Справа № 368/2075/15-ц
Провадження № 2/368/779/15
Рішення

іменем України

"14" грудня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

представник позивача просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 (паспорт серії: СМ № 719989 виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області від 21.06.2005 р., ідентифікаційний код , зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на її користь борг за договором позики в сумі 730 000 грн., судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на те, що 07 серпня 2015 року, він та ОСОБА_3 уклали договір позики коштів. Цього ж дня він передав відповідачу 730 000 грн. - суму, обумовлену у договорі позики, яку вона зобовязалася повернути до 07 листопада 2015 року. В підтвердження отримання від нього грошей в сумі 730 000 грн. вона написала розписку. У зазначений термін відповідач боргу не повернув. Стала уникати зустрічі з ним, а на його письмову пропозицію про добровільну сплату боргу взагалі ні як не відреагувала.

Борг відповідача підтверджується договором позики від 07 серпня 2015 року, один примірник якого знаходиться у нього, та розписка від 07 серпня 2015 року про отримання нею 730 000 грн.

Відповідач має будинок в м. Кагарлик, вул. Мічуріна, 9, що спростовує її твердження про відсутність у неї коштів. Оскільки відповідач не має наміру повернути борг, вона може приховати своє майно, яке знаходиться за місцем її мешкання.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги позивача визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити з наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

07 серпня 2015 року відповідач ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 730 000 грн., які зобовязалася повернути 7 листопада 2015 року.

Тобто, між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_2 виникли правовідносини на підставі договору позики.

Позичальник свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал зазначеного договору позики.

Зі змісту розписки позики грошей вбачається, що предметом позики були грошові кошти у гривнах.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Факт написання розписки саме нею, відповідачем ОСОБА_3 є боргова розписка, тому ця обставина в силу вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Отже, при розгляді справ, пов'язаних з такими правовідносинами, суду необхідно врахувати те, що виходячи зі змісту ст. 1047 ЦК України розписка має містити відомості про передачу позичальнику визначеної грошової суми. Тобто, така розписка є реальною.

Отже, письмова форма розписки внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення розписки, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник повинен повернути гроші в обумовлений договором позики термін.

Позичальник, як це встановлено ст. 1051 ЦК України, має право оспорити розписку на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані нею від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за за розпискою на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені розпискою.

Предметом розписки у справі є позика гривні.

Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Враховуючи, що належних доказів повернення боргу відповідачем суду не надано, висновок суду про задоволення вимог позивача в частині стягнення із ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 730 000,00 грн., про що просить представник позивача, є таким, що відповідає матеріалам справи.

Оцінюючи достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в матеріалах справи, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення боргу в сумі 730 000,00 грн., підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 6090 грн. 00 коп., що стверджується квитанціями про сплату судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.. 99 Конституції України, ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія СМ 719989 виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області 21 червня 2005 року, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 730 000 (сімсот тридцять тисяч) грн.. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія СМ 719989 виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області 21 червня 2005 року, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 6090 (шість тисяч девяносто) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко