Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 415/4975/13-ц
Провадження № 22ц/782/569/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів - Коротких О.Г., Стахової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Коротенка С.В.

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сєвєродонецьку Луганської області справу за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Лисичанської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИВ

В обґрунтування позову, з яким позивач звернувся до суду 06 серпня 2013 року, зазначено наступне. На підставі договору факторингу позивач набув право вимоги до відповідачки по її зобов'язаннях, забезпечених іпотекою, за кредитним договором на купівлю житлової нерухомості, укладеним 19 лютого 2008 року між відповідачкою та ВАТ «Сведбанк». У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 19 червня 2013 року має прострочену заборгованість в розмірі 282 254,65 грн., з яких із: 155 354,11 грн. (еквівалент 19 436,27 доларів США) - заборгованість за кредитом, 60 229,65 грн. (еквівалент 7 535,30 доларів США) - заборгованість по відсотках, 66 670,89 грн. (еквівалент 8 341,16 доларів США) - пеня. З вказаної підстави позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у порядку виконавчого провадження.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 16 лютого 2015 року позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 260,86 доларів США, що еквівалентно 233 882,05 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 19 226,75 доларів США, що еквівалентно 153 679,41 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 6 470,35 доларів США, що еквівалентно 51 717,51 грн., пені в розмірі 3 563,76 доларів США, що еквівалентно 28 485,13 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки не нижчу ніж 144 408 грн. Крім того, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» витрати по сплаті судового збору 2 338,82 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В частині задоволення позову з рішенням суду не погоджується відповідачка. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в

задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права через неповне з'ясування обставин по справі, недоведеність обставин та порушення норм матеріального права.

В частині, в якій було відмовлено в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності, рішення суду не оскаржується, тому апеляційний суд, виходячи з принципу диспозитивності, не перевіряє рішення в зазначеній частині.

Перевіряючи відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти.

19 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк», який змінив своє найменування на ПАТ «Сведбанк» та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1202/0208/45-003, за умовами якого відповідачка отримала від банку кредитні кошти в розмірі 20 000 доларів США для здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири та зобов'язалась повернути кредит щомісячними ануітентними платежами в строк до 19 лютого 2038 року включно зі сплатою щомісячно відсотків за користування кредитом в розмірі 11,9% річних.

До вказаного договору 07 грудня 2009 року сторонами двічі вносились зміни та доповнення щодо строків та порядку повернення кредитних коштів, зокрема, змінений розмір відсотків за користування кредитом: з 08 грудня 2009 року по 09 листопада 2010 року - 7% річних, з 10 листопада 2010 року по 09 листопада 2011 року - 10% річних, з 10 листопада 2011 року по 19 лютого 2038 року - 12,95% річних.

Кредитним договором сторони передбачили, що у разі невиконання зобов'язань позичальника за кредитним договором банк має право вимагати дострокового повернення кредиту (розділ 9), а також має право нараховувати пеню (розділ 8).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк», який змінив своє найменування на ПАТ «Сведбанк» та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір № 1202/0208/45-003-Z-1, предметом якого є придбана за рахунок кредитних коштів квартира АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, відповідно до п.2.1, 2.2. якого ПАТ «Сведбанк» відступає фактору своє права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками відсотків, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

В той же день, 28 листопада 2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклала договір факторингу без номеру з ТОВ «Кредитні ініціативи» , відповідно до п.2.1, 2.2. якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором, укладеним ПАТ «Сведбанк» з відповідачкою.

02 липня 2013 року ОСОБА_3 була повідомлена новим кредитором ТОВ «Кредитні ініціативи» про укладання договорів факторингу та про розмір заборгованості за кредитним договором, яка утворилась внаслідок неналежного виконання позичальницею умов договору про своєчасне щомісячне повернення кредиту та сплату відсотків. Позичальниці було запропоновано протягом тридцяти календарних днів достроково повернути кредит та сплатити нараховані відсотки. Також вона була попереджена про те, що у разі невиконання умов договору новим кредитором буде розпочата процедура звернення стягнення на предмет іпотеки.

Станом на 19 червня 2013 року прострочена заборгованість відповідачки становить: за кредитом - 19 436,27 доларів США (155 354,11 грн.) та по відсоткам за користування кредитом - 7 535,30 доларів США (60 229,65 грн.).

На вказану заборгованість відповідачці нарахована пеня в розмірі 8 341,16 доларів США (66 670,89 грн.).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим підлягають застосуванню наслідки, встановлені договором та законом, виходячи з приписів ст.526, ч.1 ст.527, ч.1 ст.530, ст.610, ст.625, ст.626, ст.629, ст.1054 ЦК України, ст. 7, ст.12, ч.1 ст.33, ст.35 Закону України «Про іпотеку». Заборгованість по кредиту та відсоткам за користування кредитом стягнута судом на підставі заяви відповідачки про застосування позовної давності в межах загального трирічного строку позовної давності, а пеня стягнута в межах спеціального строку позовної давності в один рік відповідно до ст.257, ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитом та відсоткам, оскільки він цілком відповідає встановленим обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону, який правильно застосований судом до правовідносин сторін.

Разом з тим, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про обґрунтованість позову в частині стягнення пені, виходячи з наступного.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.122), пеня розрахована позивачем в доларах США, виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 19 червня 2013 року відповідно до пункту 8.3 кредитного договору, яким передбачено, що пеня сплачується у національній валюті по офіційному курсу НБУ на день сплати.

Такий розрахунок пені не відповідає нормам матеріального права, яким врегульовані підстави та порядок нарахування пені.

Цей пункт ч. 3 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої пеня - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

При цьому неустойка не є зобов'язанням за валютним кредитним договором, а є штрафною санкцією, яка підлягає нарахуванню за кожний день прострочення платежу в національній валюті гривні на противагу заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом, які можуть нараховуватись та стягуватись в іноземній валюті

Таким чином, з огляду на те, п.8.3 кредитного договору щодо сплати пені не відповідає закону, нарахована на підставі вказаного пункту кредитного договору пеня не підлягає стягненню з відповідачки.

З вказаних вище підстав апеляційний суд частково погоджується з доводом апеляційної скарги про те, що судом не надано належної правової оцінки обсягу та розміру заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим а рішення суду підлягає зміні - зменшенню визначеної судом загальної заборгованості за кредитним договором на розмір стягнутої з відповідачки на користь позивача пені.

У зв'язку із зміною рішення суду в частині заборгованості підлягає також зміні рішення суду в частині стягнення судового збору, виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог відповідно до ст.88 ЦПК України.

Перевіривши інші доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вони на увагу не заслуговують, виходячи з наступного.

Так, не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про те, що представлені суд копії договорів факторингу є неналежними доказами, оскільки, на думку відповідачки, позивач зобов'язаний був представити для огляду в судовому засіданні не витяги з договорів, а його оригінали з додатками.

З матеріалів справ вбачається, що на підтвердження переходу прав вимоги від банку до факторів до позовної заяви позивачем додані копії договорів та додатки до них (витяги). Всі додатки до позову подані до суду у формі належним чином завірених копій, скріплених печаткою юридичної особи та підписом посадової особи (а.с.9-47).

Додатково у зв'язку з розглядом справи позивачем були подані до суду фотокопії акту прийому-передачі реєстру заборгованостей боржників за договором про надання факторингу, акту прийому-передачі персональних даних в електронному вигляді, акту прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості боржників в електронному вигляді, повідомлення № 447 від 02 жовтня 2013 року та № 448 від 02 жовтня 2013 року про здійснення розрахунків між сторонами договорів факторингу (а.с. 107-116).

Копії документів відповідно до ст.64 ЦПК України є письмовими доказами.

Як пояснив суду представник позивача, договори з додатками значні за обсягом сторінок, а крім того, містять інформацію про всі договори та всіх боржників, тобто містять банківську інформацію, яка не підлягає розголошенню, тому суду були надані копії (витяги) у тому обсязі, що стосується предмету та підстав позову, пред'явленого до ОСОБА_3

Заперечення відповідачки з цього приводу є тільки припущенням щодо реальності договорів факторингу та їх належного виконання сторонами, тобто є суб'єктивним сумнівом відповідачки. Але, з огляду на те, що сторони договорів факторингу не залучались до участі у справі, а відповідачкою не заявлявся зустрічний позов про визнання цих договорів недійсними, суд при вирішенні справи про звернення стягнення на предмет іпотеки не вправі був надавати правову оцінку договірним відносинам сторін в договорах факторингу.

Також не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про те, що суд не дав належної правової оцінки укладеним договорам факторингу, які, на думку відповідачки, є недійсним з підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. (ст..ст. 514-517 ЦК України)

Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

З матеріалів справи вбачається, що договори відступлення вимог за кредитними та іпотечними договорами містять в собі всі істотні умови такого договору; укладені у встановленій законом письмовій формі, а відносно іпотечних договорів - нотаріально посвідчені. Кредитний та іпотечний договори, які укладені відповідачкою, є предметом вказаних договорів згідно з додатками до них. Отримання згоди відповідачки на відступлення права вимоги за законом не вимагається. Крім того, право банку на відступлення своїх прав третім особам без погодження з позичальником сторони обумовили в п.11.5 кредитного договору.

ОСОБА_4 кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та підзаконних акти про валютне регулювання не встановлюють обмежень стосовно сторін договору факторингу, а також складу осіб, щодо яких може здійснюватися відступлення права вимоги за валютними кредитними договорами. Також норми цивільного законодавства не передбачають отримання спеціального дозволу (генеральної валютної ліцензії НБУ) на укладання договору факторингу, оскільки за договором відступлення права вимоги не здійснюється банківська валютна операція, а тільки передається право кредитора на стягнення з боржника за невиконання або неналежне виконання договору.

Отже, договори відступлення вимог за кредитними та іпотечними договорами є дійсними, оскільки за формою та змістом відповідають вимогам законодавства, а набуття позивачем права вимоги до відповідачки є правомірним.

Не заслуговує також на увагу довід апеляційної скарги про те, що позивачем безпідставно збільшена заборгованість за кредитним договором за рахунок процентної ставки, оскільки заборгованість розрахована, виходячи з 13,95%, тоді як договором передбачено 12,95%.

Дійсно, додатковим договором від 07 грудня 2009 року сторони погодили, що з 10 листопада 2011 року розмір відсотків за користування кредитом становить 12,95%. Разом з тим, п.8.4.1 кредитного договору сторони встановили, що відсоткова ставка підвищується на 1% за кожний факт порушення позичальником будь-якого зобов'язання за кредитним договором.

Отже, враховуючи неналежне виконання умов договору по поверненню кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, нарахування заборгованості по відсоткам, виходячи з розміру 13,95%, відповідає умовам договору (12,95% + 1%).

Не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив дійсну суму заборгованості.

Позивачем представлений розрахунок заборгованості, в якому відображені щомісячні нарахування та отримані від позичальниці суми на виконання договору. Заперечуючи проти позову, відповідачка не посилалась на обставини та не надала доказів, які б повністю або частково спростовували цей розрахунок. А тому висновок суду про розмір заборгованості відповідає матеріалам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Підсумовуючи наведене, керуючись ч.1 п.2 ст.307, п.п.3, 4 ст.309, ст.ст.313-317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, апеляційний суд

ВИРІШИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 лютого 2015 року змінити.

Скасувати рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» пені в розмірі 3 563,76 доларів США, що еквівалентно 28 485, 13 гривень і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення пені.

Зменшити розмір загальної заборгованості, яка стягнутої з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» з 29 260,86 доларів США, що еквівалентно 233 882,05 гривень до 25 697,10 доларів США, що еквівалентно 205 396, 92 гривень.

Зменшити розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» з 2 338,82 гривень до 2 053,96 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Авалян Н.М.

Судді Коротких О.Г.

ОСОБА_5