Провадження № 2/761/6483/2015
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

29 липня 2015 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Маліновська В.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

28 липня 2015 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1, згідно якої вона просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_3, а саме: АДРЕСА_1, загальною площею 133,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 83,80 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_3, загальною площею 138,40 кв.м., яка знаходиться в буд. АДРЕСА_4 та належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову суд прийшов до висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим, звертаючись до суду з вказаною заявою, представником позивача не додано до неї належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що зазначене у заяві нерухоме майно дійсно на даний час належить на праві власності відповідачам, що позбавляє можливості суд вирішити питання про забезпечення позову.

Крім того, забезпечення позову у спосіб, який просить представник позивача, позбавляє суд можливості визначитись щодоспівмірності виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Відтак, суддя прийшов до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 151-153, 209, 210 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: