Справа №278/2648/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Баренко С. Г.,

за участю секретаря судового засідання Лабенської Л.І.,

. сторін, їх представників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до приватного нотаріуса ОСОБА_8 (далі нотаріус), ОСОБА_9, Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (далі- БТІ), ОСОБА_10, ОСОБА_11 у своїх інтересах та в інтересах їх неповнолітніх дітей ОСОБА_12,ОСОБА_13, реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції(далі-реєстраційна служба), управління Держземагенства у Житомирському районі (далі - управління) про визнання договорів дарування недійсними, витребування від відповідачів майна, виселення, 3-ті особи Служба у справах дітей Житомирської міської ради, служба у справах дітей Житомирської РДА та позову ОСОБА_10 у своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_12, ОСОБА_13, до ОСОБА_9 про визнання договору дарування квартири та договору дарування земельної ділянки удаваними, треті особи служба у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації, ПАТ «Дельа БАНК», справа розглядається за участю прокурора, -, -

ВСТАНОВИВ:

У кінцевій редакції позову (з урахуванням залишення частини вимог без розгляду) ОСОБА_7 просит суд визнати недійсними договори дарування від 30.04.2014 квартири АДРЕСА_1, та земельної ділянки площею 0,0596 га за цією адресою, посвідчені нотаріусом, оскільки вони укладені без згоди органу опіки та піклування, так як дія рішення органу самоврядування від 11.06.2013 на час вчинення оспорюваних правочинів сплинула. Витребувати від ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, вказану квартиру та земельну ділянку, виселивши сім»ю ОСОБА_13 зі спірної квартитри. Вимоги, з посиланням на ст.ст.216, 321, 387, 388,391 ЦК України, мотивовані тим, що рішенням цього суду від 05.06.2013, залишеним без зміни ухвалою ВССУ від 22.01.2014 року, публічні торги з ралізації спірного майна та усі правовстановлюючі документи визнано недійсними, про що ОСОБА_9 був обізнаним та навмисно подарував спірне нерухоме майно ОСОБА_10 та його неповнолітнім дітям. У свою чергу нотаріус, за змоою з останніми незаконно посвідчила ці договори, оскільки їй було відомо зміст ухваленого ВССУ рішення. ОСОБА_7, як власник спірного нерухомого майна, може у всякому випадку витребувати його у добросовісного набувача за безвідплатним правочином, її право власності є непорушним (т.1 а.с.116-179).

ОСОБА_10, діючи у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_9 (ОСОБА_7 третя особа) про визнання удаваними договорів дарування від 30.04.2014, за яким спірна квартира №2 та земельна ділянка були подаровані їм ОСОБА_9 Позов мотивовано тим, що воля сторін в угоді була спрямована на укладення саме

договорів купівлі-продажу, а не договору дарування. Подружжя сплатили ОСОБА_9 за цими договорами грошові кошти. Причиною укладання угод дарування викликана спрощеною процедурою, а також тому що вони стосувалися також неповнолітніх дітей.

Ухвалою від 08.07.015 справи за наведеними позовами за клопотанням ОСОБА_7 та її представника та вказівки апеляційного суду обєднані в одне провадження (справа № 278/653/15ц а.с.221-223,226-227).

У суді ОСОБА_7,підтримуючи вимоги додала, що відповідачам ОСОБА_10 та ОСОБА_9 було відомо про наявність її заборгованості перед Банком та про зміст усіх судових рішень стосовно цього майна. У подальшому останні,за навмисною змовою з нотаріусом, уклали договори дарування. При цьому нотаріус порушила вимоги глави 8, п.1 Порядку вчинення нотаріальних дій. Вважає, що позов ОСОБА_10 не підлягає до задоволення, оскільки розписка нотаріально непосвідчена є нікчемною, доказів, щодо наявності у ОСОБА_10 500000 грн. на час укладання договору та джерела їх походження суду представлені не були. Її представник ОСОБА_1також зазначив про нікчемність розписки, і вкаав, що для правильного вирішення даного спору не має значення які саме договори укладалися між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в своїх інтересах та в інтересах дітей. Майно у будь-якому випадку може бути витребувано у ОСОБА_10, оскільки реалізація спірного майна з публічних торгів визнана недійсною, а тому воно вибуло з власності ОСОБА_7 поза її волі. Просили задовольнити позов ОСОБА_7, відмовивши у позові ОСОБА_10

ОСОБА_10 пояснив, що з 2012 року його сімя проживає у спірному житлі і протягом всього часу до придбання спірного майна, жодних вимог з приводу житла з боку ОСОБА_7 не надходило. Йому було відомо, що за борги останньої перед Банком, було арештоване спірне майно і проводилася його реалізація публічних торгів, переможцем яких став ОСОБА_9 та продав йому це майно. На виконання рішення міської ради від 11.06.2013 частина квартири було придбане і для дітей, а для спрощення процедури, продаж був оформлений договорами дарування. У подальшому з ОСОБА_9 була взята розписка. Також вказував, що він є добросовісним набувачем, оскільки він довіряв ОСОБА_9 і про інші судові рішення йому невідомо. Аналогічну позицію зайняла ОСОБА_11 Його представник також стверджував, що ОСОБА_10 є добросовісним набувачем спірного майна за договором купівлі- ОСОБА_10 не був стороною у попередній справі, на яку посилається ОСОБА_7 та про існування рішення ВССУ взагалі не знав. Належних доказів про зловмисну змову сторін з нотаріусом суду не представлено. За наслідками визнання торгів недійсними спірно майно у ОСОБА_9 не було і не могло бути витребувано. Вважає, що у даному випадку, ОСОБА_7 обрала невірний правовий захист своїх прав, а спірне майно, придбане за договором купівлі продажу, жодним чином не може бути витребувано у добросовісних набувачів та їх неповнолітніх дітей.

Представник нотаріуса вказала, що нотаріус не може бути відповідачем у даній справі. Звернула увагу суду, що на час посвідчення нотаріусом оспорюваних правочинів заборони на відчуження спірного нерухомого майна або його обтяження іпотекою у Державному реєстрі зареєстровано не було. Дії нотаріуса щодо посвідчення цих правочинів не визнанні неправомірними. У вирішенні інших позовних вимог сторін поклалася на розсуд суду.

ОСОБА_9та його представник позов ОСОБА_7 не визнали. Вказували, що ОСОБА_9 за власні грошові кошти придбав на публічних торгах спірне майно боржника ОСОБА_7, що було арештовано державною виконавчою службою та реалізовувалося за нотаріальним написом, а тому на законних підставх набув на нього право власності, є добросовісним набувачем. Апеляційний суд області скасував рішення цього суду, на яке посилаються позивачі. ОСОБА_9 на законних підставах відчужив майно ОСОБА_10 та насправді за договором купівлі продажу за ціною 500 000 грн., про що надав розписку. Проте були укладені договори дарування цього нерухомого майна

у тому числі на неповнолітніх дітей ОСОБА_10, оскільки процедура їх оформлення була значно простішою. ОСОБА_7 тривалий час в цьому житлі не проживала, мала борги перед Банком, які частково погасив ОСОБА_9 Вважають, що спірне майно, що було придбано останнім на торгах та яке не було витребувано у ОСОБА_9 жодним чином не може бути витребувано і у ОСОБА_10 та його дітей, як добросовісних набувачів.Просили задовольнити позов ОСОБА_10

Прокурор, з посиланням на Закони України «Про «Охорону дитинства» , просила у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити. А також вважає, що остання не навела жодних законних підстав для виселення сімї ОСОБА_10. Вказувала, що дозвіл органу опіки на відчуження попереднього житла та придбання спірного житла подружжя ОСОБА_10 отримали. Позов ОСОБА_10, як добросовісного набувача, вважає ґрунтовним.

Представник Банку вказав на неґрунтовність позову ОСОБА_7 З причин значних боргів останньої перед Банком, на підставі їх звернення, за нотаріальним написом, державною виконавчою службою за договором із спеціальною установою проводилася реалізація іпотечного майна боржника ОСОБА_7 Просив у разі задоволення позову ОСОБА_7 поновити у Державному реєстрі іпотек попередній запис. Одночасно підтримав позов ОСОБА_10

Представники БТІ, реєстраційної служби, та третіх осіб просили розглядати справу без їх участі. У вирішенні даного позову покладаються на розсуд суду.

Встановлені судом обставини справи відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу у межах заявлених вимог на підставі змагальності і диспозитивності.

Як вбачається зі справи 13.06.2012 відділ держвної виконавчої служби та ПП «ОСОБА_14Ш.» уклалі договори про надання послуг по організації і проведення прилюдних торгів з реалізації спірного нерухомого майна, як предмет іпотеки. Згідно з даними договорами на прилюдні торги було передано спірне майно боржника ОСОБА_7 ,арештоване при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса. Переможцем торгів став ОСОБА_9, який оплатив вартість реалізованого майна та отримав свідоцтво. У подальшому за рішенням цього суду від 03.06.2012, залишеним в силі судом касаційної інстанції, торги були визнані недійсними(а.с.10-12, 42-44).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Стаття 650 ЦК Ураїни закріплює такий спосіб реалізації майна, як укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах. Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України) такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 р. у справі № 6-116цс12. При цьому, оскільки боржник не є стороною в таких правовідносинах, а отже, і застосування норми абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК неможливе. Наведене кореспондується із розясненнями Пленуму Верховного Суду України у п. 10 постанови № 9 від 6.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Поряд з цим твердження ОСОБА_7 та її представника, що у даному випадку спірне нерухоме майно вибуло з володіння останньої поза її волі є помилковим та не відповідає матеріалам справи. Оскільки позивач не заперечувала, що спірна квартира № 2 та земельна ділянка були передані нею в іпотеку банку, який мав права у випадку невиконання зобовязання отримати борг за рахунок іпотечного майна. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Окрім цього ч. 2 ст. 388 ЦК гарантовано особам, які придбали майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, захист їх прав від можливого витребування від них майна. А щодо майна, проданого з прилюдних торгів на підставі виконавчого напису нотаріуса, то арештоване державним виконавцем майно, а також майно, яке є предметом застави (іпотеки), не є таким, що вибуло з володіння боржника поза його волею.Саме така правова позиція викладена у висновках Верховного Суду України (Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ).

За рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.06.2013 року за №221 ОСОБА_11, яка діє від імені її неповнолітніх дітей, надано дозвіл на продаж належних їм часток у квартирі АДРЕСА_2 за умовою придбання саме спірної квартири №2 та земельної ділянки площею 0,0596 га по вул. Цюрупи, 16 в с. Зарічани. Крім того батьків неповнолітніх дітей було зобовязано оформити право власності на обєкти нерухомого майна упродовж трьох місяців, а в разі невиконання відповідний пункт рішення втрачає чинність (т.1 а.с. 85).30.04.2014 між ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які діяли також у якості законних представників своїх дітей - ОСОБА_15 та ОСОБА_13А та ОСОБА_16 були укладені договори дарування вищезазначеної квартири та земельної ділянки по ? ОСОБА_10 та по чверті дітям. (т.1 а.с. 32-33, 97-98). При посвідченні вказаних договорів, нотаріусом було здійснено перевірки, зокрема, перевірку на наявність у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави, витяги з якого відображають відсутність такої застави на належне ОСОБА_9 майно (т.1 а.с. 73, 112). Крім цього, Інформація з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відображає обтяження на спірну квартиру, оскільки таке обтяження було припинено (т.1 а.с. 74-75). Після укладання договорів нові власники належним чином зареєстрували своє право власності на спірне нерухоме майно (т.1 а.с. 54-55, 99-100). Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна,

право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям ( п.4 ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей) . Твердженння ОСОБА_7 про недійсність укладених ОСОБА_10 правочинів за відсутністю дозволу органу опіки є помилковим.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Суд вважає доведеним, що воля ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у договорах дарування насправді була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. Зважаючи на те, що сам ОСОБА_9 визнав фактичне отримання грошових коштів від ОСОБА_10,останній та його діти є стороннними особами для ОСОБА_9,незначний дохід ОСОБА_9 та інші обставини справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_9 продав спірне майно ОСОБА_10

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від

набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне набуття в контексті ст.388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Згідно із ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Окрім цього суду не надано беззаперечних доказів недобросовісності подружжя ОСОБА_10 та їх неповнолітніх дітей. ОСОБА_7 не заперечувала, що остані проживають у спірній квартирі з 2012 року і вона не повідомляла їх про своє право на спірне житло та земельну ділянку до укладання договорів, а тому набувачі не знали про наявність перешкод до вчинення оспорюваних правочинів. Подружжя ОСОБА_10 не були сторонами у справі про визнання торгів недійсними. Належних та достовірних доказів про зловмисну домовленість сторін у договорі з нотаріусом суду представлено не було. Факт того, що ОСОБА_7 та інші особи були зареєстровані у спірному житлі не може бути беззаперечним доказом недобросовісності подружжя ОСОБА_10.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. А отже законних підстав для виселення сімї ОСОБА_10 із неповнолітніми дітьмі зі спірного приміщення судом не знайдено. Статтею 47 Конституції гарантовано право на житло. У ст.3 Конвенції про права дитини, ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей зобовязано усі державні установи у тому числі суди у всіх діях щодо дітей приділяти увагу «якнайкращому забезпеченню інтересів дитини» та підтримку їхніх прав.

Ураховуючи усі обставини справи в їх сукупності та взаємозвязку суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_7 задоволенню не підлягає у повному обсязі. Позов ОСОБА_10 у власних інтересах та неповнолітніх дітей до ОСОБА_9 суд задовольняє.

Оскільки ОСОБА_7 при подачі позовної заяві та заяви про збільшення позовних вимог не сплатила судовий збір, він підлягає стягненню з останньої відповідно до чинного Закону України «Про судовий збір» та ст. 88 ЦПК України пропорційно відхиленим вимогам позивача.

Керуючись: ст.47 Конституцією України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.9 ЖК України, ст.ст. 8,9,20 Конвнції про права дитини, ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, ст.ст. 3, 15, 16, 203, 216, 235, 236, 328, 330, 387, 388,392 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 31, 57 - 60, 61, 88,130, 212-215, 218 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір у розмірі 1461 грн. 60 коп.

Задовольнити позов ОСОБА_10 у своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_12, ОСОБА_13. Визнати удаваною угодою договір дарування квартири АДРЕСА_3 від 30.04.2014 року, що був укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та ОСОБА_11В, які діяли від імені малолітніх дітей ОСОБА_12А та ОСОБА_13 і був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 1897.

Визнати удаваною угодою договір дарування земельної ділянки площею 0,0596 га та з кадастровим номером :02:001:0168, що розташована по вул. Цюрупи, 16 в с. Зарічни Житомирського району від 30.04.2014 року, що був укладений між ОСОБА_9

О.І. та ОСОБА_10 та ОСОБА_11В, які діяли від імені малолітніх дітей ОСОБА_12А та ОСОБА_13 і був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 189.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Житомирської області протягом 10 днів після проголошення рішення через Житомирський районний суд.

Суддя: С. Г. Баренко