Провадження №2/761/6942/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Мурга О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах дітей шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, починаючи з 30 червня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вона разом з відповідачем з 30.11.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Після народження дитини вони спільно проживали разом в м. Ровеньках Луганської області.

Оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, шлюб між ними було розірвано 24 жовтня 2013 року. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з нею та знаходитись повністю на її утриманні. Відповідач жодного разу після розлучення не надавав ніякої допомоги по утриманню та вихованню дитини.

Після розлучення разом з донькою вона проживала періодично у м. Ровеньках Луганської області, де їй допомагали її батьки, то у м. Києві.

Після початку проведення АТО на території Луганської області, піклуючись про життя та безпеку доньки, вона разом з донькою остаточно переїхала до міста Києва, де зараз зареєстрована та проживає у квартирі батьків, забезпечуючи усі умови для всебічного розвитку та належного виховання доньки.

Вона, як молода мати, докладає усіх зусиль для виховання доньки та вважає, що дитини повинна зростати у повноцінній родині, наділена увагою обох батьків.

Однак, відповідач не виявляє бажання спілкувати з дитиною, не цікавиться її життям, не приймає участі в її розвитку та вихованні, не утримує матеріально, що на її думку, свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини, у зв'язку з чим, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 та стягнути на її користь на утримання дитини аліменти.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили з підстав, викладених у ньому, задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, заперечень на позов не надавав та не просив слухати справу за його відсутності.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації - у судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених у ньому, просив задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, шлюб між сторонами розірвано 24.10.2013 року, відповідно до рішення Ровеньківського міського суду Луганської області.(а.с. 18-19)

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, про що свідчить свідоцтво про народження, видане 15.09.2011р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції м Києва, НОМЕР_1 (а.с.6).

З пояснень позивача у судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу вони з відповідачем не проживають разом. Після початку проведення АТО на території Луганської області, піклуючись про життя та безпеку доньки, вона разом з донькою остаточно переїхала до міста Києва, де зараз зареєстрована та проживає у квартирі батьків, за адресою: АДРЕСА_1, забезпечуючи усі умови для всебічного розвитку та належного виховання доньки, що підтверджується довідкою форми № 3 від 17.06.2015 року № 1325 видану КП «Керуюча компанія» Шевченківського району, актом обстеження умов проживання головним спеціалістом Служби у справах дітей ШРДА ОСОБА_4 від 16.06.2015 року.(а.с.30,2 1). При цьому, позивачка зауважувала, що відповідач, протягом останніх років, незважаючи на її неодноразові звернення щодо прийняття ним участі у вихованні своєї дитини, відповідач не виконував та не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до дочки та не бажає їх виконувати, не вживає заходів щодо забезпечення своїй дитині достатнього життєвого рівня, повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку та захисту її законних прав і інтересів, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкується з дитиною, не надає матеріальну допомогу.

Вказані позивачем обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та показами свідка ОСОБА_5.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з п.16 вказаної Постанови Пленуму ВСУ особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з ч.1 п.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як вже було встановлено судом, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по відношенню до дитини, не займається її вихованням та матеріальним забезпеченням, тоді як, позивач самостійно займається вихованням та утриманням доньки.

При цьому, відповідно до ч.ч.4,5 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку, що був складений 18.12.2015р. за №109/02/40-11393 служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, крім цього, в висновку зазначено, що громадянин ОСОБА_2 не провідує доньку та не виявляє бажання до спілкування з нею, не вітає її з днем народження та іншими святами, не приймає участі у виконанні, не цікавиться його долею та успіхами, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги не надає. Згідно довідки Дитячого навчального закладу «Кудрявський» малолітню ОСОБА_3 приводить та забирає з закладу мати громадянка ОСОБА_1 та няня ОСОБА_6 Громадянка ОСОБА_1 належним чином утримує та виховує свою доньку, піклується про стан її здоров'я, навчання та дозвілля.

Батько самоусунувся від виховання доньки та нехтує батьківськими обов'язками, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства»: не виявляє турботи щодо своєї дитини, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям та вихованням, матеріальної допомоги не надає, не відвідує дитину. (а.с.68-69).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також, зважаючи на те, що, відповідач на судові виклики до суду не з'являвся, через що суд позбавлений можливості особисто встановити ставлення батька до дітей, а, також, винність його поведінки, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, ґрунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню.

Також суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дитини.

Так, згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи обставини справи, перебування дитини на утриманні позивачки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах дітей шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку із його ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ровеньки Луганської області, зареєстрованого АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 500 (п'ятсот) гривень, починаючи з 30 червня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривень 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду міста Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: