У х в а л а

іменем україни

19 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Писаної Т.О.,

Мартинюка В.І., Ступак О.В.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Брюховицької селищної ради Львівської області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Львівська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», управління Держкомзему у м. Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Корпало Галина Василівна, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним правочину, за касаційною скаргою заступника прокурора Львівської області на рішення апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року заступник прокурора Львівської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Брюховицької селищної ради Львівської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним правочину.

Обґрунтовуючи позов, заступник прокурора Львівської області зазначав про те, що досудовим слідством у кримінальній справі, порушеній прокуратурою Львівської області за ознаками злочинів, передбачених

ст. ст. 364 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_909848/ed_2015_02_12/pravo1/T012341.html?pravo=1> ч. 1, 366 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_909904/ed_2015_02_12/pravo1/T012341.html?pravo=1> ч. 1 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_909904/ed_2015_02_12/pravo1/T012341.html?pravo=1>, було встановлено, що службові особи Брюховицької селищної ради, зловживаючи службовим становищем,

27 жовтня 2005 року видали на ім'я ОСОБА_3 державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована по АДРЕСА_1. У державному акті зазначено, що такий державний акт виданий на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Брюховицької селищної ради від 29 вересня 2005 року № 514, хоча зазначене рішення селищною радою не приймалося. У подальшому ОСОБА_3 незаконно на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2005 року продала вказану земельну ділянку ОСОБА_4

З огляду на зазначене, заступник прокурора Львівської області просив поновити строк позовної давності, визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26 жовтня 2005 року, виданий на ім'я ОСОБА_3, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29 жовтня 2005 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2010 року позов заступника прокурора Львівської області задоволено.

Поновлено заступнику прокурора Львівської області строк позовної давності.

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,1 га, розташовану у АДРЕСА_1, цільове призначення якої - для дачного будівництва, виданий 26 жовтня 2005 року на ім'я ОСОБА_3

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану у

АДРЕСА_1, цільове призначення якої - для дачного будівництва, укладений 29 жовтня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вирішено питання про судові витрати.

Вказане рішення Шевченківського районного суду м. Львова від

22 червня 2010 року оскаржив в апеляційному порядку ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 липня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2010 року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 18 березня

2015 року, ухваленим за результатами розгляду апеляційної скарги

ОСОБА_3, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від

22 червня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від

30 липня 2012 року скасовано, у задоволенні позову заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Брюховицької селищної ради Львівської області відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Львівської області просить рішення апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2015 року скасувати і залишити в силі рішення Шевченківського районного суду

м. Львова від 22 червня 2010 року, що було помилково скасовано, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_04_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2014_04_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 26 жовтня 2005 року на ім'я ОСОБА_3 було видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею

0,1 га, розташовану у АДРЕСА_1, цільове призначення якої - для дачного будівництва.

У вказаному державному акті зазначено, що він виданий на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Брюховицької селищної ради від 29 вересня 2005 року № 514.

29 жовтня 2005 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу продала спірну земельну ділянку ОСОБА_4

Обґрунтовуючи позовні вимоги, заступник прокурора Львівської області зазначав про те, що службові особи Брюховицької селищної ради, зловживаючи своїм службовим становищем, видали Державні акти на право власності на землю, в тому числі і на ім'я ОСОБА_3, при тому, що питання про виділення земельних ділянок вказаним особам на розгляд сесії не виносилося і рішення з цього приводу не приймалося, а відтак - остання незаконно отримала землю у власність та в подальшому її відчужила за відсутності законних на те підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1823/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1821/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1819/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>).

Відповідно до ст. 179 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1951/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Статтею 212 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення службовими особами Брюховицької селищної ради при видачі державних актів на право власності на землю громадянам, було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції достовірно встановлено, що вирок у вказаній кримінальній справі, на результати розслідування якої в обґрунтування заявлених вимог посилається позивач, відсутній.

Таким чином апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>), дійшов правильного по суті висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог заступника прокурора Львівської області.

Такі висновки апеляційного суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Крім того, слід зазначити про те, що позивач не був стороною оскаржуваного договору купівлі-продажу земельної ділянки, а відтак -обраний прокурором спосіб захисту порушеного права не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України та характеру правовідносин, які виникли між сторонами, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки якщо майно вибуло поза волею власника, то власник має право на застосування такого способу судового захисту як витребування майна із чужого незаконного володіння на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України, проте такі вимоги прокурором не заявлялися.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі заступника прокурора Львівської області доводи на увагу не заслуговують і висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2015 року відповідає вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Т.П. Дербенцева

В.І. Мартинюк

Т.О. Писана

О.В. Ступак