АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

Шахової О.В.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Служби безпеки України до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргоюпублічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» та за апеляційною скаргоюОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року, -

у с т а н о в и в :

У липні 2014 року Служба безпеки України звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ПАТ «СК «Країна» про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «СК «Країна» на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 15 524,81 грн. та судовий збір у розмірі 155,24 грн., з ОСОБА_3 на користь позивача - матеріальну шкоду у розмірі 24 865,11 грн. та судовий збір у розмірі 248,65 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «СК «Країна», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог до ПАТ «СК «Країна» відмовити.

Апелянт посилається на те, що судом необґрунтовано не взято до уваги консультаційний висновок, яким визначено ринкову вартість автомобіля. Крім того, судом не було досліджено обставин, які свідчать про фізичне знищення автомобіля та, відповідно, невірно розраховано розмір страхового відшкодування.

_________________________________________________________

Справа № 761/21900/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/3300/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Гайдук С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апелянт посилається на те, що позивач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції, у зв'язку з чим не міг реалізувати свої змагальні права.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «СК «Країна» - Усенко А.М. свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник Служби безпеки України - КорчковаО.С. у задоволенні апеляційних скарг просив відмовити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 рокузалишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, направили до суду заяви про відкладення судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 та відхилення скарги ПАТ «СК «Країна», виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 15 квітня 2013 року о 20 год. 35 хв., ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Фольцваген», д/н НОМЕР_3, на регульованому перехресті вул. Дорогожицька - вул. С. Хохлових в м. Києві, при повороті ліворуч не надав дорогу транспортним засобами, що рухались в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем «Опель», д/н НОМЕР_2, що належить Службі безпеки України (а. с.10, 12).

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП та застосовано адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП України (а. с.11).

Станом на момент ДТП 15 квітня 2013 року, відповідно до полісу № АВ/9020807, цивільна правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 за шкоду, завдану майну третіх осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди при експлуатації автомобіля «Фольцваген», д/н НОМЕР_3, застрахована в ПрАТ «СК «Країна» з франшизою 500 грн. (а. с. 62).

Відповідно до звіту від 28 травня 2013 року № 081/13 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Опель» д/н НОМЕР_2, складеного суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10, матеріальні збитки, спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 15 квітня 2013 року складають 74 365,11 грн. (а. с.14-20).

Згідно ремонтної калькуляції № 6697 від 28 травня 2013 року сума ремонту вказаного вище транспортного засобу становить 176 089,77 грн. (а. с. 21-24).

6 грудня 2013 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Країна» з заявою про надання інформації стосовно страхової справи вх. № 27858 та порядку відшкодування завданих збитків (а. с. 31).

ПрАТ «СК «Країна» листом від 31 грудня 2013 року № 297 повідомив позивачу про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 43 065,11 грн. (а. с. 32).

Позивач повторно, 13 березня 2014 року та 14 квітня 2014 року, звернувся до ПрАТ «СК «Країна» з вимогою сплатити страхове відшкодування в розмірі 49 500 грн., тобто в межах встановленого полісом розміру страхової суми з врахуванням суми франшизи (а. с. 33).

Згідно п. 4 страхового полісу, ліміт страхової суми за заподіяну шкоду майну встановлений в розмірі 50 000 грн., з франшизою 500 грн.

Відповідач ПрАТ «СК «Країна» листом від 22 квітня 2014 року повідомили позивача про виплату страхового відшкодування лише у розмірі 33 975,19 грн. (а. с. 37).

Також позивач 14 квітня 2014 року на адресу ОСОБА_3 направив лист з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 24 865,11 грн., проте вимога відповідачем не була виконана (а. с. 35-36).

Як вбачається з платіжного доручення № 1427 від 23 квітня 2014 року ПрАТ «СК «Країна» сплатила власнику автомобіля Службі безпеки України страхове відшкодування в розмірі 33 975,19 грн. (а. с. 72).

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку, що страховик відшкодовує страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності, а різниця між розміром заподіяної шкоди та лімітом відповідальності страховика підлягає стягненню з винної, у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, особи. Згідно звіту від 28 травня 2013 року вартість матеріального збитку позивача Служби безпеки України складає 74365,11 грн., а тому зі страховика ПрАТ «СК «Країна» підлягає стягненню невиплачене страхове відшкодування у розмірі 15524,81 грн. та з винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 24865,11 грн.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так, відповідно до звіту від 28 травня 2013 року № 081/13 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Опель» д/н НОМЕР_2, складеного суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10, матеріальні збитки, спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 15 квітня 2013 року складають 74 365,11 грн. (а. с.14-20).

Як вбачається з платіжного доручення № 1427 від 23 квітня 2014 року ПрАТ «СК «Країна» сплатила власнику автомобіля Службі безпеки України страхове відшкодування в розмірі 33 975,19 грн. (а. с. 72).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі техніки, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року призначена судова автотоварознавча експертиза.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи № 6433/15-54 від 30 червня 2015 року ринкова вартість транспортного засобу «Opel Vectra», державний номер НОМЕР_2, після дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15 квітня 2013 року, складала: 19602,57 грн. (а. с. 203-207).

Згідно звіту від 28 травня 2013 року № 081/13 та ремонтної калькуляції № 6697 від 28 травня 2013 року сума ремонту вказаного вище транспортного засобу становить 176 089,77 грн. (а. с. 14-20, 21-24).

Наведене свідчить, що транспортний засіб «Opel Vectra», державний номер НОМЕР_2, вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Відповідно до висновку № 6433/15-54 від 30 червня 2015 року з огляду на отримані досліджуваним транспортним засобом пошкодження для його відновлення необхідно виконати комплекс робіт та використати номенклатуру складових, що підлягають заміні, сукупність яких за своїм переліком співставні із виготовленням нового автомобіля. Тобто відновлення досліджуваного автомобіля позбавлено сенсу як з технологічної так і з економічної точки зору.

На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки в цій частині є необґрунтованими.

У зв'язку з викладеним апеляційний суд вважає, що з ОСОБА_3 на користь Служби безпеки України підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 5262,54 грн. (74 365,11 грн. - 19602,57 грн. - 49 500,00 грн.).

Крім того, на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вирішує питання про судові витрати (а. с. 9 - судовий збір у розмірі 404,00 грн., 202 - витрати по оплаті експертизи в розмірі 2304,00 грн.), вважаючи стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір в розмірі 243,60 грн. та витрати, пов'язані з проведенням експертизи, в розмірі 2304,00 грн.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Служби безпеки України матеріальної шкоди у розмірі 24 865,11 грн. назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового про задоволення позовних вимог та стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5262,54 грн.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року в частині стягнення матеріальної шкоди з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь Служби безпеки України - залишити без змін.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Служби безпеки України матеріальної шкоди та судових витрат по справі та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Служби безпеки України матеріальну шкоду в розмірі 5262,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Служби безпеки України судовий збір в розмірі 81,20 грн. та витрати, пов'язані із проведенням експертизи, в розмірі 768,00 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь Служби безпеки України судовий збір в розмірі 162,40 грн. та витрати, пов'язані із проведенням експертизи, в розмірі 1536,00 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова