У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_7, третя особа - Управління Держземагентства у Вознесенському районі Миколаївської області, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_7 про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_6 посилалася на те, що 25 червня 2003 року придбала у ОСОБА_8 житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0350 га, яка належала ОСОБА_8 згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданим на підставі рішення Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 21 вересня 1993 року № 237. Угод про відчуження вказаної земельної ділянки сторони не укладали.

У лютому 2014 року позивач звернулася до нотаріальної контори з питанням про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу будинку, але їй було відмовлено, оскільки вона не переоформила право власності на зазначену земельну ділянку. Крім того, у спірному державному акті виявлені певні недоліки, а саме: зазначено два цільових призначення земельної ділянки: для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, які віднесені до різних категорій земель, право на які повинно бути посвідчено окремими державними актами; не визначена площа та конфігурація земельних ділянок за кожним цільовим призначенням; порушено порядок передачі земельних ділянок у приватну власність.

Посилаючись на те, що попередній власник ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а тому вирішити питання про переоформлення державного акта в позасудовому порядку не можливо, позивач просила суд визнати недійсним вказаний державний акт.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визнано державний акт на право приватної власності на землю загальною площею 0,0350 га, надану для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1, виданий на підставі рішення Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 21 вересня 1993 року № 237, недійсним.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2014 року рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_7 про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0350 га, що призначена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та ведення особистого підсобного господарства, виданим на підставі рішення Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 21 вересня 1993 року № 237, зазначена земельна ділянка передана ОСОБА_8

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, посвідченого 25 червня 2003 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, ОСОБА_8 продала цілий житловий будинок АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 купила та набула право власності на нього.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 17 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII (в редакції, чинній на момент видачі державного акта) (далі - ЗК України) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.

Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Відповідно до ст. ст. 22, 23 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, посилаючись на те, що передача у власність вказаної земельної ділянки проведена з порушенням земельного законодавства та на порушення ч. 3 ст. 17 ЗК України розробка проекту відведення земельної ділянки не здійснювалась та ніяких погоджень не виконувалось, державний акт не відповідає вимогам чинного законодавства.

Питання про законність рішення про передачу ОСОБА_8 земельної ділянки у власність, яке відповідно до вищевказаних правових норм приймається після погодження розробленого землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядними, природоохоронними і санітарними органами, органом архітектури та на підставі якого виданого вказаний державний акт, - позивач не порушувала, оскільки вважала його правомірним.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий.

Крім того, такий самий по суті висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-92цс13, від 23 жовтня 2013 року у справі № 6-83цс13 та у справі № 6-93цс13, від 25 червня 2014 року у справі № 6-67цс14.

Доводи касаційної скарги про іншу правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду України від 04 червня 2014 року у справі № 6-46цс14, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, оскільки у вказаній постанові міститься висновок про необхідність оцінки рішення та встановлення у зв'язку з цим видання державного акта на право власності усупереч рішенню.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваного рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник