Провадження № 22-ц/773/1830/15 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Шевчук Л.Я.,

суддів Данилюк В.А., Подолюка В.А.,

секретар с/з ОСОБА_1,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2015 року, яким в задоволенні її позовних вимог про стягнення боргу відмовлено.

В поданій на судове рішення апеляційній скарзі позивач, покликаючись на незаконність рішення із-за порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, неповного зясування обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у їх відсутності.

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що 29 травня 2010 року між позивачем по даній справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений договір позики, за умовами якого позикодавець ОСОБА_3 передала позичальнику ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн., позичальник прийняв грошові кошти і зобовязався повернути таку ж суму грошей до 29 травня 2011 року. Договір позики був нотаріально посвідчений (а.с.7).

Позичальник ОСОБА_5 помер 13 червня 2010 року (а.с.9), після його смерті відкрилася спадщина.

За заповітом, який був складений спадкодавцем ОСОБА_5 29 травня 2010 року, останній все своє майно заповів позивачу по даній справі - ОСОБА_3 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про права на спадщину за заповітом спадкоємцем 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (а.с.24), а відповідач ОСОБА_4 як спадкоємець за законом набула права власності на другу половину зазначеної квартири.

ОСОБА_3 як кредитор просить стягнути із спадкоємця ОСОБА_4 грошові кошти за договором позики, який вона укладала із сином ОСОБА_4 ОСОБА_5

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як кредитор спадкодавця пропустила встановлені законом строки предявлення вимог до спадкоємців.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.

Стаття 1281 ЦК України передбачає, що спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляються право вимоги.

Тобто стаття 1281 ЦК України встановлює строки предявлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців. Ці строки є обмежувальними і їх пропуск припиняє відповідні права кредиторів. Ці строки не призупиняються, не перериваються і не поновлюються.

При цьому судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, яка після смерті спадкодавця прийняла спадщину, є одночасно і спадкоємцем і кредитором спадкодавця і їй достеменно було відомо про відкриття спадщини 13 червня 2010 року.

Проте, свої вимоги до іншого спадкоємця ОСОБА_4 про повернення боргу за договором позики ОСОБА_3 предявила лише 29 липня 2015 року, тобто через 5 років після відкриття спадщини.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з огляду на те, що ОСОБА_3 як кредитор спадкодавця пропустила строк предявлення вимог до спадкоємця ОСОБА_4

Не заслуговують на увагу колегії суддів посилання апеляційної скарги позивача на те, що відповідач ОСОБА_4 лише у 2012 року на підставі рішення суду набула право власності на спадкове майно після смерті свого сина ОСОБА_4, а тому, на думку позивача, саме з цього часу у позивача виникло право вимоги до іншого спадкоємця з таких підстав.

Закон, а саме стаття 1281 ЦК України, визначає, що строк для предявлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців обчислюється з дня, коли кредитор дізнався чи міг дізнатися про відкриття спадщини.

Позивачу було відомо про відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5, оскільки вона прийняла спадщину на підставі заповіту. І та обставина, що лише у 2012 році другий спадкоємець ОСОБА_4 набула права власності на частину спадкового майна не свідчить про те, що саме з цього часу у позивача як кредитора спадкодавця виникло право на предявлення вимог до спадкоємця, оскільки статтею 1281 ЦК України визначені строки для предявлення таких вимог і Закон повязує початок перебігу таких строків не з моментом набуття права власності на спадкове майно, а з моментом відкриття спадщини, і оскільки позивач не предявила такі вимоги до іншого спадкоємця у встановлені законом строки, тому місцевий суд підставно вважав, що позивач позбавляється права такої вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги позивача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :