ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі: Шафатинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В позовній заяві покликаються на ту обставину, що між сторонами по справі 29.08.2007 року було укладено кредитний договір №VOJ3GA00000019. Згідно умов договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов»язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 15 500 доларів США на термін до 29.08.2017 року, а відповідач взяв на себе зобов»язання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_1 отримавши кредит, своєчасно не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто свої зобов»язання не виконав.

Станом на 26.06.2015 року відповідач має заборгованість за кредитом, що становить 26 929, 63 долара США, яка складається з наступного: 12104,27 долара США заборгованість за кредитом, 7999,63 долара США заборгованість по процентам за користування кредитом, 586,31 долар США заборгованість по комісії за користування кредитом, 6239,42 долара США пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором.

Просить стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі 26 929, 63 долара США, що за курсом 21,20 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.06.2015 року складає 570802,30 грн. та судові витрати.

Для участі у розгляді справи позивач свого представника не направив, подавав суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, подав суду письмові заперечення проти нього. Суду пояснив, що даний кредитний договір був забезпечений іпотекою квартири, на яку відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду від 23 січня 2013 року було звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором. Дане рішення суду виконане. Він не розуміє, чому не погашено заборгованість і чому банк ще раз просить стягнути з нього борг за кредитом та відсотками. Після наданих пояснень подав суду заву про подальший розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення відповідача, перевіривши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами по справі 29.08.2007 року було укладено кредитний договір №VOJ3GA00000019. Згідно умов договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов»язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 15 500 доларів США на термін до 29.08.2017 року, а відповідач взяв на себе зобов»язання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Дана обставина сторонами не заперечується та стверджується копією кредитного договору.

Як вбачається з копії договору іпотеки квартири №VOJ3GA00000019 від 29.08.2007 року, за кредитним договором було забезпечено виконання зобов»язань позичальника перед позивачем, шляхом передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п.24 Договору іпотеки, у випадку, коли суми, вирученої від продажу Предмету іпотеки, недостатньо для повного задоволення вимог іпотеко держателя, останній має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення своїх вимог, з іншого майна Іпотекодавця та/або Поручителя, у першу чергу перед іншими кредиторами.

Відповідач ОСОБА_1 отримавши кредит, своєчасно не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто свої зобов»язання не виконав. Дана обставина відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з копії рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VOJ3GA00000019 від 29 серпня 2007 року, укладеним між закритим акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 в розмірі 150282 грн. 55 коп., що еквівалентно 18808,83 долари США, ( в тому числі 16669,45 долари США -заборгованість за кредитом; 1574,38 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 282,32 -заборгованість по комісії за користування кредитом; 282,68 -пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором), звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно до іпотечного договору №VOJ3GA00000019 від 29 серпня 2007 року, укладеним між закритим акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 а саме на квартиру загальною площею 47,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, шляхом продажу квартири Публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на квартиру, а також наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки, з початковою ціною продажу квартири на рівні 101000 грн.00 коп. та виселено вказаних осіб із даної квартири.

Відповідно до доказів, витребуваних судом за клопотанням відповідача, суд приходить до висновку, що дане судове рішення виконане. Дана обставина стверджується договором купівлі-продажу даної квартири, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» від імені ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та покупцем ОСОБА_4 Як вбачається з пунктами 6 та 7 даного договору, ціна квартири 108 500 грн. сплачена покупцем на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», будь яких претензій щодо розрахунків сторони не мають.

На підтвердження розміру позовних вимог, позивачем продано розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором, який станом на 26.06.2015 року відповідач має заборгованість за кредитом, що становить 26 929, 63 долара США, яка складається з наступного: 12104,27 долара США заборгованість за кредитом, 7999,63 долара США заборгованість по процентам за користування кредитом, 586,31 долар США заборгованість по комісії за користування кредитом, 6239,42 долара США пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором.

Однак, позивач в ході судового розгляду не надав належних доказів в підтвердження дійсного розрахунку заборгованості з урахуванням поступлення коштів від реалізації предмета іпотеки, що позбавляє суд можливості визначити відсутність чи наявність дійсної заборгованості відповідача після продажу банком предмета іпотеки іншим особам.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Проте, позивач не скористався своїм правом, щоб довести всі обставини, на які посилався при обґрунтуванні позову, зокрема правильність розрахунку боргу.

З урахуванням викладеного вище, позовні вимоги ПАТ КБ«ПриватБанк» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 589, 590 ЦК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається на протязі десяти днів з дня його проголошення через Володимир-Волинський міський суд Волинської області та набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: /-/ підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду ОСОБА_5