Справа №: 705/5042/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Кімстачова О.С.

з участю:

секретаря судового засідання Власової Т.Ю.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у зв'язку з продовженням навчання,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2015 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 700 грн. кожного місяця на період його навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23-річного віку. Позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є його рідним батьком, який здійснює підприємницьку діяльність і має непогані доходи, інших утриманців не має, тому в нього є реальна можливість надавати матеріальну підтримку на період навчання. У добровільному прядку відповідач не хоче сплачувати аліменти. Вважає за доцільне щоб кошти стягувались у твердій грошовій сумі.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги та просив задовольнити позов. Пояснив, що він є студентом Уманського державного педагогічного університету ім. П.Тичини, і навчається на другому курсі. Форма навчання денна. Він отримує стипендію в розмірі, приблизно 1000,00 гривень, і інших доходів не має. Проживає з матір'ю, яка по можливості допомагає йому. Вступив на військову кафедру, навчання на якій коштує 700,00 грн. на місяць. Самостійно оплатити ці витрати він не може, тому просить стягнути вартість навчання з відповідача. Визнав, що відповідач ОСОБА_2 надає йому матеріальну допомогу щомісяця в сумі 400,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти задоволення позовних вимог та стягнення з нього аліментів на сина. Пояснив, що він в добровільному порядку щомісяця перераховує сину по 400,00 грн., оскільки розуміє свій батьківський обов'язок підтримувати сина, поки він вчиться. Однак син з ним не спілкується, не бажає зустрічей з ним, про те, що почав навчатися на військовій кафедрі йому не казав і грошей на оплату навчання не просив. Таке споживче ставлення сина до нього є образливим і суперечить моральним засадам суспільства, не є нормальним. Він дійсно є приватним підприємцем та тримає торгову палатку на ринку. Прибутку майже немає, оскільки повинен сплачувати кредит, винаймати житло, також несе постійні витрати на лікування, оскільки у 2008 році отримав травми ніг. Чотириста гривень, які він перераховує сину добровільно, є тією допомогою, яку він здатен надавати і надає на теперішній час.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, подані позивачем на підтвердження своїх вимог, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (відповідача), що підтверджується Свідоцтвом про народження І-СР № 011310, виданим 09.07.1997 Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Уманської міської ради Черкаської області. Він проживає окремо від батька. Згідно з довідкою Уманського державного педагогічного університету ім. П.Тичини від 01.09.2015 за № 389 ОСОБА_1 є студентом цього ВНЗ і навчається на другому курсі історичного факультету, денної державної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2014 по 30.06.2018.

Як пояснив у судовому засіданні позивач, він отримує стипендію в розмірі, приблизно, 1 000,00 гривень на місяць і інших доходів не має, однак доказів розміру стипендії та відсутності інших доходів ОСОБА_1 суду не надав.

Як визнали сторони, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований приватним підприємцем та здійснює торгівлю на ринку. Однак відомосте про доходи відповідача позивач суду не надав і клопотання про витребування таких відомостей від ОСОБА_2 чи державного органу, який володіє такою інформацією, в судовому засіданні не заявив.

Посилання позивача ОСОБА_1 у позовній заяві на те, що батько у добровільному порядку не хоче надавати йому матеріальну допомогу на період навчання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, позивач і відповідач визнали, що відповідач ОСОБА_2 після досягнення сином повноліття продовжує щомісяця перераховувати йому кошти з метою матеріальної підтримки в сумі 400,00 грн. До пред'явлення позову до суду ОСОБА_1 не повідомляв батьку про те, що потребує допомоги в більшій сумі для оплати навчання на військовій кафедрі.

Позивач ОСОБА_1 на надав суду доказів того, що він вступив на військову кафедру і що навчання на ній коштує 700,00 грн. на місяць, на що він послався у судовому засіданні, обґрунтовуючи заявлений ним розмір аліментів.

З положень ч. 1 ст. 199 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати повнолітнього сина, якщо він продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони (батьки) можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів відповідно до частини 3 цієї статті має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, які визнані сторонами.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 не довів ті обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, а саме: що він потребує матеріальної допомоги у зв'язку із навчанням; що навчається на військовій кафедрі на платній основі і навчання коштує 700 грн. на місяць; що відповідач ОСОБА_2 має «реальну можливість» надавати матеріальну допомогу в сумі 700 грн. на місяць; що батько не хоче в добровільному порядку утримувати позивача на період навчання останнього.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в суді не були доведені позивачем належними і допустимими доказами, тому позов не підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст. 199 СК України, ст. 3, 11, 15, 31, 57-61, 208, 209, 213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь позивача в твердій грошовій сумі по 700,00 грн. щомісячно на період навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х років, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.С. Кімстачов