Справа № 2-3031/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

при секретарі Іванову А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді справу за скаргою ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» на дії та бездіяльність державного виконавця

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся зі скаргою на дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу Примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_1 зазначивши, що не дивлячись на наявність у боржника ОСОБА_2 рухомого та нерухомого майна, 04.03.2015 року старшим державним виконавцем відділу Примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_1 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2І, яка на адресу стягувача не надсилалася. Про дану обставину заявник дізнався 07.07.2015 року з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Також заявник вказав, що державним виконавцем раніше вживалися заходи примусового характеру, а саме: 28.08.2012 року виносилася постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 26.10.2012 року виносилася постанова про розшук майна боржника, а 21.02.2013 року постанова про опис майна боржника і накладення на нього арешту. Вжитими держаним виконавцем заходами з боржника стягнено всього 21,97 грн.

З урахуванням вказаних вище обставин, вважаючи протиправною бездіяльність та дії державного виконавця, заявник з даною скаргою звернувся до суду.

За станом на 31.08.2015 року від заявника до суду надійшла телеграма, згідно з якою заявник розгляд справи просив здійснити без участі представника у судовому засіданні.

Державний виконавець у судове засідання з`явився, надав пояснення та заперечення на скаргу, в задоволенні якої просив відмовити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання зявився, скаргу вважав необґрунтованою та в її задоволенні просив відмовити.

Заслухавши осіб, які зявилися у судове засідання, дослідивши матеріали скарги, цивільної справи, надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає, що скарга ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» на дії та бездіяльність державного виконавця задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.08.2012 року, на підставі заяви стягувача та належним чином оформленого виконавчого листа № 2 3031/11, 2/1111/605/12, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 коштів на користь ТОВ «Український промисловий банк» постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 33749340 та цією ж постановою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження щодо майна ОСОБА_2. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження та відповідним органам, що здійснюють реєстрацію прав на майно.

З метою повного виконання рішення суду, державним виконавцем направлялися запити до УДАІ УМВС України в Кіровоградській області, КООБТІ, Держсільгоспінспекцію у Кіровоградській області, ДПС України. На рахунки боржника, відкриті в банківських установах, відповідно до постанови від 08.10.2012 року було накладено арешт та періодично направлялися платіжні вимоги щодо стягнення коштів.

Вжитими державним виконавцем заходами примусового характеру встановлено, що за боржником ОСОБА_2 зареєстровано 4 одиниці автотранспорту:

засіб ММВЗ311211, 1991 р.в., червоного кольору, реєстраційний № НОМЕР_1;

автомобіль ВАЗ 2106, 1992 р.в., бежевого кольору, реєстраційний № НОМЕР_2;

автомобіль ИЖ 2715, 1993 р.в., білого кольору, реєстраційний № НОМЕР_3;

автомобіль марки TOYOTA Camri 2.4 L, 2007 Р.В., чорного кольору, реєстраційний № НОМЕР_4 (перебуває в заставі у ПАТ «Дельта Банк»).

За відсутність вказаних транспортних засобів в наявності, 26.10.2012 року та 10.09.2013 року державним виконавцем виносилися постанови про розшук майна боржника, які направлено на виконання до УДАІ УМВС України в Кіровоградській області.

На виконання рішення суду, державним виконавцем також вжито заходів по накладенню арешту на квартиру № 82 по вул. Полтавській, 24, корп. 1 у. м. Кіровограді.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, іззаявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом, вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Згідно зі статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого

провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ході виконання рішення суду було встановлено, що на зазначену квартиру накладено заборону на підставі договору іпотеки № 1970 від 17.07.2007 року, посвідченого нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4, відповідно до якого ОСОБА_2 вказану квартиру передав в іпотеку та є майновим поручителем ПП «АДН», забезпечуючи останнім виконання кредитного договору № 21/К 07 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 17.07.2007 року.

Іпотекодаржателем за даним договором іпотеки є Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, суд вважає, що оскільки за договором іпотеки № 1970 від 17.07.2007 року, посвідченим нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_2 квартиру № 82 по вул. Полтавській, 24, корп. 1 у. м. Кіровограді передав в іпотеку Товариству з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та є майновим поручителем ПП «АДН», забезпечуючи виконання ним кредитного договору № 21/К 07 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 17.07.2007 року, а підставою для відкриття виконавчого провадження стало звернення до виконання виконавчого листа про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 коштів на користь ТОВ «Український промисловий банк» коштів, державний виконавець, не зважаючи на заміну сторони виконавчого провадження не має підстав самостійно вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та повинен вживати заходів примусового характеру, відповідно до викладеної у виконавчому листі резолютивної частини рішення суду, з урахуванням заміни сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України 1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Керуючись ст. ст. 383- 387, 210 ЦПК України

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» на дії та бездіяльність державного виконавця - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко