АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8176/15 Справа № 175/1192/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Пищиди М.М.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И Л А:

30 березня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, за яким просила суд стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі від якого народилася дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої у свідоцтві про народження записаний ОСОБА_4 Шлюбні відносини між ними були припинені, сторони проживають окремо. Дитина залишається мешкати з нею і знаходиться на її утриманні. Донька навчається у КЗ «Спеціалізованій середній загальноосвітній школі №141» Дніпропетровської міської ради. Відповідач у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу дитині не бажає, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися з позовом до суду в інтересах своєї дитини про примусове стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1 000 гривень щомісячно.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року ухвалено: позов ОСОБА_2 - задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 30 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.; в іншій частині позовних вимог - відмовити.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, через свого представника, просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що позивач та відповідач з 08 вересня 2001 року знаходилися в зареєстрованому шлюбі, але 18 лютого 2011 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами був розірваний. У шлюбі народилася донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої у свідоцтві про народження записаний ОСОБА_4. Дитина проживає з позивачкою. У добровільному порядку відповідач кошти на утримання дитини не надає. Тому, суд першої інстанції, враховуючи матеріальний стан позивачки, обставини справи та той факт, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вважав за необхідне задовольнити вимоги позивачки частково, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі щодо стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 статті 181 СК України, - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За вимогами статті 182 СК України, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що стягнення аліментів повинно бути не в твердій грошовій сумі, а в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на утримання доньки сторін - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття і починаючи з 30 березня 2015 року з урахуванням того, що такий розмір буде задовольняти потреби дитини та відповідати її інтересам, оскільки в матеріалах справи відсутні докази мінливого, нерегулярного доходу відповідача, чи отримання доходу в натурі, чи за наявності інших обставин, що мають істотне значення, що є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

У зв'язку з чим визначати аліменти в твердій грошовій сумі у суду не має підстав.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач та її представник не довели суду, що є підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 184 СК України, оскільки з їх пояснень вбачається, що вони не знають працює відповідач чи ні, та які він має доходи.

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, то у колегії суддів не має підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про стягнення аліментів на дитину в твердій грошовій сумі.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та стосуються переоцінки доказів у справі, що не є підставою для скасування рішення суду.

Згідно з вимогами статті 212 ЦПК України, - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.М. Пищида

З.М. Пономарь