Справа № 463/641/13 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/51/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, у встановленому законом порядку, заявою до суду від 26.10.2012р. (а.с.99), позовні вимоги уточнив, в кінцевому просив ухвалити рішення про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 05.09.2007 р. за №ML-601/26/2007, яка складається з суми заборгованості за кредитом 155 665,94 Швейцарських франків, що еквівалентно 1 329 781,12 грн.; пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості в сумі 3 984 723,04 грн. та заборгованості за кредитним договором від 19.10.2007 р. за №ML-601/41/2007, яка складається з суми заборгованості за кредитом 73 816,65 Швейцарських франків, що еквівалентно 630 581,02 грн.; пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості в сумі 1 909 369,90 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2013 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-601/26/2007 від 05.09.2007 р.: борг по тілу кредиту в розмірі 155 665,94 Швейцарських франків (сто пятдесят пять тисяч шістсот шістдесят пять Швейцарських франків і 94 центів), що еквівалентно 1 329 781,12 грн. (один мільйон триста двадцять девять тисяч сімсот вісімдесят одну гривню і 12 копійок) за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та пеню в розмірі 1 329 781,12 грн. (один мільйон триста двадцять девять тисяч сімсот вісімдесят одну гривню і 12 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-601/41/2007 від 19.10.2007р.: борг по тілу кредиту в розмірі 73 816,65 Швейцарських франків (сімдесят три тисячі вісімсот шістнадцять Швейцарських франків і 65 центів), що еквівалентно 630 581,02 грн. (шістсот тридцять тисяч пятсот вісімдесят одна гривня 02 копійки) за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та пеню в розмірі 630 581,02 грн. (шістсот тридцять тисяч пятсот вісімдесят одна гривня 02 копійки).

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в розмірі 3 219 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення в частині стягнення з апелента пені, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідно рішення є незаконним.

Зазначає, що судом невірно визначено статус позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», оскільки дане товариство не є правонаступником Акціонерного товариства «ОТП Банк», так як ним є ПАТ «ОТП Банк». Суд не дослідив той факт, що свої вимоги позивач обґрунтовує не правонаступництвом, а переуступкою права вимоги з посиланням на договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 23.09.2011 року.

Таким чином, фактично, право вимоги боргу по кредитних договорах у позивача виникло ще з 23.09.2011 року, а в своєму рішенні суд зазначає, що позивач звернувся в суд з позовом до відповідача 26.10.2012 року, тобто більше ніж через 13 місяців з моменту укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 23.09.2011 року.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що апелянтом протягом дії кредитного договору сплачувалися кошти, відповідно несплачені кошти до моменту звернення кредитора в суд, підлягають стягненню в межах строків позовної давності.

Просить рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 грудня 2013 року скасувати в частині стягнення пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вищезазначеної позовної вимоги відмовити. Призначити комісію для перерахунку залишку суми основного боргу по кредитних договорах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2, проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого за всіма правами та обовязками є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого, в свою чергу, є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»), було укладено кредитний договір №ML-601/26/2007.

Відповідно до ч.1 п.2 договору позивач надав відповідачу ОСОБА_3 кредит у розмірі 155701,00 швейцарських франків терміном до 05.09.2022 р. з відсотковою ставкою 5,99% річних (а.с.7).

Окрім того, 19 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого за всіма правами та обовязками є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого, в свою чергу, є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №ML-601/41/2007.

Відповідно до ч.1 п.2 цього договору позивач надав відповідачу ОСОБА_3 кредит у розмірі 85260,00 швейцарських франків терміном до 19.10.2017 р. з відсотковою ставкою 10.99% річних (а.с.12).

Стаття 11 ч.2 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов»язків є, у тому числі, договори та інші правочини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказані вище договори породили певні права та зобов»язання сторін.

У відповідності до положення ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення кредиту.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до вимог кредитних договорів, позичальник зобов»язався повернути кредити та сплатити відсотки за користування кредитом. Окрім того, кредитними договорами передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості кредиту, сплати процентів, внесення плати за обслуговування кредиту, позичальник зобов»язався сплачувати банку пеню.

Згідно наданих суду розрахунків, станом на 12 жовтня 2012 року загальна сума заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року за №ML-601/26/2007 складається з суми заборгованості за кредитом - 15 5665,94 швейцарських франків, що еквівалентно 1329781,12грн.; пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 3984723,04 грн. Пеня нарахована в межах 1 року до дня звернення з позовом у суд (а.с.12).

Згідно наданих суду розрахунків, станом на 12 жовтня 2012 року, загальна сума заборгованості за кредитним договором від 19 жовтня 2007 року за №ML-601/41/2007 складається з суми заборгованості за кредитом 73816,65 Швейцарських франків, що еквівалентно 630581,02 грн.; пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 1909369,90 грн. Пеня нарахована в межах 1 року до дня звернення з позовом у суд (а.с.12).

Судом встановлено та не оспорюється відповідачем ОСОБА_3, що нею порушено умови кредитного договору, що призвело до невиконання взятих на себе зобов»язань.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_3 звернулась з позовом в суд до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитних договорів частково недійсними. Стягнення за даними кредитними договорами є предметом розгляду даної цивільної справи, у зв»язку з чим провадження по справі зупинялось. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитних договорів частково недійсними відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2015 року залишено без змін.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня, доки зобовязання не буде виконане.

У відповідності до вимог ст.551 ч. 3 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

А відтак, висновки суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредитних заборгованостей відповідно в розмірах 1329781,12грн. та 630581,02 грн. підлягає частковому задоволенню, оскільки визначений позивачем розмір неустойки значно перевищує розмір збитків відповідно в розмірі 3984723,04 грн. та 1909369,90 грн., а тому його слід зменшити та визначити у розмірі 100% заборгованості по тілу кредиту, на думку колегії суддів, є вірними.

Посилання апелянта на відсутність у позивача права вимоги є безпідставними, оскільки спростовуються наданими суду документами, зокрема договором купівлі-продажу кредитного портфелю та додатками до нього від 23 вересня 2011 року (т.1 а.с.69-82)

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідження поданих суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2013 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.п.1,4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_6