Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Романченко В.О.
Справа № 426/1817/15-ц
Провадження № 22ц/782/472/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі :

головуючого: Романченка В.О.

суддів: Лісіциної А.І., Лозко Ю.П.

при секретарі: Козубській А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 17 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання в учбовому закладі, -

встановила:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання її повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період навчання в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 28.03.2014 року до 28.06.2018 року.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 10.08.1996 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають дитину ОСОБА_4 Шлюб між сторонами розірвано 29.08.1997 року, донька залишилася проживати з нею та знаходилась на її утриманні. Відповідач сплачував аліменти. Відповідно до довідки відділа державної виконавчої служби Сватівського районного управління юстиції № 1322/03/-27 від 26.03.2015 року, станом на 24.03.2015 року в бухгалтерії Куземівської сільради перебуває постанова № 5-224-14 від 22.10.2014 року щодо утримання аліментів та заборгованості по сплаті аліментів з заробітної плати відповідача та станом на 01.11.2014 року розмір боргу по сплаті аліментів складав 3289,17 грн. Після досягнення донькою 18 років стягнення аліментів було припинено.

На даний час ОСОБА_4 є повнолітньою, однак потребує матеріальної допомоги, оскільки з 01.09.2014 року навчається на денному відділенні в Харківському інституті банківської справи Університету Банківської справи НБУ (м.Київ). Відповідач є її батьком, добровільно допомогу не надає. Позивач працює в Сватівському РТМО старшою медсестрою в терапевтичному відділенні та отримує 2829 грн заробітної плати. Усі фінансові затрати, повязані з навчанням доньки полягли на неї.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 17 липня 2015 року позовні вимоги позивача задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментні платежі на утримання ОСОБА_4 на період її навчання в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме з 07 квітня 2015 року до 28 червня 2018 року. В іншій частині позовних вимог, а саме в стягненні додаткових витрат, окрім аліментних платежів на період навчання ОСОБА_4, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити його без змін, скасувати рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Згідно зі ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Розмір аліментів на повнолітних дітей у відповідності зі ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності зі ст.. 182 Сімейного Кодексу України При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що з 10.08.1996 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають дитину ОСОБА_4 29.08.1997 року шлюб між сторонами розірвано, дитина залишилася проживати з нею та знаходилась на її утриманні. Відповідач виплачував аліменти. Відповідно до довідки відділа державної виконавчої служби Сватівського районного управління юстиції № 1322/03/-27 від 26.03.2015 року, станом на 24.03.2015 року в бухгалтерії Куземівської сільради перебуває постанова № 5-224-14 від 22.10.2014 року щодо утримання аліментів та заборгованості по сплаті аліментів з заробітної плати відповідача та станом на 01.11.2014 року розмір боргу по сплаті аліментів складав 3289,17 грн. Після досягнення донькою повноліття стягнення аліментів було припинено.

На сьогоднішній час ОСОБА_4 є повнолітньою, однак потребує матеріальної допомоги, оскільки з 01.09.2014 року навчається на денному відділенні в Харківському інституті банківської справи Університету Банківської справи НБУ (м.Київ). Відповідач є її батьком, добровільно допомогу не надає. Позивач працює в Сватівському РТМО старшою медсестрою в терапевтичному відділенні та отримує 2829 грн заробітної плати. Усі фінансові затрати, повязані з навчанням полягли на неї.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи: копією свідоцтва про народження дитини (а.с.5), копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.8), довідкою про навчання ОСОБА_4 (а.с.10), довідками про проживання ОСОБА_4 в гуртожитку та оплату в гуртожитку (а.с.11-12), довідкою про заробітну плату позивача (а.с.13) та інші.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що позивач вправі вимагати від відповідача надання матеріальної допомоги у вигляді аліментів на період навчання, однак не більш ніж до двадцяти трьох років у розмірі 400 грн.

Суд також дійшов правильного висновку, що відповідач має можливість надавати позивачеві матеріальну допомогу, оскільки є працездатною людиною.

Розмір аліментів судом визначено з урахуванням сімейного та матеріального становища відповідача, як це передбачено ст. 182 Сімейного Кодексу України, а саме при визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції правильно врахував перебування на утриманні відповідача двох неповнолітніх доньок, та його стан здоровя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що аліментні платежі для утримання ОСОБА_4 на період навчання в розмірі 400 гривень стягнуті з нього в порушення ст. ст. 198, 199 СК України, без урахування його сімейного стану та стану здоровя, наявності заборгованості по сплаті аліментів, які він повинен бути сплачувати позивачу на утримання ОСОБА_4 до 18 років, що стипендія доньки та заробітна плата позивача перевищують його дохід та іншебули досліджені судом 1 інстанції і за ними зроблено висновок про їх необґрунтованість.

Отже, за таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

В іншійчастині рішення суду ні ким не оскаржується, тому підстав для перевірки законності та обґрунтованості рішення в цій частині у колегії суддів не має.

Керуючись ст.. 303, 307,308, 313,314,315, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: