У х в а л а

іМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Четверта Львівська державна нотаріальна контора, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на Ѕ частину майна, нажитого за час шлюбу, визнання права власності на частину спадкового майна, виділення майна в натурі зі сплатою грошової компенсації, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 ОСОБА_7, ОСОБА_6, треті особи: Винниківська державна нотаріальна контора, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про визнання права власності на частину майна в порядку спадкування, витребування майна та скасування державної реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_8, на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом та з урахуванням уточнення вимог остаточно просила: визнати за нею право власності на автомобіль «Ніссан Навара 2.5 D» д. н. з. НОМЕР_1 в цілому, з відшкодуванням належної відповідачу ОСОБА_5 1/8 частки в сумі 22 827,13 грн; визнати дійсним відчуження вказаного майна ОСОБА_10 та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль; визнати за нею право власності на Ѕ частки садиби (житлового будинку міськими будівлями і спорудами) АДРЕСА_1, вартістю 301 435,00 грн, як частку у спільному майні подружжя, виключивши цю частку зі складу спадщини; визнати за нею право власності на вказаний будинок у цілому, з відшкодуванням належної відповідачу частки в сумі 150 717,50 грн; визнати дійсним договори купівлі-продажу будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 від 30 грудня 2013року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, посвідчені приватним нотаріусом Нор Н.М.; стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача Ѕ частину суми коштів, витрачених на лікування ОСОБА_12 в сумі 144 647,00 грн та на його поховання і установку йому пам'ятника на загальну суму 54 021,20 грн; стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 Ѕ частини суми боргових зобов'язань, що існували в подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_12 на день смерті останнього, що становить 124 117,93 грн (100 117,93 - кредитні зобов'язання та 24 000,00 грн - зобов'язання перед фізичною особою).

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_12, з яким вона з 1995 року перебувала у шлюбі. Спадкодавець тривалий час хворів тяжкою хворобою, був інвалідом першої групи. Після його смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями ОСОБА_12 є вона та його син від першого шлюбу - ОСОБА_5 Спірний будинок хоч і належав ОСОБА_12, однак його вартість істотно збільшилася внаслідок трудових та грошових затрат подружжя, а тому вважає, що даний будинок підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя, з наступним виключенням із об'єму спадкового майна Ѕ частини будинку, право власності на яку слід визнати за нею, а інша Ѕ частина будинку підлягає спадкуванню між сторонами, як спадкоємцями за законом, по ј частці кожному.

Також позивач вважає, що автомобіль марки «Ніссан Навара 2,5D» хоча і є спільним майном подружжя, однак оскільки її чоловік був інвалідом першої групи, фактично у придбанні, користуванні, утриманні, ремонті вказаного майна участі не приймав, тому при визначенні часток у спільній власності подружжя на вказане майно, просить відступити від рівності часток та визнати за нею право власності на ѕ частини цього автомобіля, а іншу розділити між спадкоємцями в рівних частках.

Оскільки ј частка спірного будинку та 1/8 частина спірного автомобіля є незначними та такими, що не підлягають виділу у натурі, а також враховуючи те, що позивач проживала із покійним ОСОБА_12 та користувалася вказаним майном на протязі останніх років, володіє його більшою часткою та є неподільним, просила виділити вказане спадкове майно їй, а відповідачу сплати компенсацію вартості його частки у спадщині.

Крім того, ОСОБА_4 зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства до відповідача, як спадкоємця першої черги за законом, після смерті ОСОБА_12 перейшли не тільки права, але і обов'язки. Так, відповідно до положень ст. 1232 ЦК України відповідач зобов'язаний нести витрати по лікуванню та похованню спадкодавця, однак всі витрати понесла виключно вона, тому із відповідача необхідно стягнути Ѕ частину цих витрат, а таж боргових зобов'язань ОСОБА_12, що існували на момент смерті спадкодавця.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом та, з урахуванням збільшення позовних вимог, остаточно просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частки спадкового майна, а саме: Ѕ частину спірного будинку, ј частинуавтомобіля «Ніссан Навара», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ј частини автомобіля марки «Форд Транзит», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та ј частини автомобіля марки «Мазда-323», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, 2000 року випуску. На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є спадкоємцем першої черги за законом після померлого ОСОБА_12 разом із дружиною спадкодавця. Він із спадкодавцем не проживав, проживає з матір'ю в Італії.Вважає, що спадкове майно слід поділити в рівних частках. Крім того, позивач зазначає про незаконність відчуження ОСОБА_4 в період розгляду справи спірного будинку ОСОБА_7 та автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6, а також на недобросовісність набувачів цього майна, тому просить витребувати вказане майно із незаконного володіння у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та скасувати державну реєстрацію права власності на вказане майно.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року первісний та зустрічний позов задоволено частково.

