Ухвала

іменем україни

30 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Оболоньжитлоексплуатація», Комунальне підприємство «Керуюча дирекція з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили визнати за ними право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що з дня свого народження постійно проживають та безперервно користуються квартирою АДРЕСА_1 У 1945 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є родичами позивачів, уклали з райжитлоуправлінням Подільського району м. Києва договір оренди квартир № № 1, 2 у вказаному будинку, в яких зобов'язалися виконати капітально-відновлювальний ремонт житлової площі. Після відновлення будинок став триквартирним. У 1952 році квартира № 2 перейшла у користування ОСОБА_6, який є батьком позивача ОСОБА_1 Починаючи з цього періоду в квартирі № 2 проживала родина ОСОБА_6 у складі його дружини та двох доньок. За рішенням виконкому Подільської райради від 28 червня 1982 року ОСОБА_6 було передано в тимчасове користування квартиру № 1 у вказаному будинку. У 1990 році особовий рахунок на квартиру № 2 був переведений на позивача ОСОБА_7 у зв'язку із смертю її батька ОСОБА_6

ОСОБА_1, ОСОБА_2 зазначали, що з 1945 до 2006 років їхніми родичами проводився капітально-відновлювальний ремонт квартир № № 1, 2 у будинку АДРЕСА_1 внаслідок якого до будинку прибудовані окремі приміщення (кімната, кухня, санвузол) та загальна площа квартири стала складати 164,4 кв. м. Ремонтні роботи виконувалися власними силами та за рахунок користувачів квартир № № 1, 2 зазначеного будинку. У 1987 році будинок був внесений до переліку непридатних для проживання будинків. З 1994 року оплата послуг газо-, водо-, енергопостачання, утримання будинку та прибудинкової території здійснювалася мешканцями будинку безпосередньо постачальникам послуг. Балансоутримувач будинку послуг з утримання будинку, прибудинкової території не надає, поточний та капітальний ремонт не здійснює. На час звернення позивачів до суду спірний будинок реконструйовано, він є придатним та безпечним для експлуатації, фізичний знос будинку становить менше 30 %. Також за час проведення капітальних та відновлювальних робіт відбулося фактичне з'єднання квартир № № 1, 2.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 зазначали, що вони добросовісно заволоділи квартирою № 2 у будинку АДРЕСА_1 продовжують відкрито, безперервно володіти зазначеним нерухомим майном протягом більше ніж 10 років, що є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва та його передано до сфери управління Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та закріплено на праві господарського відання без права розпорядження за комунальними підприємствами. На підставі розпорядження Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 10 червня 2003 року № 513 1-СП «Оболоньжитлоексплуатація» передано на праві повного господарського віддання без права відчуження житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 238,5 кв. м.

Спірна квартира АДРЕСА_1 перебувала у безстроковому користуванні ОСОБА_6, який є батьком позивача ОСОБА_1 Після смерті останнього на позивача ОСОБА_1 було переведено особовий рахунок вказаної квартири.

Як зазначає сама позивач, за час проведення капітальних, відновлювальних робіт відбулося фактичне з'єднання квартири № 1 та квартири № 2.

Згідно з актом обстеження квартири № 2, складеного 31 січня 2007 року комісією КП «Оболоньжитлоексплуатація», виявлено, що мешканці квартири № 2 займають площі квартир № № 1, 2, у квартирі № 1 двірні отвори виходу закладені, вихід з квартири перенесено до іншої кімнати.

Київська міська державна адміністрація, Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація та балансоутримувач спірного нерухомого майна - КП «Оболоньжитлоексплуатація» неодноразово у своїх листах зверталися до ОСОБА_1 з проханням звільнити незаконно зайняту квартиру № 1 за вказаною адресою та відновити стіни квартири.

З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок є комунальною власністю територіальної громади м. Києва, позивач ОСОБА_1 протягом всього часу користування знала, що користується чужою річчю з огляду на наведені вище обставини та наявність укладеного безстрокового договору найму з власником.

У матеріалах справи відсутні дані про зняття будинку з балансу як об'єкта комунальної власності, розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 10 червня 2003 року № 513 вказаний будинок переданий на баланс КП «Оболоньжитлоексплуатація».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачами не доведено добросовісність заволодіння спірним нерухомим майном та безтитульність такого володіння, оскільки позивач ОСОБА_1 є наймачем квартири № 2, її право користування є похідним від права користування її батька ОСОБА_6, що виникло на підставі договору найму від 01 листопада 1966 року та рішення виконкому Подільської райради народних депутатів від 22 лютого 1990 року № 32. Крім того, позивачі безпідставно продовжують володіти та користуватися квартирою № 1, в якій здійснили перепланування та яку приєднали до квартири № 2. Позивач ОСОБА_1 знала про відсутність у неї та членів її сім'ї підстав для набуття права власності на квартиру № 1, оскільки неодноразово була попереджена місцевими органами влади про необхідність відновити стіни та звільнити зазначену квартиру. За таких обставин можливість набуття позивачами права власності на спірну квартиру за набувальною давністю виключається.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: В.І. Мартинюк

О.М.Ситнік