АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 656/603/14-ц
Провадження №22-ц/791/3121/2015 Головуючий в І інстанції Крисанова В.І.
Категорія 27 Доповідач Воронцова Л. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого суддів : секретар:ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 27 січня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 16 лютого 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 689,05 доларів США звернути стягнення на будинок загальною площею 47,60 кв. м, житловою площею 26,40 кв. м, розташований за адресою: Херсонська область, смт. Іванівка, вул. Пушкіна, 45, шляхом продажу предмету іпотеки банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у цьому житловому будинку, та стягнути на його користь з відповідача судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 11 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 4 675,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування ним 15,24 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 10 вересня 2022 року. У рахунок забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими та надвірними будовами та спорудами, загальною площею 47,60 кв. м, житловою площею 26,40 кв. м, розташований за адресою: Херсонська область, смт. Іванівка, вул. Пушкіна, 45. Позивач зазначав, що у звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 27 березня 2014 року становить 4 689,05 доларів США, що складається із заборгованості: по кредиту 3 285,30 доларів США, по процентам за користування кредитом 747,45 доларів США, по комісії за користування кредитом 168 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 242,70 доларів США, штрафу (фіксована частина) 23,43 доларів США та штрафу (процентна складова) 222,17 доларів США.

Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 27 січня 2015 року та додатковим рішенням цього ж суду від 16 лютого 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права просило його скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та це встановлено судом, 10.09.2007 ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 уклали кредитний договір № НЕQWGK00002005, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 4675,00 доларів США зі сплатою 15,24 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 11.09.2022 р. /а. с. 7-9/

11 вересня 2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: належний йому на праві власності житловий будинок з господарськими та надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 47,60кв.м., житловою площею 26,40кв.м., розташований за адресою Херсонська область, смт. Іванівка, вул. Пушкіна, 45. /а. с. 10-13/

Позивач виконав свої зобовязання за договором, надавши кредитні кошти позичальнику у обумовленому ними розмірі, проте відповідач ОСОБА_5 І В. зобовязання по поверненню кредиту належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 27 березня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 4689,05 доларів США, що включає: заборгованості по кредиту у сумі 3285,30 доларів США, по процентам за користування кредитом у сумі 747,45 доларів США, по комісії за користування кредитом у сумі 168 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 242,70 доларів США, штрафу (фіксована частина) у сумі 23,43 доларів США та штрафу (процентна складова) у сумі 222,17 доларів США, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості. / а. с. 18-21/

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшити їх.

Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п. 16.9 договору іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог. /а. с. 10-13/

Згідно п. 22 договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або згідно з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться у цьому договорі.

Пунктом 27 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно з частиною четвертою, ст. 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом.

Позивач разом із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки заявив вимогу про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані і проживають у житловому будинку, при цьому не вказавши яких саме осіб.

Оскільки вимоги позивача щодо виселення інших осіб не конкретизовані, вони задоволенню не підлягають.

Згідно з розясненнями, які містяться в 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Колегія суддів вважає необхідним зазначити початкову ціну продажу будинку не нижчою ніж 25 000 грн., як це передбачено договором іпотеки. Доказів на спростування вказаної вартості ОСОБА_5 у порушення положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав.

Згідно з Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Житловий будинок, на який позивач просив суд звернути стягнення, як на предмет іпотеки, відповідає ознакам житла, на яке розповсюджується дія вказаного закону, воно придбано за отримані від банку кредитні кошти, що підтверджується кредитним договором і відповідачем не заперечується. Позивач дотримався вимог закону і договору (п. 22) про направлення позичальнику письмової вимоги про усунення порушення /а. с. 16-17/.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права кредитодавця.

Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-58цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

З урахуванням вище зазначеного, колегія суддів вважає рішення суду І інстанції таким, що підлягає скасуванню, з ухваленням нового, про часткове задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити житло протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

ОСОБА_5 направлялася вимога про виселення і вона ним отримана, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення, однак добровільно не виконана /а. с. 16-17/.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 526, 527, 1054 ЦК України, ст. ст. 33, 36 37-39 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», керуючись ст. ст. 217, 303, 307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 27 січня 2015 року і додаткове рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 16 лютого 2015 року скасувати, ухвалити нове.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 11 вересня 2007 року, укладеного між ним і ЗАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 4 689,05 доларів США, що еквівалентно 50 032,19 грн., звернути стягнення на будинок належний ОСОБА_5 загальною площею 47,60кв.м., житловою площею 26,40кв.м., який розташований за адресою: Херсонська область, смт. Іванівка, вул. Пушкіна, 45, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом і іншою особою-покупцем, за початковою ціною визначеною у договорі іпотеки в сумі 25 000 грн., з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки.

Виселити ОСОБА_5 з житлового будинку, розташованого за адресою: Херсонська область, смт. Іванівка, вул. Пушкіна, 45.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 743,92 грн.

У задоволенні решти позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відмовити.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України відстрочити виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3