Справа № 444/3085/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/6609/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І. І.,

суддів: Копняк С. М., Монастирецького Д. І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: апелянта - ОСОБА_2, її представника -

ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору позики від 04 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, недійсним -відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність рішення суду, ухваленого з порушенням норм процесуального права, при неповному зясуванні всіх обставин справи.

Зазначає, що надана ОСОБА_4 розписка написана нею внаслідок обману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки за договором позики передбачено обовязок позикодавця передати позичальнику грошові кошти в сумі 149 000 грн. в момент написання розписки, однак ОСОБА_4 свого обовязку не виконав, будь - яких коштів ОСОБА_2 не передав. Крім того, вказує на те, що не заперечує про написання апелянтом розписки, а оспорює лише факт одержання коштів за такою. Також із наданого відповідачем аудіо запису неможливо встановити, коли такий проведено, що йому передувало та суть усієї розмови. Тому, такий звукозапис не може братися до уваги судом, оскільки є неналежним засобом доказування, а висновки суду повинні грунтуватися на свідченнях свідків, допитаних у судовому засіданні, які суд першої інстанції не врахував. Апелянт також звертає увагу на безпідставність відмови суду у проведенні рекомендованого Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз психофізіологічного дослідження на спеціальному технічному засобі компютерному поліграфі експертом ОСОБА_6

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скарга дозадоволення не підлягає із наступних підстав.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що згідно договору позики від 04 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), позикодавець передав позичальнику, а позичальник прийняв 149000 грн. Зазначена сума грошей мала бути повернута до 31.10.2014.року. Також даним договором засвідчено, що сторони не приховують обставин, які мають істотні значення для даного договору, не порушено будь-чиїх прав даним договором, договір не укладається під впливом тяжкої обставини, укладення договору відповідає інтересам сторін, волевиявлення сторін є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, даний договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовленні в ньому, сторони свідчать, що у тексті договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються позики.

Договір підписаний сторонами. Додатково, факт підписання даного договору позивач підтвердила як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції.

Із розписки від 04.01.2014 року вбачається, що така написана власноручно позивачем - ОСОБА_2, про те, що вона саме 04.01.2014 року о 14 год. в приміщенні за адресою: м. Жовква, вул. Львівська, 48/6 відповідно до договору позики отримала від ОСОБА_4 гроші в сумі 149000 грн.

Дана розписка написана та підписана позивачем власноручно, про, що остання не заперечує та підтверджує такий факт.

Із заяви ОСОБА_2 від 28.11.2014 року вбачається, що такою вона звернулася в Жовківський РВ ГУМВСУ у Львівській області про внесення відомостей щодо вчинення злочину ОСОБА_4, а саме за ст. 190 КК України.

Із витяту з кримінального провадження № 0001290 вбачається, що такі відомості було внесено в ЄРДР 05.12.2014 року, а саме, що ОСОБА_4 шляхом обману отримав розписку від ОСОБА_2 про передачу їй грошових коштів у сумі 149000 грн., однак грошові кошти на вказану суму ОСОБА_7 не отримувала.

З постанови про закриття кримінального провадження від 24.01.2015 р. вбачається, що кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України за № 0001290 від 05.12.2014 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Із аудіозапису від 06 грудня 2014 року, записанного на ДВД-диск Ridata, зробленого відповідачем по справі ОСОБА_4 на телефон, який було досліджено судом, вбачається розмова двох осіб, а саме між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, із наступним змістом, а саме на запитання ОСОБА_4 до ОСОБА_8 чи збираються вони з мамою повертати йому кошти, які він їм позичив, ОСОБА_8 відповів «ну аякже», на запитання коли ОСОБА_8 відповів «так як казали, до 31 січня 2015 року», на запитання чи ідуть вони на мирову угоду чи ні, ОСОБА_8 відповів «мама так і я їй кажу вона … і так і щось проти, бо вона того слухає представника ОСОБА_3».

Допитаний в суді першої інстанції ОСОБА_8 в якості свідка підтвердив, що на аудіозапису чути його голос і що між ним та відповідачем відбулася саме ця розмова і саме цього змісту, однак зазначив, що в даному записі відсутнє продовження розмови оскільки така тривала дещо довший період часу.

Згідно висновку експерта № 1006 від 22.07.2015 р. вбачається, що особистісна значимість для ОСОБА_2 обставин, за яких була укладена угода позики між нею і ОСОБА_4 лежить в площині психологічної привязаності її з сином, під час укладання угоди, досліджуваної судом, ОСОБА_2 у виключному емоційному стані не перебувала, перебувала у стані підвищеної тривожності, властивого для типу емоційного реагування підекспертної, здатність ОСОБА_2 усвідомлювати, прогнозувати та усвідомлено приймати рішення і усвідомлено реалізовувати його збережені. На сприйняття ОСОБА_2 досліджуваних судом обставин мали вплив комплекс індивідуально-психологічних ознак (довірливість, надмірна психологічна привязаність та емоційна залежність, наївність, тощо).

Як вбачається з аудіозапису судових засідань першої інстанції, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що до нього одного разу під час футболу в селі підійшов ОСОБА_4 та запитав чи є місця на території села для будівництва магазину і це було приблизно 2 роки назад. Іншої інформації не пригадує, так як це було давно.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що він 04.01.2014 року разом з мамою, позивачкою по справі пішли до ОСОБА_4 з метою, щоб мама написала останньому розписку про те, що вона бере позичку в сумі 149000 грн. Така розписка була необхідна йому, оскільки він планував відкриття спільного бізнесу разом з ОСОБА_4, а саме магазину в одному із сіл Жовківського району, і оскільки він не мав грошей для відкриття магазину, а це приблизно 300000 грн., то відповідач йому запропонував написати розписку про буцімто отримання таких коштів, як гарантія, що він не обдурить в майбутньому відповідача. Так як він не працює, і у нього відсутнє будь-яке майно, то ОСОБА_4 сказав розписку щоб написала мама, так як на неї зареєстрований будинок. Він був присутній під час написання розписки, однак заперечує сам факт передачі коштів в сумі 149000 грн.

Допитана в судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 в якості свідка, суду дала пояснення аналогічні поясненням сина, свідка ОСОБА_8, та заперечила факт отримання нею від ОСОБА_4 кошти в сумі 149000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, суд виходив з тих підстав, що нею не доведено та не надано достатніх доказів того, що при укладенні договору позики від 04.01.2014 року у діях відповідача був умисел стосовно введення її в оману.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона покликається.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Факт власноручного написання позивачкою ОСОБА_2 розписки від 04.01.2014 року підтверджує ту обставину, що вона згідна з усіма умов договору позики та отримала від ОСОБА_4 гроші в сумі 149000 грн.

Підпис позивачки ОСОБА_2 у договорі позики з урахуванням написаної нею розпискою підтверджує факт виникнення між сторонами правовідносин, що виникають з указаного договору та свідчить про повне виконання відповідачем ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань щодо передачі позивачу 149000 грн.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини.

Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає, що судом беззаперечно встановлено факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 149000 грн. від ОСОБА_4 на підставі договору позики та розписки ОСОБА_2 від 04.01.2014 року, оскільки такий факт підтверджено належними та допустимими доказами і жодним доводом апелянта такий факт не є спростованим.

Окрім цього, зі змісту самого оскаржуваного договору вбачається, що таким не приховуються обставин, які мають істотні значення для даного договору, не порушують будь-чиїх прав даним договором, договір не укладається під впливом тяжкої обставини, укладення договору відповідає інтересам сторін, волевиявлення сторін є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, даний договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовленні в ньому.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленими обставинами справи й не може бути скасоване з підстав викладених в апеляційній скарзі, в звязку з чим, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_10