АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3012/15 Єдиний унікальний номер справи: 667/4664/13-ц
Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Кузнєцова О.А
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Кузнєцової О.А.

Суддів: Бездрабко В.О.,Борка А.Л.

секретар: Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2013 року та додаткове рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 березня 2015 року у справі позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про звернення стягнення,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просили стягнути в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 39 342.63 Доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.04.2013 року складає 314 347.61 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 32.70 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НЕСFGA00001807 від 14 лютого 2007 року в розмірі 39342,63 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.04.2013 року складає 314347,61 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 32,70 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки№ НЕСFGA00001807 від 14 лютого 2007 року) ПАТ КБ«ПриватБанк» (49094, м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за початковою ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид.

Виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,РНОПП -НОМЕР_1 та ОСОБА_3, що зареєстровані за адресою:м. Херсон, АДРЕСА_2.

Знято ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОПП -НОМЕР_1 та ОСОБА_3, що зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з реєстраційного обліку за адресою:АДРЕСА_3.

Додатковим рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 березня 2015 року - виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПНН -НОМЕР_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПНН -НОМЕР_2, з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2013 року та додаткове рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 березня 2015 року скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове, яким відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог.

Письмові заперечення до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається матеріалів з справи та встановлено судом першої інстанції 14.02.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №НЕСFGA00001807, відповідно до якого ПАТ КБ "ПриватБанк" надав ОСОБА_3 кредит в сумі 14 630 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.02.2012 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 14.02.2007 року було укладено договір іпотеки №НЕСFGA00001807, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 54, що за адресою м. Херсон, вул. Р. Люксембург, буд. 11а.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України,зобов'язання має виконуватися належним чином в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Однак внаслідок невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків станом на 23 квітня 2013 року виникла заборгованість в сумі 39342,63 доларів США, з яких: за кредитом 10801,74 доларів США, по процентам 12796,84 доларів США, по комісії 1092,00 доларів США, по пені 14652,05 доларів США.

Виходячи з положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки житловий квартири АДРЕСА_5, загальною площею 30,70 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2

На час укладання договору іпотеки зазначена квартира належала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Фонду комунального майнам. Херсона 13.02.2007 року на підставі розпорядження за № 21493-ж і зареєстровано Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 13.02.2007 року за № 74217 в книзі № 191, реєстраційний номер17815893.

Як вбачається з п. 1 розділу 1 та п. 1 розділу 7 кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_3 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку. Виходячи з наведених документів, судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами, що квартира АДРЕСА_5, яка є предметом іпотеки, придбана не за рахунок коштів, які отримані ОСОБА_3 за кредитним договором, а приватизована разом з ОСОБА_2 на підставі розпорядження за № 21493-ж.

Оцінивши належні та допустимі докази, колегія суддів приходить до висновку, що у разі придбання будинку не за рахунок кредитних коштів при виселенні мешканців із будинку, який є предметом іпотеки одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку".

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що в іпотеку передано квартиру, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Фонду комунального майнам. Херсона 13.02.2007 року на підставі розпорядження за № 21493-ж і зареєстровано Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 13.02.2007 року за № 74217 в книзі № 191, реєстраційний номер17815893, а кредитні кошти ОСОБА_3 отримував шляхом видачі готівки через касу.

Крім того, суд першої інстанції ухвалив рішення про виселення ОСОБА_3 з житлового приміщення, а саме АДРЕСА_6 та вирішив його права та обовязки, в той час коли він не є стороною по справі, а є лише третьою особою.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2013 року в частині виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОПП -НОМЕР_1 та ОСОБА_3, з квартири № 54 за адресою м. Херсон, вул. Р.Люксембург № 11а. Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні цих позовних вимог.

Також скасувати додаткове рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 березня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,314 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2013 року в частині виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОПП -НОМЕР_1 та ОСОБА_3, з квартири № 54 за адресою м. Херсон, вул. Р.Люксембург № 11а, та додаткове рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 березня 2015 року скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення. Відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог провиселення та зняття з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОПП -НОМЕР_1 та ОСОБА_3, з квартири № 54 за адресою м. Херсон, вул. Р.Люксембург № 11а.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.А. Кузнєцова

Судді: В.О. Бездрабко

ОСОБА_4