Номер провадження: 22-ц/785/1824/15
Головуючий у першій інстанції: Кочко В. К.
Доповідач :Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої Н.В., Журавльова О.Г.,

при секретарі: Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового Бюро України на рішення Овідіопільського районного суду Одеської області від 27 січня 2014 року у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового Бюро України до ОСОБА_2, про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою, -

ВСТАНОВИЛА:

13 серпня 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом до відповідача, в обгрунтування якого зазначив, що 14 травня 2010 року в м. Одеса, по вул. Миколаївська дорога з вини відповідача, яка керувала автомобілем "Мітсубісі" з державними номерами НОМЕР_2, була скоєна дорожньо-транспортна пригода з автомобілем «Дачія», державний номер НОМЕР_1. Автомобіль «Дачія» на момент ДТП належав ОСОБА_3 Вина ОСОБА_2 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.06.2010 року. В результаті зазначеної ДТП, обидва автомобілі були пошкоджені. 31 серпня 2013 року позивач здійснив регламентну виплату потерпілому ОСОБА_3 у розмірі 7135.10 гривень. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій стороні. МТСБУ зверталось до відповідача з листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв'язку з проведенням регламентної виплати потерпілому, а також витрат понесених МТСБУ для встановлення розміру збитку та збору документів. На час подання позову в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати МТСБУ, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою позов підтримав повністю, просив розглянути справу за його відсутністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач, у судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі.

03 жовтня 2014 року за вказаною справою було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

25 жовтня 2014 року відповідачем по справі, ОСОБА_2, було подано до суду заяву про перегляд заочного рішення від 16.10.2013 року.

Ухвалою суду від 18 листопада 2013 року заяву відповідача було задоволено, заочне рішення скасоване та справу передано до нового розгляду.

Рішенням суду у задоволенні позову будо відмовлено.

На дане рішення МТСБУ принесло апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати , постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи в апеляційному порядку повідомлялися належним чином, про що свідчать розписки про одержання судової повістки.

За змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення з ухваленням нового з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення, суд першої інстанції цих вимог закону не врахував, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні прав а та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тобто Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Згідно ст. 22 зазначеного Закону страховик відшкодовує у встановленому цим

Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП.

Статтею 29 зазначеного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції: б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; г) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Підставою для відмови у позові стало надання ОСОБА_2 до суду копії страхового полісу №ВЕ/3615805 терміном дії з 08.03.2010р. до 07.03.2011р., згідно з яким її цивільно-правова відповідальність, як володільця наземного транспортного засобу Мітсубісі, д.н.з. НОМЕР_2 на дату ДТП 14 травня 2010р. була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС».

Надаючи суду зазначений поліс п. Борикун О.П. не повідомила, що договір страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу стосовно неї почав діяти лише з 17.05.2010р. на підставі заяви від ОСОБА_4 про включення її в поліс, цивільно-правова відповідальність якого стосовно зазначеного транспортного засобу була застрахована згідно з полісом ВЕ/3552207 з терміном дії з 08.03.2010р. до 07.03.2011р. (а.с.84-86).

Таким чином, зміни внесені в договір страхування, укладений з ОСОБА_4 ПрАТ «Страхова група «ТАС», після ДТП від 14 травня 2010р.

Про те, що на дату ДТП у ОСОБА_2 не було полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів свідчить, зокрема, Інформація Державтоінспекції №8617349 . зареєстрована в ЖРЗПЗ 14.05.2010р. № ЖРЗПЗЗОЭ4 (а.с.83)

Відповідно до підпункту 33.1.3 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. Такої інформації потерпілій особі ОСОБА_2 не надала, що теж свідчить про відсутність у неї на дату ДТП договору страхування, а це стало підставою для звернення потерпілої особи в ДТП до МТСБУ з заявою про виплату відшкодування.

Крім цього МТСБУ двічі зверталося до ОСОБА_2 з листами від 06.08.2010р. і 28.12.2010р. в яких просили повідомити про наявність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але на жодне звернення відповіді не отримало.

Таким чином, на дату ДТП цивільно-правова відповідальність Борикун

О.П. не була застрахована у цій страховій компанії, тому судова колегія прийшла до висновку, що необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат 7135,10 грн. - основний борг, а також судовий збір 351,20 грн. та 200,00 грн. - витрати понесені МТСБУ для встановлення розміру збитку та збору документів по справі.

Що стосується витрат на правову допомогу (15оо грн.), то в цій частині позов не може бути задоволений, тому як контракт (а.с. 11) не стосується допомоги саме в справі ОСОБА_2.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена колегією суддів та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.. 303, п. 2, ч.1,307, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового Бюро України задовольнити частково.

Рішення Овідіопільського районного суду м. Одеси від 27 січня 2014 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат: 7135,10 грн. - основний борг, судовий збір 351, 20 (229,40 + 121,80) а також 200 грн. - витрати понесені МТСБУ для встановлення розміру збитку та збору документів по справі.

В стягненні коштів на правову допомогу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В.Ісаєва

Судді : О.Г Журавльов

О.С.Комлева