Визнано будинок АДРЕСА_1, автомобіль марки Ніссан Навар 2,5D», д.н.з. НОМЕР_1 спільною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_12 в рівних частках.

Визнано, що на момент смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, йому належало право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1, автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5D», д.н.з. НОМЕР_1, автомобіля марки «Форд Транзит D», д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля марки «Мазда 323», 2000 рок випуску.

Виділено в натурі спадкоємцю ОСОБА_4 в цілому будинок АДРЕСА_1, вартістю на час смерті ОСОБА_12 в розмірі 656 845,14 грн, автомобіль марки «Ніссан Навара 2,5D», д.н.з. НОМЕР_1, вартістю на час смерті ОСОБА_12 в розмірі 182 617,04 грн, зі сплатою нею на користь ОСОБА_5 компенсації вартості спадкового майна - ј частини будинку АДРЕСА_1 в розмірі 164 211,00 грн та ј частини автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5D», д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 22 827,00 грн, а всього 187 038,00 грн.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_12 - ј частину автомобіля марки «Форд Транзит D», д.н.з. НОМЕР_2 та ј частину автомобіля марки «Мазда 323», 2000 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_5, як спадкоємця після смерті ОСОБА_12, на користь ОСОБА_4 Ѕ частину коштів, витрачених ОСОБА_4 на поховання ОСОБА_12 та установку пам'ятника спадкодавцю ОСОБА_12, в розмірі 27 010,60 грн, а також ј частину боргових зобов'язань, що існували в подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_12 перед кредитною установою на день смерті ОСОБА_12, що складає 8 674,76 грн, а всього грошових коштів на в сумі 35 685,36 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено за їх безпідставністю.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 15 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визначення сум компенсацій, які підлягають сплаті позивачем ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_5 змінено, збільшивши суму стягнення компенсації ј частини автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5D», д.н.з. НОМЕР_1, визначивши її в розмірі 45 654,00 грн, а всього в розмірі 209 865,00 грн.

Рішення суду першої інстанції, в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 Ѕ частини коштів, витрачених ОСОБА_4 на поховання ОСОБА_12 та на установку пам'ятника, змінено, зменшено суму цих стягнень та визначено її в розмірі 19 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції, в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 ј частини боргових зобов'язань подружжя ОСОБА_12 та ОСОБА_4 перед кредитною установою на день смерті ОСОБА_12, змінено, зменшено суму цих стягнень до 8 103,41 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_8, не погоджуючись з даними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, а його позов задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та)вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

Судом першої та апеляційної інстанцій повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_12, який з 21 лютого 1995 року до часу смерті перебував у шлюбі з ОСОБА_4

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_12 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - син спадкодавця від першого шлюбу, який проживає разом зі своєю матір`ю в Італії.

На момент смерті ОСОБА_12 йому належали на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 листопада 1999 року, та автомобілі: марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1, марки «Форд Транзит D», д.н.з. НОМЕР_2 та марки «Мазда 323», 2000 року випуску.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Крім цього, ч. 1 ст. 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З урахуванням фактичних обставин справи, а також наявності належних та допустимих доказів, в тому числі і висновків експертного дослідження, якими була визначена дійсна ринкова вартість спірного будинку до проведення капітального ремонту станом на 1999 рік і після нього станом на січень 2009 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов до правильного висновку про наявність правових підстав для визнання вказаного будинку спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_12 та про відкриття спадщини після смерті останнього лише на Ѕ частину цього будинку, що належала ОСОБА_12, у зв'язку з чим обґрунтовано відхилив позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_5 про визнання спірного будинку в цілому об'єктом спадкового майна після смерті ОСОБА_12

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо відступлення від рівності часток у праві власності подружжя на автомобіль марки «Ніссан Навара 2,5 D» д.н.з. НОМЕР_1 та визнання за нею права власності на ѕ частини вказаного автомобіля, суди попередніх інстанцій дійшли до правильного висновку, що вказані вимоги в розумінні ст. ст. 58, 60 ЦПК України не доведені ОСОБА_4 При цьому, виходячи із приписів ст. 1267 ЦК України щодо рівності часток спадкоємців у спадщині, суди правомірно дійшли висновку, що у спадковому майні після смерті ОСОБА_12 кожному із спадкоємців належить по Ѕ частині спадкового майна, або по ј частині спірного будинку та транспортних засобів.

Також, застосовуючи положення ст. ст. 1278, 1279 ЦК України щодо права спадкоємця на виділення його частки в натурі та положень ст. 365 ЦК України та припинення права на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника, та виходячи із фактичних обставин, суди дійшли правильного висновку про можливість та доцільність виділення позивачу ОСОБА_4 в натурі будинку АДРЕСА_1 та автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1, із сплатою відповідачу компенсації вартості цього спадкового майна - ј частини спірного будинку в розмірі 164 211,00 грн та ј частини вказаного автомобіля в розмірі 22 827,00, а всього 187 038,00 грн. При цьому судами було враховано, що після прийняття спадщини ОСОБА_4 залишається власником переважної частини будинку та автомобіля, які є неподільними, відповідач в успадкованому будинку не проживає та успадкованим майном не користується, постійно проживає за межами України, а тому позбавлення його права власності на успадковану ним частку зі сплатою компенсації її вартості не завдасть ОСОБА_5 істотної шкоди.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в цій частині, правильно змінив рішення суду першої інстанції шляхом збільшення розміру компенсації ј частини автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1, оскільки місцевий суд, виходячи із ринкової вартості вказаного автомобіля, неправильного визначив його розмір, у зв'язку з чим загальний розмір компенсації виплати за частку будинку та автомобіля повинен становити 209 865,00 грн, а не 187 038,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення з відповідача Ѕ частини суми коштів, витрачених нею на лікування ОСОБА_12 в розмірі 144 647,00 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із недоведеності позовних вимог.

Що стосується понесених ОСОБА_4 витрат на поховання ОСОБА_12 та встановлення йому пам'ятника та відповідно стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 половини вартості понесених витрат, то суди дійшли до правильного висновку, що вказані вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому визначаючи розмір суми витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, місцевий суд помилково визначив їх в розмірі 27 010,60 грн, виходячи із загальної суми витрат 54 021,20 грн, оскільки наявними доказами підтверджено понесення таких витрат в загальній сумі 49 875,00 грн., а тому суд апеляційної інстанції правильно зменшив суму стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 до 24 937,50 грн, а не 27 010,60 грн.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли до правильного висновку щодо необхідності стягнення з ОСОБА_5, як спадкоємця після смерті ОСОБА_12, на користь ОСОБА_4 боргових зобов'язань, які померлий спільно з позивачем, як подружжя, несли перед ПАТ «КБ «Надра» за отримані ОСОБА_4 кредитні кошти за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року та від 11 березня 2008 року на загальну суму, на час смерті ОСОБА_12, в розмірі 32 413,65 грн. При цьому судами враховано, що оскільки успадкована частка відповідача ОСОБА_5 після смерті батька у відкритій спадщині становить Ѕ її частину, то з нього необхідно стягнути на користь ОСОБА_4 ј частину кредитного боргу. Крім того, апеляційний суд правильно зменшив розмір боргових зобов'язань, який повинен нести ОСОБА_5, як спадкоємець після смерті батька, оскільки ј частина вказаного боргу становить 8 103,41 грн, а не 8 674,76 грн, а тому правильно змінив рішення суду першої інстанції в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про витребування спірного майна: будинку АДРЕСА_1, автомобіля марки «Ніссан Навара 2,5 D», д.н.з. НОМЕР_1, відповідно у ОСОБА_7 та ОСОБА_6, суди попередніх інстанцій дійшли до правильного висновку щодо відсутності підстав для застосування ст. 388 ЦК України до даних правовідносин.

Також судами попередніх інстанцій надана належна правова оцінка тому, що ОСОБА_4 не пропустила строк позовної давності, оскільки про порушення свого права дізналася лише у червні 2009 року при зверненні до нотаріальної контори, де їй повідомили про те, що на частку спадкового майна претендує відповідач ОСОБА_5, який проживає в Італії і не приїжджав на похорони свого батька.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року, в частині яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Львівської області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова