Справа №618/468/15-ц
Провадження №2/618/120/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2015 року Дворічанський районний суд Харківської області в складі головуючого - судді Рябоконь Є.А., при секретарі Рябенко Л.В., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Дворічна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про захист прав споживача, встановлення частково нікчемності договорів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», який є правонаступником Акціонерно комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про захист прав споживача, встановлення частково нікчемності договорів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.02.2008 року між нею - ОСОБА_1 (далі - Позивач, Позичальник) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі Відповідач, Кредитор, Банк) укладено Договір кредиту № 811/08/1-052 на купівлю автотранспортних засобів (далі - Договір кредиту 1). 15.02.2008 року між позивачем та Банком укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 811/08/11-045 (далі - Договір кредиту 2). На забезпечення укладених Договорів кредиту 1 та 2, 15.02.2008 року між позивачем, Банком та ОСОБА_2 (далі - Поручитель) укладено Договір поруки № 811/08/9-043 (далі - Договір поруки). Відповідно до п. 6.2. статті 6 Договору кредиту 1, який є аналогічним з п. 6.2. статті 6 Договору кредиту 2 та п. 5.2. статті 5 Договору поруки, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошевцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або ОСОБА_3 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Позивач вважає, що положення договорів, що встановлюють третейське застереження, є незаконними, не правовими, такими, що не відповідають Основному закону України - Конституції України, нормам матеріального та процесуального права, отже є нікчемними в силу закону. При цьому позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що згідно положень Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається. Третейські суди не є судовими органами в розумінні норм Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і не входять до системи правосуддя, встановленої ст. 124 Конституції. В звязку з цим просить суд встановити нікчемність: пункту 6.2 статті 6 Договору кредиту № 811/08/1-052 на купівлю автотранспортних засобів від 15.02.2008 р.; пункту 6.2 статті 6 Договору відновлювальної кредитної лінії № 811/08/11-045 від 15.02.2008 р.; пункту 5.2 статті 6 Договору поруки № 811/08/9-043 від 15.02.2008 р. При цьому позивачка вважає, що на спірні правовідносини, які виникли між нею та кредитодавцем, поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила їх задовольнити, встановивши нікчемність пункту 6.2 статті 6 Договору кредиту № 811/08/1-052 на купівлю автотранспортних засобів від 15.02.2008 р.; пункту 6.2 статті 6 Договору відновлювальної кредитної лінії № 811/08/11-045 від 15.02.2008 р.; пункту 5.2 статті 6 Договору поруки № 811/08/9-043 від 15.02.2008 р. з підстав, викладених в позовній заяві і зазначених вище. При цьому пояснила, що вказані договори 15.02.2008 р. вона укладала і підписувала добровільно, без примусу, читала їх зміст і з ним погоджувалася, в т. ч. і в частині вирішення спорів з кредитором в Третейському суді, оскільки не в повній мірі розуміла значення цього положення. Спочатку добросовісно виконувала умови цих договорів, а в подальшому через ріст курсу долара США і скрутне матеріальне становище не змогла вчасно платити кредит. Рішення Третейського суду від 06.02.2015 р. по своїй справі № 1687/14 не оскаржувала, третейський збір заплатила.

Представник відповідача - публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у судове засідання повторно не зявився, не повідомивши про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень судових повісток, які містяться в матеріалах справи. Повторного клопотання про відкладення судового розгляду від представника відповідача не надходило.

Відповідач по справі ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

15.02.2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено Договір кредиту № 811/08/1-052 на купівлю автотранспортних засобів.

Відповідно до п. 1.1. статті 1 цього кредитного договору, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у відповідності з калькулятором «Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту», що міститься у додатку № 1, а також у відповідності зі «Згодою фізичної особи - субєкта кредитної історії», що міститься у додатку № 2, які є невід»ємною складовою частиною цього договору, грошові кошти у сумі 29175,00 доларів США, зі сплатою 9,00 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості …. з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до l4.02.2015 року (далі - Кредит) на умовах, визначених цим Договором.

15.02.2008 року між позивачем та Банком укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 811/08/11-045 .

Відповідно до п. 1.1. статті 1 цього договору, кредитор зобовязується надавати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

На забезпечення укладених Договорів кредиту 1 та 2, 15.02.2008 року між позивачем, Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 811/08/9-043.

Відповідно до п. 1.1. статті 1 Договору поруки, поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 811/08/1-052 від 15.02.2008 р. та Договором відновлювальної кредитної лінії № 811/08/11-045 від 15.02.2008 р.

Відповідно до п. 6.2. статті 6 Договору кредиту 1, який є аналогічним з п. 6.2. статті 6 Договору кредиту 2 та п. 5.2. статті 5 Договору поруки, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошевцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або ОСОБА_3 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації український банків.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституції України.

Відповідно до статті 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди», до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Як було встановлено під час судового розгляду даної справи, під час виникнення спірних правовідносин, а саме при укладенні 15.02.2008 р. Договору кредиту № 811/08/1-052, Договору відновлювальної кредитної лінії №811/08/11-045 та Договору поруки №811/08/9-043 Закон не містить заборони на укладення третейської угоди

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Девір проти Бельгії" від 27 лютого 1980 р., звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду, відбулася за вільним волевиявленням сторін спору.

Судовим розглядом встановлено, що при укладенні 15.02.2008 р. зазначених вище договорів кредиту, відновлювальної кредитної лінії та поруки, коли спору ще не існувало, дійсно мало місце вільне волевиявлення сторін при відмові від послуг державного органу і укладенні угоди про розгляд спору третейським судом. Сторони добровільно, без будь - якого примусу домовилися про розгляд спору між ними третейським судом.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України Про третейські суди ), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина пята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Крім того, згідно з розясненнями, викладеними в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Тобто, одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Дане положення узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі за № 6-50цс12.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, положення п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини встановлює, що термін «суд» включає не лише державні суди, а й інші органи, які виконують судові функції.

По справі «Lithgow and others v. The Unined Kingdom» за 1986 рік Європейський суд з прав людини встановив, що термін «суд» може поширюватися на органи, які розглядають обмежене коло специфічних питань, якщо такий орган забезпечений відповідними гарантіями.

У справі «Компанія «Регент» проти України» за 2008 рік ЄСПЛ звернув увагу що Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України був утворений на підставі спеціального Закону «Про міжнародний комерційний арбітраж» . Провадження в МКАС було таким же самим як і у державних суда, його рішення могло бути оскаржене до Київського апеляційного суду, крім того рішення МКАС виконувалось таким самим чином, як і рішення державних судів.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, всупереч вимог ст. ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» матеріали справи не містять. Не надані такі докази позивачем і в судовому засіданні.

При цьому суд не приймає до уваги як підставу встановлення нікчемності відповідних пунктів Договорів 1, 2 та поруки посилання позивача на нерозуміння в повній мірі значення положень вказаних Договорів про розгляд спорів третейським судом, оскільки, згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», незнання закону чи неправильне його тлумачення стороною правовідносин не є підставою для визнання правочину недійсним.

Суд вважає, що визнання позову відповідачем ОСОБА_2 суперечить закону і порушує права, свободи і інтереси відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», в звязку з чим на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України відмовляє у прийнятті визнання позову відповідачем ОСОБА_2

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, судом не встановлено порушення прав позивача як споживача, тому він не знаходить підстав для задоволення позову з підстав, викладених в позовній заяві і під час судового розгляду справи.

Щодо судових витрат по справі суд зазначає наступне. При зверненні до суду з даним позовом позивач вважала, що на спірні правовідносини, які виникли між нею та кредитодавцем, поширюються положення Закону України Про захист прав споживачів, тому відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір вона звільняється від сплати судового збору. Однак суд вважає, що Закон України «Про захист прав споживачів» встановлює загальні підстави відповідальності за порушення прав споживачів. Але характер заявлених позовних вимог та відносини, що виникли між сторонами по даній справі за договорами кредиту, відновлювальної кредитної лінії та поруки, свідчать про те, що зазначені правовідносини є договірними і регулюються насамперед нормами цивільного законодавства. В звязку з цим, на підставі ст. 79 ЦПК України, п. п. 2) п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір з позивача ОСОБА_1 слід стягнути 243,60 грн. судового збору на користь УДКСУ у Дворічанському районі Харківської області.

Керуючись п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини , рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "Девір проти Бельгії" за 1980 р., «Lithgow and others v. The Unined Kingdom» за 1986 р., «Компанія «Регент» проти України» за 2008 р., ст. ст. 55, 64, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 5, 12 Закону України «Про третейські суди», рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі про завдання третейського суду, постановою Верховного Суду України у справі № 6-50цс12, постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 17, 60, 208, 210, 212 215, 218, 360-7 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про захист прав споживача, встановлення частково нікчемності договорів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору на користь УДКСУ у Дворічанському районі Харківській області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дворічанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя Є.А. Рябоконь