Справа № 1510/1410/12
Провадження № 2/500/3164/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Баннікової Н.В.

при секретарі Топтигіній О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2012 р. Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк»), раніше Відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» (далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_1), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 400022300 від 05.10.2007 року в загальній сумі 11 796,25 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 05.10.2007 р. між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 400022300 (далі Договір), останній отримав кредит (грошові кошти) в сумі 21 999,78 грн. шляхом безготівкового переказу під 6 % річних із кінцевим строком повернення - 06.10.2010 р.

Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 29.02.2012 р. за ним виникла заборгованість у загальній сумі 11 796,25 грн.

Представник позивача у судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що сплатив у виконання зобовязань не 28 049,96 грн., як зазначає ОСОБА_1, а 28 050,00 грн., подав зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що, по-перше, перед укладенням кредитного договору інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту йому не надавалась, графік платежів не містить сукупної вартості кредиту за кожний платіжний період, а вказано лише розмір та дата здійснення платежу, таким чином його було введено в оману стосовно істотних умов договору та порушено право на тримання інформації та свідомого вибору, по-друге, п. 5.8 кредитного Договору обмежено його права, оскільки у ньому визначено, що позичальник надає дозвіл у випадку невиконання ним умов цього договору на розкриття інформації, що становить банківську таємницю, третім особам, що суперечить абз.2 п.3 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачено, що персональні дані, одержані від споживача або іншої особи у звязку з укладенням та виконанням договору про надання споживчого кредиту, можуть використовуватись виключно для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконати зобовязання за таким договором, та п.1 ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», по-третє, Банком включено в договір несправедливі умови стосовно позичальника, оскільки у п.п.3.2.2, 5.6 кредитного договору зазначено, що у випадку порушення позичальником зобовязань, а також у випадку подачі позичальником відомостей, що вплинули на видачу кредиту, які не відповідають дійсності, та у випадку набрання законної сили обвинувального вироку суду щодо позичальника, ОСОБА_1 має право достроково розірвати цей договір та повернути кредитні кошти тощо, що суперечить ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», де відсутня така підстава щодо вимоги про дострокове повернення кредиту, при цьому відповідальність передбачена тільки для позичальника, а ОСОБА_1 за порушення умов договору відповідальності не несе. Крім того, дані щодо числа здійснення сплати коштів для погашення заборгованості, зазначені у кредитному договорі (п.2.6, п. 2.7), де зазначено: «з 26 по 30 число кожного місяця включно» та «05 числа кожного місяця» відрізняються від дати, зазначеній у графіку платежів «06 число кожного місяця» (а.с.47, 115-120).

Уточнивши розмір позовних вимог, виходячи з сплати відповідачем на 0,04 грн. більше ніж розраховано Банком, позивач остаточно просив стягнути з відповідача - 11 796, 21 грн. (а.с.132).

14.12.2015 р. представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 у судове засідання не зявились, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином.

В силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа ОСОБА_3 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, враховуючи неодноразове подання заяв відповідачем за первісним позовом про відкладення розгляду справи, невиконання позивачем з січня 2014 р. зобовязань в частині викладення обставин, якими обґрунтовує розмір позовних вимог, а саме, не зазначення складових розміру позовних вимог (заборгованості по тілу кредиту, відсотків, комісії), суд має ефективно протидіяти недобросовісності створюваним учасниками справи перепонам для руху справи (крім того, у звязку з відсутністю повноважень у судді з 13.05.2014 р. по 27.05.2015 р., - неможливістю судом у даному складі здійснення правосуддя) на підставі чого вважає за необхідне ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення суми заборгованості підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 05.10.2007 р. ВАТ «ВіЕйБі Банк», який у подальшому змінив свою назву на ПАТ «ВіЕйБі Банк», надав ОСОБА_2 за договором № 400022300 кредит (грошові кошти) в сумі 21 999,78 грн. шляхом безготівкового переказу під 6 % річних із кінцевим строком повернення - 06.10.2010 р. Виходячи зі змісту п.п.1.1 Договору, позичальником щомісячно має сплачуватись і комісія за користування кредитом в сумі 437,80 грн. (а.с.10-11).

Умови споживчого кредитування Банком було роз'яснено ОСОБА_2, що підтверджується повідомленням про умови споживчого кредитування, з якими останній ознайомився особисто, про що міститься окремий запис у кредитному договорі (а.с.11).

Кошти за договором кредиту ОСОБА_2 були отримані (переведені на відповідний рахунок) та з часу отримання кредиту, ОСОБА_2 сплачував платежі по погашенню кредиту, що підтверджується платіжними дорученнями та розрахунком заборгованості за кредитним договором, що становить в загальній сумі - 28 050 грн. (а.с.8-9, 48-61).

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У відповідності до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Наявність умислу у діях Банку, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, одна із сторін правочину або інша заінтересована особа повинна довести навмисне цілеспрямоване введення іншої сторони в оману щодо фактів , які впливають на укладення правочину.

Проте, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 всупереч до вимогам ст. 60 ЦПК України не надані, а матеріали справи не містять доказів підписання ним договору кредиту під впливом омани зі сторони Банку, на підставі чого позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Пунктом 5.8 кредитного Договору визначено, що позичальник надає дозвіл у випадку невиконання ним умов цього договору на розкриття інформації, що становить банківську таємницю, третім особам.

Пунктами 3.2.2, 5.6 кредитного договору визначено, що у випадку порушення позичальником зобовязань, а також у випадку подачі позичальником відомостей, що вплинули на видачу кредиту, які не відповідають дійсності, та у випадку набрання законної сили обвинувального вироку суду щодо позичальника, ОСОБА_1 має право достроково розірвати цей договір та повернути кредитні кошти.

З п.п.2.6, 2.7 кредитного договору вбачається, що сплата коштів для погашення заборгованості по кредиту здійснюється позичальником в період з 26 по 30 число кожного місяця включно та дата сплати заборгованості по кредиту встановлюється 05 числа кожного місяця (а.с.10).

Проте, графіком погашення від 05.10.2007 р. визначено, що погашення кредиту необхідно здійснювати відповідно до графіку, та зазначено дату сплати щомісячних платежів - 06 числа кожного місяця. Графік підписано обома сторонами кредитного договору (а.с.123-124).

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Позивач погодився з умовами укладеного договору кредиту, підписав договір кредиту, отримав від банку кошти , здійснював платежі по погашенню кредиту на умовах та в порядку визначеному договором кредиту.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Отже, судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

На підставі вищевикладеного, вимоги позивача за зустрічним позовом і щодо визнання умов кредитного договору несправедливими у звязку з зазначенням Банком підстав для дострокового розірвання договору у випадку подачі позичальником відомостей, що вплинули на видачу кредиту, які не відповідають дійсності, та у випадку набрання законної сили обвинувального вироку суду щодо позичальника, а також вимоги щодо обмеження прав позичальника в частині надання ним дозволу у випадку невиконання ним умов кредитного договору на розкриття інформації, що становить банківську таємницю, третім особам також задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - згідно ст. 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, станом на 29.02.2012 р. у ОСОБА_2 виникла заборгованість перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» в загальному розмірі 11 796, 21 грн. Детальний порядок його обчислення за кожною з вимог (тіла кредиту, відсотків, комісії) Банком суду не надано (а.с.132).

Проте, виходячи зі змісту п. 2.11 Договору грошові кошти, які вносяться позичальником на погашення кредиту спрямовуються в першу чергу - для оплати процентів та комісій по кредиту, в другу чергу погашення основної суми кредиту.

На підставі викладеного з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 11 796, 21 грн., яка складається з: 7 069,37 грн. заборгованість за кредитом, 76,18 грн. заборгованість за відсотками, 4 650,66 грн. - комісія за розрахункове обслуговування кредиту.

Судові витрати підлягають стягненню за правилами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ч.1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.203, 217, 215, 230, 217, 229, 526, 530, 554, 610, 625, 627, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 174, 212-215, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії КЕ 329747, виданий 09.10.1996 р. Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, і.н.) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» (ЄДРОПУ 19017842) заборгованість за кредитним договором № 400022300 від 05.10.2007 р. в загальній сумі 11 796,21 (одинадцять тисяч сімсот девяносто шість гривень двадцять одну копійку) грн., яка складається з: 7 069,37 (сім тисяч шістдесят девять гривень тридцять сім копійок) грн. заборгованість за кредитом, 76,18 (сімдесят шість гривень вісімнадцять копійок) грн. заборгованість за відсотками, 4 650,66 (чотири тисячі шістсот пятдесят гривень шістдесят шість копійок) грн. - комісія за розрахункове обслуговування кредиту.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії КЕ 329747, виданий 09.10.1996 р. Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, і.н.) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» (ЄДРОПУ 19017842) судовий збір в розмірі 214,60 (двісті чотирнадцять гривень шістдесят копійок) грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:(підпис) З оригіналом згідно Суддя ОСОБА_4