у твердій грошовій сумі (якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення) (ст.ст. 183, 184).

Сімейним кодексом (ст.ст.84, 91) України передбачено також утримання матері дитини (як дружини так і жінки, яка є матір'ю дитини, але не є дружиною), з якою проживає дитина, до досягнення дитиною 3-річного віку.

В даний час відповідач фізично здоровий, працездатний, працює спеціалістом в ПрАТ «Біофарма» у м. Києві, має постійний дохід, аліментними зобов'язаннями не обтяжений. на своєму утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не має, але добровільно сплачувати аліменти у розмірах передбачених чинним законодавством У країни відмовляється.

У зв'язку з наведеними матеріалами, вона вирішила звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, а також їй.

Відповідач позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований 26 січня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 8, у звязку з чим видано свідоцтво про шлюб.

Шлюбно сімейні стосунки між сторонами припинені з вересня 2015 року.

Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьками якої являються сторони, що стверджується копією свідоцтва про її народження.

Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, тобто шлюбні стосунки між сторонами припинені і їх сімя розпалася. За таких обставин, суд приходить до висновку про не можливість збереження сімї.

Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань позивачу та їхнім дітям.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.

За положеннями ч.1 ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в цій частині вимог і розірвати шлюб між позивачем та відповідачем.

Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі Приходько.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач має житло та може забезпечувати нормальний всебічний розвиток і виховання дитини.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, тому суд приходить до висновку малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишити проживати з ОСОБА_1.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дітей, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дітей.

У постанові Верховного суду України по справі №6-143цс13 від 05.02.2014 року зазначено, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків.

Згідно з положеннями "Конвенції про права дитини" та "Декларації прав дитини" інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними.

Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дітей присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

У пункті 17 своєї Постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дітей присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дітей;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне положення дітей, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів належить брати до уваги матеріальне становище дітей. В даному випадку дитина не має власних доходів, не здатна сама себе утримувати.

На розмір аліментів на дитину має впливати стан здоровя та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого вони будуть стягуватися. Однак, таких даних встановити не можливо було, так як відповідач не надав довідку про його доходи.

Слід також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сімї, родичів, яких він зобовязаний утримувати відповідно до Сімейного кодексу України. Однак, таких даних судом не було встановлено.

Конкретного розміру аліментів на дітей законом не встановлено, оскільки у кожному випадку він визначається судом з урахуванням потреб дітей і можливостей батьків.

Суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дитині, відносно якої він батьківських прав не позбавлений.

Згідно з положеннями "Конвенції про права дитини" та "Декларації прав дитини" інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

Конкретного розміру аліментів на одну дитину законом не встановлено, оскільки у кожному випадку він визначається судом з урахуванням потреб дітей і можливостей батьків.

З урахуванням потреб дитини, виходячи з наведених позивачем доводів та відповідачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині розміру аліментів на дитину та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, оскільки було враховано ч.1 ст. 182 СК України та відповідач може надавати матеріальну допомогу лише у визначеному судом розмірі.

Аліменти на утримання дитини згідно ст. 79 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, а у даному випадку 17.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з положеннями ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що згідно зі ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області від 26.01.2013 р.

На даний час позивач з відповідачем подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства та бюджету не ведуть, відповідач проживає окремо від сімї позивача.

Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

Відповідач працює та відповідно отримує доходи.

Відповідно до ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і позов про стягнення аліментів на утримання дружини підлягає задоволенню, тому суд стягує з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серія СМ № 947891 виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області 05.06.2007 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу щомісячно, з дня подачі заяви в суд, а саме: 17.12.2015 року до досягнення дитиною трьох років, а саме: 08.07.2016 року.

Згідно ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлена на 2015 рік мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня - 1218 грн.

Таким чином з відповідача ОСОБА_6. підлягає стягненню в доход держави судовий збір в розмірі 487,20 грн., тобто 0,4 розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2015 року.

В силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану», постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 180, 182, 184 СК України, керуючись ст..ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218, 235 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстрований 26 січня 2013 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 8 - розірвати.

Малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишити проживати з ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишається на прізвищі Приходько.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серія СМ № 947891 виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області 05.06.2007 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви в суд, а саме: 17.12.2015 року до її повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серія СМ № 947891 виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області 05.06.2007 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу щомісячно, з дня подачі заяви в суд, а саме: 17.12.2015 року до досягнення дитиною трьох років, а саме: 08.07.2016 року.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серія СМ № 947891 виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області 05.06.2007 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2, на користь держави судовий збір на р/р 0324, МФО 821018, код 22030001, , банк ГУ ДКСУ у Київській області в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах одного місяця допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко