Справа № 752/7642/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Іовій О.О., Лесик Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (зменшення розміру позовних вимог), просить суд: надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення ним 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2, з її згодою та без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 08 липня 2000 року по 25 квітня 2006 року вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_2 08 липня 2000 року між ними був зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 На даний час вони з відповідачем проживають окремо, син проживає разом з нею. Батько дещо віддалений від дитини, вихованням дитини не займається, проживає окремо. З метою забезпечення покращення стану здоров'я сина, розширення його кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов бажає з сином виїхати за межі України. Однак відповідач відмовляється надавати нотаріально завірені заяви про згоду на вивезення дитини за межі України, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, не наводять тому вона вимушена звернутися із вказаним позовом до суду за захистом своїх прав, та прав її дитини. Також з метою оздоровлення, профілактичного лікування, морального та духовного розвитку вона вирішила організовувати сину поїздку за межі території України.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що дозвіл на виїзд дитини необхідно отримати для того, щоб возити дитину на оздоровлення, на відпочинок до інших країн, в гості до її батьків у Крим.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог, просив позов задовольнити. Зазначив, що позивач не зверталася безпосередньо до відповідача із письмовим зверненням для надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Уповноважений представник третьої особи - Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові пояснення, в яких просив розглядати справу без участі представника розв'язати даний спір на підставі зібраних доказів, відповідно до чинного законодавства України та з якнайкращим забезпеченням інтересів малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з урахуванням того, що відпочинок, оздоровлення, профілактичне лікування, розширення кругозору, моральний та духовний розвиток дитини є в його інтересах.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 липня 2000 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

25 квітня 2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.10).

Як вбачається з довідки № 1560 від 24 квітня 2015 року, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією, ОСОБА_1 проживає разом з сином - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724) визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

- якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

- якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном;

- у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій:

- свідоцтва про смерть другого з батьків;

- рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

- рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

- рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

- рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

- довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Пунктом 5 цих же Правил визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Таким чином, звертаючись до суду з вимогами про надання дозволу здійснювати багаторазові тимчасові поїздки за кордон з дитиною без згоди та супроводу батька дитини, позивач має зазначити напрямок поїздки або країну, в яку планується поїздка, термін поїздки або наявність обставин, які дають підстави для визначення періодичних поїздок.

При цьому, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

В той же час, позивач, звертаючись до суду із позовом про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди за кордон неповнолітнього сина без згоди батька не зазначила конкретної держави-спрямування, терміну та мети поїздки. Крім того, стороною позивача не наведено ґрунтовних відомостей, які б свідчили про відмову батька ОСОБА_3 - ОСОБА_2 у наданні відповідного дозволу на перетин дитини кордону України без його супроводу. При цьому, стороною позивача в судовому засіданні підтверджено той факт, що позивач не зверталася до відповідача із відповідним зверненням про надання дозволу для виїзду дитини за кордону, а у суду відсутні відомості відмови відповідача від надання відповідного дозволу для виїзду дитини за кордон.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З огляду на вищевикладене, надання за рішенням суду дозволу на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею 16-річного віку та без згоди одного з батьків суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень статей 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 157 Сімейного кодексу України, ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, ст. ст.10, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: