Справа № 464/100/14-ц
пр.№ 2/464/31/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.02.2015 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорної С.З.

при секретарі Дзюба І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування завданих збитків завданих злочином, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просить стягнути з ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на його користь грошові кошти у розмірі: 4589,41 грн. витрат, пов'язаних з лікуванням; 13401,45 грн. відшкодування втрати стійкої працездатності щомісячно на протязі 6 місяців та 28 днів до моменту відновлення працездатності позивача; 2550,00 грн. матеріальної компенсації завданої моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі: 29403,23 грн. витрат, пов'язаних із лікуванням; 13401,45 грн. відшкодування втрати стійкої працездатності щомісячно через 6 місяців та 28 календарних днів після виплати свого ліміту відповідальності ВАТ НАСК «Оранта» до відновлення працездатності позивача; 692880,00 грн. завданих збитків (упущеної вигоди); 574850.00 грн. матеріальної компенсації завданої моральної шкоди; судові витрати покласти на відповідачів. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.05.2012р. відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Рено Трафік» д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по проїзній частині дороги площі Різні у напрямку до пр.В.Чорновола у м.Львові, при проїзді ділянки дороги в районі будинку № 13, порушив ПДР України проявивши неуважність до дорожньої обстановки та її змін розпочав рух, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншими учасникам руху, чим створив аварійну обстановку, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_1, який знаходився на вказаному пішохідному переході та якого відповідач ОСОБА_2 мав об'єктивну можливість виявити. Внаслідок наїзду на нього транспортним засобом йому були завдані середньої тяжкості тілесні ушкодження, а сам водій - відповідач ОСОБА_2 місце ДТП залишив. За результатами ДТП відносно відповідача ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ознаками скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Так, вироком Галицького районного суд м.Львова від 03.04.2013р. відповідача ОСОБА_2 було визнано винним та засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а цивільний позов про відшкодування збитків, завданих внаслідок скоєння злочину у кримінальній справі не розглядався. В той же час відповідач ОСОБА_2, знаючи про завдану позивачу шкоду та усвідомлюючи значення своїх протиправних дій, їх винність разом настання тяжких негативних наслідків, відмовляється відшкодовувати завдану шкоду в добровільному порядку. Тому змушений звернутись до суду за захистом порушеного права у встановленому Законом порядку. Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/5590762 від 02.03.2012р., яким передбачено ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, завдану життю та здоров'ю потерпілого у розмірі 100000,00 грн. Внаслідок вищезгаданої ДТП ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у 2-травматологічному відділенні у період з 21.05.2012р. - 08.06.2012р. з діагнозом: закритий двокісточковий перелом правої гомілки зі зміщенням з підвивихом стопи назовні; глибокий некроз шкіри правої гомілки. Після виписки потребував подальшого лікування з причин гранульованої рани та підвивиху стопи назовні. Крім того, внаслідок отриманих травм в ДТП змушений був лікуватись та витрачати власні грошові кошти в сумі 4589,41 грн. Після повернення додому у м.Братіславу він пройшов перший курс лікування, витративши грошові кошти у розмірі 827,46 Євро. Таким чином початкові витрати на лікування потерпілого ОСОБА_1 у Словаччині в липні 2012 року склали 1018.47 Євро. Вважає, що з відповідача ВАТ НАСК «Оранта», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/5590762 від 02.03.2012р. на підставі ст.ст.22.1. та 24.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підлягає стягненню сума грошових коштів у розмірі 4589,41 грн., а з відповідача ОСОБА_2 решта завданих збитків, пов'язаних із лікуванням потерпілого, у розмірі 29403,23 грн. (еквівалент 1018.47 Євро, згідно офіційних даних НБУ, станом на дату подання заяви про збільшення позовних вимог). Також, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 116 від 24.09.2014р., після проведеного консервативного та оперативного лікування в даний час у хворого (позивача) наявні: нерухомість гомілково-ступневого суглобу у функціонально-невигідному положенні, порушення функції 4-х пальців стопи, після травматичний лімфостаз з нейротрофічними порушеннями, післятравматична невропатія правого малогомілкового нерва. Травма правої ноги, яка була отримана ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, призвела до стійкої втрати ним професійної працездатності. За наслідками перенесеної травми правої ноги стійка втрати професійної працездатності у потерпілого (позивача) складає 60 %. Станом на момент ДТП, ОСОБА_1 працював у ТОВ «Полі-Сервіс Д.К.А.» (м. Братіслава, Словаччина) на посаді комерційного директора спілки із заробітною платнею у розмірі 980,00 Євро на місяць. Розділом 4 полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/5590762 від 02.03.2012р. передбачено ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, завдану життю та здоров'ю потерпілого у розмірі - 100000,00 грн. Враховуючи заявлений до стягнення розмір витрат на лікування (4589,41 грн.) та моральної шкоди (2550,00 грн.), - залишок відповідальності ВАТ НАСК «Оранта», в межах якого можливо здійснювати стягнення в якості відшкодування втрат, пов'язаних із стійкою втратою працездатності потерпілим, складає 92860,59 грн., а тому просить стягувати з ВАТ НАСК «Оранта» компенсацію втрати стійкої працездатності потерпілим у розмірі 13401,45 грн. щомісячно на протязі 6 місяців та 28 днів (92860,59 грн./13401,45 грн.) до моменту відновлення його працездатності. В свою чергу, з відповідача ОСОБА_2 просить стягувати компенсацію втрати стійкої працездатності потерпілого у розмірі 13401,45 грн. щомісячно через 6 місяців та 28 календарних днів після виплати свого ліміту відповідальності ВАТ НАСК «Оранта» до відновлення працездатності потерпілого. Крім того, Таким чином, вважає, що до стягнення з відповідача ОСОБА_2 підлягає сума грошових коштів у розмірі 692880,00 грн. в якості доходів, які потерпілий ОСОБА_1 міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода). З врахуванням вищевикладених обставин та керуючись засадами виваженості, розумності та справедливості, просить також стягнути моральну шкоду, яку оцінює у загальному розмірі 20000,00 Євро, що еквівалентно 577400,00 грн., з яких: 2550,00 грн. просить суд покласти на відповідача ВАТ НАСК «Оранта» (в межах визначеного законом ліміту) та решту 574850,00 грн. - на відповідача ОСОБА_2, що передбачено ст.ст. 23, 1167, 1187, 1194 ЦК України.

Представник позивача в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні змісту позову та заяв про збільшення позовних вимог, просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача ВАТ «НАСК «Оранта» позовні вимоги не визнав, додатково подав письмові заперечення, в яких покликається на те, що потерпілий ОСОБА_1 взагалі не звертався до страхової компанії HACK «Оранта» із заявою про страхове відшкодування, чим порушив вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не було дотримано порядок звернення до страховика із вимогами про відшкодування завданої шкоди. Відповідно до ст.37.1.3. Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Крім того, в силу ст.24 цього Закону, витрати, пов'язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. В свою чергу потерпілий ОСОБА_1 вказав суми понесених витрат на лікування в іноземній державі, вартість та необхідність яких не було погоджено із ВАТ «HACK Оранта», що є грубим порушенням закону. Додатково звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Крім того, відповідно до ст.26 Закону у зв'язку із стійкою втратою працездатності, потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування. Просить в задоволені позову відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечив позовні вимоги заявлені в частині стягнення з ОСОБА_2 коштів матеріальної та моральної шкоди, давши пояснення аналогічні змісту поданих заперечень, в яких зазначає, що суд при вирішенні питання відшкодування моральної шкоди в даній категорії справ повинен взяти до уваги положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де в п.5 зазначено про те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджуєтеся факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходите, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згаданих у даній постанові інших обставин, що мають значення для вирішення спору в законодавстві чітко не встановлено і тому суд на власний розсуд має встановити ті чи інші обставини як такі, що мають значення для вирішення спору. З огляду на документи, які подані позивачем, вбачається те, що позивач обгрунтовує свої позовні вимоги виключно копією вироку про притягнення мене до кримінальної відповідальності та випискою з історії хвороби про травми які він отримав під час ДТП. Вказані докази вказують виключно на факт заподіяння шкоди в тому числі і моральної, але вони жодним чином не вказують на обсяг пережитих позивачем моральних страждань та не можуть обґрунтовувати настільки завищений обсяг грошового відшкодування за заподіяну моральну шкоду. Таким чином просить суд звернути увагу на обставини, які можуть мати значення для вирішення спору по суті, зокрема дані про його матеріальний та сімейний стан, рід діяльності, фінансове навантаження та інше. Крім того, критично сприймає висновок комісійної судово-медичної експертизи №116 від 24.09.2014р., складений після проведеного консервативного та оперативного лікування позивача, оскільки такий висновок чітко не вказує на той факт, що дані наявні у позивача травми спричинені в повній мірі внаслідок ДТП, учасником якої він являється. Більше того, позивачем не було надано для огляду пенсійне посвідчення чи інший документ, в якому чітко було б вказано на причини даної інвалідності. Враховуючи той факт, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Полі-Сервіс Д.К.А.», у разі тимчасової втрати працездатності вказана юридична особа чи держава зобов'язана виплачувати допомогу пов'язану з працездатністю. Вказані гарантії закріплені в ст.ст.16, 22 Конвенції МОП № 10 «Про мінімальні норми соціального забезпечення». Враховуючи те, що як України, так і Словаччина є учасниками даної міжнародної організації, вказані в конвенції соціальні гарантії є мінімальним обсягом, а тому до позивача, як громадянина Словацької республіки могли бути застосовані підвищені виплати за соціальними гарантіями на підставі внутрішнього законодавства. Вважає, що позивачем надана довідка про отримання пенсії по інвалідності в сумі 123,80 Євро щомісячно, що і являється допомогою держави своїм громадянам пов'язаною з непрацездатністю. При цьому, позивач вказує суми витрат на лікування в гривневому еквіваленті відносно валюти, курси на які встановлені НБУ станом на день подачі зави про уточнення позовних вимог. Оскільки держава не змогла забезпечити стабільний курс гривні по відношенню до іноземної валюти, при цьому не збільшуючи доходів її громадян, він позбавлений фінансової можливості покривати розриви у валюті, беручи до уваги те, що курс Євро щодо гривні зріс практично втричі. Враховуючи викладені в заперечені доводи просить в задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, 21 травня 2012 року о 20.00 на пл.Різні, 13 у м.Львові мала місце дорожньо-транспортна пригоди за участі позивача ОСОБА_1, як пішохода, та автомобіля марки «Рено Трафік» д.н.з. НОМЕР_1, керування яким здійснював відповідач ОСОБА_2, в результаті якої позивач ОСОБА_1, згідно висновку судово-медечної експертизи № 392/2012 від 09.08.2012р., отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача ОСОБА_2, який в порушення вимог Розділу 1 п.1.5; Розділу 2 п.2.3 б); Розділу 10 п.10.1; Розділу 15 п.15.9 г) Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем, після зупинки на пішохідному переході, позначеному дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 дод. 1 ПДР України, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та її змін, розпочав рух, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого створив аварійну обстановку, що призвело до наїзду передньою частиною автомобіля на потерпілого ОСОБА_1

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою.

За результатами проведено дослідження ДТП відносно відповідача ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ознаками скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Так, вироком Галицького районного суд м.Львова від 03.04.2013р. відповідача ОСОБА_2 було визнано винним за ч.1 ст.286 КК України та обрано покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн., без позбавлення права керування транспортним засобом. Цивільний позов про відшкодування збитків, завданих внаслідок скоєння злочину у кримінальній справі не розглядався.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками у даному випадку є витрати, які позивач зробив для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які б позивач міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України, визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на зміст виниклого спору, на правовідносини сторін поширюються положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-15, в редакції відповідних статей, діючих на момент виникнення спірних правовідносин (час настання дорожньо-транспортної пригоди).

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП - відповідача ОСОБА_2, станом на момент її скоєння, була застрахована у ВАТ «НАСК «Оранта» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/5590762 від 02.03.2012р.

Відповідно до ст.22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У визначені ст.23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого.

Як вбачається з доданих до позовної заяви документів, зокрема довідки Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 24.05.2013р., позивач ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у 2-травматологічному відділенні у період з 21.05.2012р. - 08.06.2012р., з діагнозом: закритий двокісточковий перелом правої гомілки зі зміщенням з підвивихом стопи назовні; глибокий некроз шкіри правої гомілки. Після виписки пацієнт потребував подальшого лікування з причин гранульованої рани та підвивиху стопи назовні.

В процесі проходження лікування у м.Львові, а в подальшому і за місцем проживання в Словаччині, позивачем було витрачено кошти проходження медичних оглядів та на купівлю низки медичних препаратів, зокрема у м.Львові потерпілий витратив грошові кошти у розмірі 4589,41 грн., а у Словаччині витрати склали 1018.47 Євро, що підтверджується доданими до справи копіями відповідних рахунків та квитанцій (ст.10-18, 49).

Відповідно до ст.24.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», витрати, пов'язані з лікуванням потерпілого в іноземних державах, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено із страховиком чи МТСБУ. Оскільки лікування позивача за місцем свого постійного проживання в м.Братіслава (Словаччина) не було узгоджено із страховиком, відтак такі витрати підлягають до стягнення з винуватця скоєння ДТП - відповідача ОСОБА_2 на підставі ст.1194 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, до стягнення з відповідача ВАТ «НАСК «Оранта» підлягає сума грошових коштів у розмірі 4589,41 грн. (витрат на лікування понесених на території України), а з відповідача ОСОБА_2 решта завданих збитків, пов'язаних із лікуванням потерпілого, понесених в Словаччині, у розмірі 1018.47 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 29 403,23 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідачів коштів на відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, то таке підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

За підсумками висновку комісійної судово-медичної експертизи № 116 від 24.09.2014р., позивач ОСОБА_1 у травні 2012р. отримав травму правої ноги у вигляді закритого двокісточкового перелому правої гомілки зі зміщенням і підвивихом стопи назовні, глибокого некрозу шкіри правої гомілки. Після проведеного консервативного і оперативного лікування в даний час у хворого наявні: анкілоз (нерухомість) гомілково-ступневого суглобу у функціонально- невигідному положенні під кутом 110°, порушення функцій пальців стопи (згинально-розгинальна контрактура 4-х пальців), післятравматичний лімфостаз з нейротрофічними порушеннями, післятравматична невропатія правого малогомілкового нерва. Згідно наказу №420 МОЗ України від 05.06.2012р. по наслідкам перенесеної травми правої ноги стійка втрата професійної працездатності згідно вказаної патології складає 60% (табл.9 п.15.2.2- 30%, п.17.8-10%, п.17.10.2-20%). Травма правої ноги, яка була отримана потерпілим ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної події у травні 2012р., призвела до стійкої втрати ним професійної працездатності, в тому числі і як водія-механіка наземних транспортних засобів (вантажних автомобілів).

Відповідно ст.ст.26.1, 26.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку із стійкою втратою працездатності відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування. Страхове відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, виплачується не рідше одного разу на місяць до відновлення працездатності потерпілого.

Частинами 1 та 3 ст.1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо. Якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 станом на момент ДТП, працював у ТОВ «Полі-Сервіс Д.К.А.» (м.Братіслава, Словаччина) на посаді комерційного директора спілки, що підтверджується копією перекладу трудової угоди укладеної між ТОВ «Полі-Сервіс Д.К.А.» та позивачем від 01.12.2011р. Заробітна плата згідно умов трудової угоди встановлена у розмірі 980,00 Євро на місяць.

Згідно довідки Компанії з соціального страхування від 15.12.2014р. позивач ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності у розмірі 123,80 Євро щомісячно. Вказана сума має бути врахована при визначенні розміру відшкодування, пов'язаного із стійкою втратою працездатності позивача у відповідності до положень ст.26.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно представленого розрахунку шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим складає 464,2 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 13401,45 грн., та розраховується наступним чином: (980,00 + 980,00 + 980,00) / 3 х 60 % - 123,80 = 464.2 Євро, де 980,00 - заробітна плата потерпілого; 3 - кратність місяців для визначення середнього значення; 60% - ступінь втрати професійної працездатності, визначений на підставі висновку комісійної судово-медичної експертизи № 116 від 24.09.2014р.; 123,80 - розмір пенсії позивача у зв'язку із інвалідністю.

Слід взяти до уваги, що згідно положень розділу 4 полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/5590762 від 02.03.2012р. передбачено ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, завдану життю та здоров'ю потерпілого у розмірі - 100 000,00 грн., а тому, враховуючи заявлений до стягнення розмір витрат на лікування (4589,41 грн.) та моральної шкоди (2550.00 грн.), залишок відповідальності ВАТ НАСК «Оранта», в межах якого можливо здійснювати стягнення в якості відшкодування втрат, пов'язаних із стійкою втратою працездатності потерпілим, складає 92 860,59 грн. (100000,00 грн. - 4589,41 грн. - 2550,00 грн.).

Таким чином, з відповідача ВАТ НАСК «Оранта» підлягає стягненню компенсація втрати стійкої працездатності потерпілим - позивачем ОСОБА_1 у розмірі 13 401,45 грн. щомісячно на протязі 6 місяців та 28 днів (92860,59 грн./13401.45 грн.) до моменту відновлення його працездатності.

Суд відмовляє у стягненні з відповідача ОСОБА_4 компенсація втрати стійкої працездатності потерпілого - позивача ОСОБА_1 у розмірі 13 401,45 грн. щомісячно через 6 місяців та 28 календарних днів після виплати свого ліміту відповідальності ВАТ НАСК «Оранта» до відновлення працездатності потерпілого, оскільки покликання на те, що втрата позивачем працездатності, у зв'язку з порушенням функцій його організму, набуло необоротного характеру та спричинить в майбутньому неможливість останнього здійснювати різного роду трудової діяльності, жодними фактичними даними не підтверджено, а відтак сплата в майбутньому відповідачем ОСОБА_2 щомісячних платежів компенсації, після виплати свого ліміту відповідальності ВАТ НАСК «Оранта», суперечитиме чинному законодавству України.

Не підлягає також задоволенню вимога про зобов'язання відповідача ОСОБА_2 відшкодувати матеріальні збитки у вигляді упущеної вигоди з огляду на наступне.

Позивачем представлено копію угодою про майбутню трудову угоду від 16.01.2012р., згідно якої ОСОБА_5 у період з 01.06.2012р. до 01.06.2014р. мав бути працевлаштованим на протязі двох календарних років по трудовій угоді з підприємством ТОВ «Ост-Вест» (м.Братіслава, Республіка Словаччина) на посаді водія-механіка вантажних автомобілів з місцем виконання роботи в Словацькій Республіці та країнах Європейського союзу, а заробітна плата за вказаний період повинна була складати 1000,00 євро на місяць. А тому, в силу положень ч.ч.1, 2 ст. 22, ч.1 ст.1166, ч.2 ст.1187, вважає, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню сума грошових коштів у розмірі 24 000,00 Євро (двохрічна заробітна плата), що згідно офіційного курсу НБУ становить 692 880,00 грн., в якості доходів, які потерпілий - позивач ОСОБА_1 міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода). Однак таке твердження позивача є помилковим.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Згідно із ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч.3 ст.1197 ЦК України передбачено, що до втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо.

Згідно з п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналізуючи позовну вимогу про відшкодування упущеної вигоди в призмі норм ст.22 та ч.4 ст.623 ЦК України, суд відзначає, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів у вигляді заробітної плати (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були би ним отримані у разі працевлаштування на відповідне підприємство за попередньо укладеною угодою.

З врахуванням вищевикладеного, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача матеріальні збитки у вигляді упущеної вигоди, яку останній міг отримати здійснюючи трудову діяльність в ТОВ «Ост-Вест», оскільки копія угоди про майбутню трудову угоду від 16.01.2012р. не підтверджує сам факт працевлаштування позивача на вказаному підприємстві та не гарантує отримання фіксованого доходу в майбутньому.

Частковому задоволенню підлягає вимога про стягнення з відповідачів відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, яку суд визначає наступним чином.

Відповідно до ст.22.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої ст.23 Цивільного кодексу України.

При визначенні грошової суми компенсації, які наведені в ч.3 ст.23 ЦК України необхідно враховувати, що стягнення грошових коштів виконує перш за все функцію компенсації, яка є виключно оціночним критерієм і повинна призначатися з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з того, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що має наслідком тривалий період лікування та реабілітації позивача, спричинило обмеження у можливостях реалізації своїх здібностей, здійснення праці та отримання заробітку з метою утримання себе та своєї сім'ї, призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, враховуючи ступінь втрати ним професійної працездатності, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин справи, а тому з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів 15 000 грн. завданої моральної шкоди, з яких: 2550,00 грн. зобов'язаний відшкодувати відповідач ВАТ НАСК «Оранта» (в межах визначеного Законом ліміту) на підставі п.п.1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України і ч.1 ст.22.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та решту - 12450,00 грн. слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на підставі ст.ст. 23, 1167, 1187, 1194 ЦК України.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Критично оцінюються судом подані представниками відповідачів заперечення, оскільки такі не містять фактичних доказів в підтвердження їхньої правової позиції відносно позову. Сторони були обізнані про усі обставини та результати дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.05.2012р., а відтак повинні були розуміти та передбачати можливі наслідки, в тому числі різного роду матеріальну відповідальність передбачену законодавством.

За таких установлених судом обставинам позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково: судом задовольняються і стягуються з відповідача ВАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача 4589,41 грн. витрат, пов'язаних з лікуванням; 13401,45 грн. відшкодування втрати стійкої працездатності щомісячно на протязі 6 місяців та 28 днів до моменту відновлення працездатності ОСОБА_1 та 2550 грн. матеріальної компенсації завданої моральної шкоди, а з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути 29 403,23 грн. витрат, пов'язаних із лікуванням та 12 450,00 грн. матеріальної компенсації завданої моральної шкоди; в решті заявлених позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Крім того, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання вказаного позову, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог майнового характеру, а саме відповідача ВАТ НАСК «Оранта» - 875,48 грн. судового збору, а з відповідача ОСОБА_2 - 418,53 грн.

На підставі ст.ст.16, 22, 23, 979, 988, 1166, 1187, 1194, 1195, 1197, 1206 ЦК України, ст.ст.5, 9, 22, 24-26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та керуючись ст.ст.1, 3, 4, 10, 11, 14, 15, 59-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (ЄДРПОУ - 00034186) на користь ОСОБА_1 - 4589 гривень 41 коп. витрат, пов'язаних з лікуванням; 13 401 гривню 45 коп. відшкодування втрати стійкої працездатності щомісячно на протязі 6 місяців та 28 днів до моменту відновлення працездатності ОСОБА_1 та 2550 гривень 00 коп. матеріальної компенсації завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 - 29 403 гривень 23 коп. - витрат, пов'язаних із лікуванням та 12 450 гривень 00 коп. матеріальної компенсації завданої моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (ЄДРПОУ - 00034186) в користь держави 875 гривень 48 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_2) на користь держави 418 гривень 53 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: