Справа 206/6257/15-ц
Провадження 2/206/1623/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2015 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучковій О. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

19 червня 2015 року представник ПАТ КБ «Надра» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 17 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №749187/ФЛ, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 14099,01 дол. США в порядку та на умовах, визначених Договором строком до 16 січня 2013 року.

В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 17 січня 2008 року було укладено Договір поруки №749187/ФЛ-П між Банком та ОСОБА_1 Відповідно до договору поруки поручитель поручився перед Кредитором за належне виконання Позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з Кредитного договору.

Відповідачі свої обовязки перед банком не виконали у звязку чим станом на 09.02.2015р. утворилася заборгованість у розмірі 20726,60 дол. США основного боргу, та 146985,54грн. пені та штрафу, з яких: - заборгованість за сумою кредиту 11721,58 дол. США; - заборгованість за процентами 9005,02 дол. США; - пеня 111799,77грн; - штраф 35185,77грн.

На підставі викладеного позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 20726,60 дол. США основного боргу, та 146985,54грн. пені та штрафу. (а.с.1-4).

Ухвалою від 01 грудня 2015 року провадження по даній цивільній справі в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 закрито, оскільки ОСОБА_2, помер 18 червня 2009р., про що зроблено актовий запис № 618 від 18.06.2009р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №289272, виданого Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 18.06.2009р. (а.с.41).

Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Представник відповідача пояснив, що матеріали даної справи не містять доказів, якіб підтверджували звернення банку до відповідача з вимогою, щодо порушення виконання зобовязання за договором. З 2009 року ОСОБА_1 не отримував від банку ніяких документів.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 січня 2008р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 749187/ФЛ, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 14099,01дол.США. в порядку і на умовах, визначених цим Договором за програмою "Автопакет" на придбання автотранспортного засобу строком до 16.01.2013р. зі сплатою відсоткової ставки 12,4% річних (а.с.8-14).

17 січня 2008р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №749187/ФЛ-П (а.с.15-16).

Відповідно до п.1.1. договору поруки Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, що витікають з Кредитного договору №749187/ФЛ.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 749187/ФЛ від 17 січня 2008р. станом на 09.02.2015р. утворилася заборгованість у розмірі 20726,60 дол. США основного боргу, та 146985,54 грн. пені та штрафу, з яких: - заборгованість за сумою кредиту 11721,58 дол. США; - заборгованість за процентами 9005,02 дол. США; - пеня 111799,77грн; - штраф 35185,77грн. Останній платіж в рахунок погашення кредиту за кредитним договором № 749187/ФЛ від 17 січня 2008р. було здійснено 21.01.2009 року. (а.с. 17-18).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 лютого 2015 року № 26 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Надра» (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_2, помер 18 червня 2009р., про що зроблено актовий запис № 618 від 18.06.2009р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №289272, виданого Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 18.06.2009р. (а.с.41).

Заочним Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2014р., цивільна справа №206/4405/14-ц, позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково. (а.с. 86-87).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2014р., цивільна справа №206/7014/14-ц, заочне рішення від 07.10.2014р. скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. (а.с. 88).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2014р., цивільна справа №206/7743/14-ц, позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду в порядку п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України. (а.с. 89).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

В силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обовязки з повернення кредиту та відсотків за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобовязань у розумінні наведеної норми.

Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

У відповідності з ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом було встановлено, що кредитне зобовязання відповідача ОСОБА_2 було забезпечено порукою за договором поруки №749187/ФЛ-П від 17.01.2008р.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Згідно п. 5.3 Договору поруки №749187/ФЛ-П від 17.01.2008р., строком припинення поруки є належне виконання Позичальником взятих на себе зобовязань чи виконання поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього Договору.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звертається увага на те, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вбачається з дослідженої судом справи № 206/4405/14-ц, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» 09 липня 2014 року звернулося з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 749187/ФЛ від 17.01.2008 року.

Тому, суд вважає, що мала місце зміна кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з дати звернення до суду з вищевказаним позовом по справі № 206/4405/14-ц, а саме - з 09 липня 2014 року.

Суд приходить до висновку, що зі збігом цього строку жодних дій, щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права шляхом пред'явлення позову, кредитор вчиняти не може, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом розяснювалось учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про стягнення заборгованості за кредитним договором не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 526, 530, 553-559, 610, 611, 612, 623, 1050, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-64, 88, 130, 209, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков