Справа № 147/1207/15-ц
Провадження № 2/147/492/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2015 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тростянець, Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_2, про визнання договору поруки припиненим,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та судових витрат, зазначивши, що 21.02.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №VIUPGA, згідно з умовами якого, позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит на суму 21307,50 доларів США на термін до 21.02.2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, а також інших витрат, а відповідач зобовязався повертати кредит згідно графіку погашення суми кредиту та сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом, однак, відповідач ОСОБА_2 не додержувалась належного виконання умов зазначеного договору, в силу чого її загальна заборгованість перед позивачем станом на 05.08.2015 року становить 13141,51 доларів США, що в перерахунку згідно курсу встановленого НБУ становить 285302,26грн. В забезпечення виконання зобов`язання за договором № VIUPGA між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель несе відповідальність з боржником як солідарні боржники. Боржник покладених на нього обов`язків не виконав, тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з усіх боржників суми боргу, крім того позивач просить стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.

ОСОБА_3, в свою чергу звернулась до суду з зустрічною позовною заявою про визнання договору поруки припиненим, в якому зазначила, що дійсно 21.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір в розмірі 21307,50 доларів США на термін до 21.02.2018 року. Повернення коштів мало відбуватись шляхом сплати щомісячних платежів від 21-по 28 число кожного місяця в розмірі 279,82 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язання за договором № VIUPGA між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 21.02.2008 року було укладено договір поруки. Загальна заборгованість перед позивачем у ОСОБА_2 станом на 05.08.2015 року становить 13141,51 доларів США. Вона припинила сплачувати будь-які платежі по кредитному договору в грудні 2014 року, а тому 6-місчний строк від дня настання виконання основного зобовязання сплив в травні 2015 року, а ПАТ КБ «Приватбанк» предявили вимоги до поручителя лише в вересні 2015 року. Тому просила суд визнати договір поруки, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 припиненим та стягнути понесені нею судові витрати.

Представник позивача-відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про те, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, вимоги ОСОБА_3 не визнають, вважають їх необґрунтованими, оскільки поручитель несе відповідальність з боржником як солідарні боржники

Відповідач ОСОБА_2, яка одночасно являється третьою особою, в судове засідання не зявилась, хоча про місце та час розгляду справи була належним чином повідомлена, однак надала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності в звязку з сімейними обставинами. В попередніх судових засіданнях позов визнавала.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, однак надала на адресу суду заяву, в якій вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з неї як солідарного боржника не визнає, просила відмовити в даному позові. Свої позовні вимоги про визнання договору поруки припиненим підтримує та просить задовольнити. Просила розглянути справу в її відсутності.

Відповідно до ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ст.197 ч.2 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом було встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини:

21.02.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № VIUPGA, що підтверджується копією договору, відповідно до якого позивач ПАТ КБ «Приватбанк» взяв на себе зобовязання надати відповідачу ОСОБА_2 кредит у сумі 21307,50 доларів США, а відповідач зобовязувався повертати кредит згідно графіку погашення суми кредиту та сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом, що підтверджується копією договору(а.с.11-13).

Відповідно до ст.1054 ЦК України даний договір є кредитним договором, а згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, видавши грошові кошти відповідачу ОСОБА_2

Однак відповідач ОСОБА_2 не додержувалась належного виконання умов зазначеного договору, в силу чого її заборгованість перед позивачем станом на 05.08.2015 року становить 13141,51 доларів США, що в перерахунку згідно встановленого курсу НБУ від 05.08.2015 року становить 285302,26 грн., яка складається з:

-Заборгованості за кредитом 10320,34 доларів США, що складає еквівалент 224054,58грн.;

-заборгованості по відсотках за користування кредитом 1297,02 доларів США, що складає еквівалент 28158,30грн. ;

-заборгованість по комісії за користування кредитом 32,80 доларів США, що складає еквівалент 712,09грн.;

-пеня 854,60 доларів США, що складає еквівалент 18553,37грн.,

-штраф на загальну суму 636,75 доларів США, що еквівалентно 13823,92грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору.(а.с.3-6).

Відповідно до графіку погашення кредиту відповідач ОСОБА_2 зобовязана щомісячно, починаючи з 28.03.2008 року вносити платіж в розмірі 279,82 доларів США.(а.с.14-15).

В судовому засіданні встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 за договором № VIUPGA, позивачем відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір поруки з ОСОБА_3 за № VIUPGA від 21.02.2008 (а.с.16).

Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори.

Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається.

Письмова вимога позивача ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, 03.09.2015 року була направлена на адресу відповідачів із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором № VIUPGA, що підтверджується копією повідомлення(а.с.8), однак дана вимога не була виконана у встановлений даним договором термін.

Відповідно до п. 11. вказаного договору поруки(а.с.16), договір набуває чинності з моменту його підписання. Сторони, керуючись умовами частини четвертої ст. 559 ЦК України, встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед Банком або повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника (п.11 договору поруки) не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Тому непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року (справа 6-170цс13).

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Також, відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-68цс11, умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Крім того, відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України,оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою.

Суду надано копію письмової вимоги до позичальника та поручителя від 03.09.2015 року за №30.1.0.0/2-80221DNH0S364 про дострокове погашення кредиту (а.с. 8)

Останній плітіж, який здійснював первісний боржник ОСОБА_2 відбувся в грудні 2014 року, що підтверджено розрахунком заборгованості, таким чином, 6-місячний строк виконання основного зобовязання сплив в травні 2015 року, а позивач відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» предявили вимоги до поручителя відповідача позивача ОСОБА_3 лише в вересні 2015 року.

Оскільки строк дії поруки договором не визначено, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителя могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання, забезпеченого порукою. У даному випадку шестимісячний строк сплинув.

Таким чином, позов до поручителя ОСОБА_3 подано банком після закінчення строку дії поруки, що є підставою для визнання поруки припиненою.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» до визнання договору поруки припиненим підлягає задоволенню.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню лише в частині стягнення боргу з відповідача ОСОБА_4

Судові витрати, що понесені позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі : 4279 грн. 53 коп судового збору підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені відповідачем-позивачем ОСОБА_3 в сумі 487,20грн. за сплату судового збору при зверненні до суду підлягають задоволенню, витрати за правову допомогу документально не підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 252-255, 256, 261, 267, 509, 526, 530, 1054, ЦК України, ст.ст. 10, 11 ,60, 76, 88, 169, ч.2 ст.197,209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с.Гордіївка, вул.Гагаріна, 117, Тростянецького району, Вінницької області на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, 49094 м. Дніпропетровск, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. № 3111 в ПАТ ПриватБанк, МФО 305299,- заборгованість за кредитним договором № №VIUPGA від 21.02.2008 року в сумі 13141,51 доларів США, що в перерахунку згідно встановленого курсу НБУ від 05.08.2015 року становить 285302,26грн.(двісті вісімдесят пять тисяч триста дві гривні 26коп.)

В решті позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити. Визнати договір поруки №VIUPGA від 21.02.2008 року, укладений між публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та ОСОБА_3 припиненим.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в сумі 4279 грн. 53 коп.(чотири тисячі двісті сімдесят девять гривень 53 коп.), що були сплачені при поданні заяви.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати в сумі 487,20грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя