Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (заміни кредитора у зобов'язанні), за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (заміни кредитора у зобов'язанні).

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2010 року на його користь було стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість за договором позики в сумі 800 000 грн., три проценти річних за час прострочення виконання зобов'язання в сумі 68 000 грн.

09 квітня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір про відступлення права вимоги, за умовами якого останній отримав право вимоги до ОСОБА_7 про стягнення суми боргу згідно вищевказаного судового рішення. Також позивач зазначив, що 25 квітня 2013 року він видав довіреність на ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 для здійснення ними повноважень від його імені щодо стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_6, однак в подальшому припинив дію довіреності, так як ніхто гроші йому не повернув.

08 липня 2013 року відповідач надав позивачу розписку про виконання своїх зобов'язань, у якій вказано, що договір від 09 квітня 2013 року про відступлення права вимоги вважати недійсним з 01 червня 2013 року.

При цьому, в подальшому стало відомо, що ОСОБА_5, діючи недобросовісно, звернувся до суду з позовом та рішенням Тетіївського районного суду було стягнуто з позивача на користь ОСОБА_5 870 250,00 грн.

Позивач вважає, що такі дії ОСОБА_5 неправомірні, а також те, що при укладенні договору про відступлення права вимоги від 09 квітня 2013 року не було дотримано вимог щодо письмової форми, тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 22 вересня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2010 року на його користь було стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість за договором позики в сумі 800 000 грн., три проценти річних за час прострочення виконання зобов'язання в сумі 68 000 грн.

09 квітня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір про відступлення права вимоги, за умовами якого останній отримав право вимоги до ОСОБА_7 про стягнення суми боргу згідно вищевказаного судового рішення.

Також судами встановлено, що вказаний договір укладався у письмовій формі та особисто підписувався сторонами, що не заперечується позивачем.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій, встановивши належним чином фактичні обставини справи та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшли до обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог, у зв'язку з їх недоведеністю. Крім того, судами попередніх інстанцій правильно зазначено, що позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом посилався на ст. 651 ЦК України (підстави для зміни або розірвання договору), однак, вимоги про зміну або розірвання договору про відступлення права вимоги від 09 квітня 2013 року не ставив.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування рішення суду першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова