Справа № 649/963/15-ц
Провадження №2/649/297/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого Гапоненка Р.В.

секретаря судових засідань Стрюк І.А.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Лепетиха Великолепетиського районного суду Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання незаконним звільнення з роботи, зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати, моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 3 вересня 2015 року вона працювала продавцем продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_4, що підтверджується копією трудового договору між працівником і фізичною особою від 03.09.2015 року. Наказом ФОП ОСОБА_4 № 9 від 30 вересня 2015 року її було звільнено із роботи згідно із п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що її звільнено незаконно. Крім того, у день звільнення з нею не було зроблено розрахунок при звільненні, не виплачено заробітну плату за весь час роботи. Трудову книжку їй було видано лише 10.10.2015 року після телефонного дзвінка представника відповідача. На її прохання видати їй необхідні до виплати кошти, відповідач відповів відмовою. Вважає такі дії роботодавця незаконним із наступних підстав. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати степінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за якими вчинено проступок і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Але ніяких пояснень відповідач від неї не взяв, з наказом про звільнення не ознайомив, заробітну плату не виплатив, трудову книжку в день звільнення не видав. Вона не має бажання продовжувати роботу у ФОП ОСОБА_4 надалі та вважає необхідним змінити причину її звільнення на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Відповідач зобов'язаний провести розрахунок при звільненні та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дати звільнення по день звернення до суду. Відповідно до трудового договору розмір її місячної заробітної плати становить 1380 грн. У зв'язку із тим, що вона пропрацювала менше місяця (20 з 22 робочих днів) її заробітна плата за її підрахунками становить 1254,54 грн., що дорівнює середньомісячній заробітній платі. Середньоденний заробіток складає 62,72 грн. Таким чином, з часу затримки розрахунку при звільненні (з 30.09.2015 року) та по день подання позовної заяви (15.10.2015 року) минуло 15 днів. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить: 62,72 грн. х 15 днів = 940,8 грн. Разом сума до виплати складає 1254,54 заробітної плати + 940,80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу = 2195,34 грн., що визначена без вирахування податків, обов'язкових внесків і платежів, що підлягають відрахуванню при виплаті заробітної плати. Вважає, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що після звільнення з таким формулюванням вона ніде не може знайти роботи, та не може отримувати виплати у центрі зайнятості у тих розмірах, у яких би вона отримувала при звільненні з її власної ініціативи або за згодою сторін. Невиплата заробітної плати також потягла за собою додаткові зусилля для організації свого життя. Виходячи з міркувань розумності та справедливості розмір моральної шкоди вона оцінює у 1000,00 грн. На підставі ст.ст. 47, 116, 117, 149, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 3, 15, 212-215, ЦПК України просить суд: визнати незаконним звільнення з роботи ОСОБА_2, оформлене наказом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 № 9 від 30 вересня 2015 року; змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_2, зазначивши формулювання причин її звільнення «звільнена за власним бажанням (ч. 1 ст. 38 КЗпП України)»; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний № НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) 3195,34 грн. у тому числі 1254,54 грн. заробітної плати, 1000 моральної шкоди та 940,80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відкритому судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримала та пояснила, що з 3 вересня 2015 року по 30 вересня 2015 року вона працювала продавцем продовольчих товарів у ФОП «ОСОБА_4.». Вважає, що її звільнення було незаконним з наступних підстав. Вранці 30.09.2015 року їй зателефонувала ОСОБА_3 з приводу невиходу на роботу, на що вона пояснила, що у неї розрядився телефон та не спрацював будильник. Після чого вона близько 09:00 год. з'явилася в магазині. ОСОБА_3 сказала, щоб віддала ключі, оскільки звільняє її за прогул. Вона віддала ключі, покинула магазин та більше там не з'являлась. Трудову книжку отримала тільки через 10 днів. З наказом про звільнення була ознайомлена 30.09.2015 року. Оскільки вона до дисциплінарної відповідальності не притягалась, трудову книжку вчасно не отримала, просить суд визнати незаконним звільнення з роботи, змінити формулювання причини звільнення, стягнути заробітну плату на загальну суму 3195,34 гривень, у тому числі: 1254,54 гривень заробітної плати, 1000 гривень моральної шкоди, 940,80 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відкритому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, надала суду заперечення на позовну заяву та просила суд відмовити у її задоволенні.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що 29 вересня 2015 року, у першій половині дня, приблизно о 10:00 год., ОСОБА_2 прийшла в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» у стані алкогольного сп'яніння. ОСОБА_3 наказала їй стати за прилавок та почати працювати, але ОСОБА_2 поклала ключі від магазину та відмовилася працювати. ОСОБА_3 склала акт про невихід на роботу ОСОБА_2

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що 29 вересня 2015 року приблизно о 10:00 год. він зайшов до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», був свідком розмови ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка говорила щоб ОСОБА_2 виходила на роботу та починала працювати. ОСОБА_2, від якої на відстані відчувався запах спиртного, говорила, що вона не бажає працювати та на неї не слід розраховувати.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона працює продавцем магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1». 29 вересня 2015 року о 08 год. вона вийшла на роботу, але магазин був закритим, хоча згідно затвердженого графіку роботи, ОСОБА_2 повинна була відкривати магазин о 07:00 год., але вона вчасно на роботу не вийшла. ОСОБА_2 прийшла в магазин 29 вересня 2015 року приблизно о 10:00 год., у стані алкогольного сп'яніння, віддала ключі та сказала, що вона працювати не буде, прийде на роботу на ревізію. На ревізію ОСОБА_2 не прибула на роботу, та прийшла до магазину у день отримання авансу.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що 29 вересня 2015 року близько 10:00 год. вона зайшла в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», де ОСОБА_3 працювала замість ОСОБА_2, яка не вийшла на роботу. Вона стала свідком розмови під час якої ОСОБА_2 говорила, що працювати не хоче та віддала ключі від магазину.

Вислухавши сторони, свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_2 та ФОП «ОСОБА_3» 03 вересня 2015 року уклали трудовий договір, згідно якого ОСОБА_2 встановлена заробітна плата та час виконання робіт, а також обов'язки та права. ОСОБА_2 була направлена на роботу Великолепетиським районним центром зайнятості, направлення №000501 від 02.09.2015 року. Згідно відмітки в графі трудового договору, наданої представником відповідача, ОСОБА_2 особисто розписалася про розірвання трудового договору від 03.09.2015 року.

Відповідно до наказу № 8 від 03.09.2015 року, ОСОБА_2 була прийнята на посаду продавця продовольчих товарів, з посадовим окладом у розмірі 1380,00 гривень.

Наказом №9 від 30.09.2015 року ОСОБА_2 була звільнена з посади продавця продовольчих товарів з 30.09.2015 року згідно ст. 40 п. 4 КЗпП України, про що була належним чином ознайомлена, що підтверджується її особистим підписом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірваний власником у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Судом встановлено, що 29 вересня 2015 року ОСОБА_2 у встановлений трудовою угодою час, о 07:00 годині, не з'явилася на роботі, що спричинило несвоєчасний початок роботи магазину, що підтверджується актом від 29.09.2015 року, поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Пояснень запізнення на роботу не надала, виявила бажання звільнитися з роботи з власних підстав. Заяву про звільнення за власним бажанням ОСОБА_2 не подавала. На пропозицію відпрацювати два тижні відмовила та її було повідомлено, що у такому випадку вона буде звільнена за прогул.

Згідно до відомості ФОП «ОСОБА_3» №18 від 19.09 2015 року, ОСОБА_2 у вересні 2015 року отримала аванс у розмірі 500,00 грн. Згідно до відомості ФОП «ОСОБА_3» №19 від 30.09 2015 року, ОСОБА_2 у вересні 2015 року отримала заробітну плату розмірі 600,51 грн.

Суд вважає, що ОСОБА_2 правомірно була звільнена з посади продавця продовольчих товарів з 30.09.2015 року, на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України. 05 жовтня 2015 року ОСОБА_2 ознайомлена з наказом про звільнення та отримала трудову книжку правомірно, відповідно до наказу від 29 липня 1993 року № 58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» та п. 2.21 «Інструкції», відповідно до якої трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо) зберігаються безпосередньо у працівників». Трудова книжка ОСОБА_2 знаходилася у Великолепетиському районному центрі зайнятості та повернута ОСОБА_2 05 жовтня 2015 року, коли остання з'явилась в магазині. Тому підстав для задоволення вимоги про визнання незаконним звільнення з роботи з причин несвоєчасного отримання трудової книжки судом не встановлено та позивачем не доведено.

Суд вважає, що факт порушення ФОП «ОСОБА_3» норм трудового законодавства, у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, не доведено, доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано.

Згідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також її ділової репутації. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В частині стягнення моральної шкоди позивач посилається на те, що моральна шкода полягає у тому, що з таким формулюванням підстав звільнення, вона не може знайти роботу та отримувати виплати у центрі зайнятості. Однак, суд не може врахувати зазначені посилання позивача для встановлення наявності моральної шкоди, оскільки позивач не довела що їй звільнення негативно вплинуло на її психічний та моральний стан. Крім того, позивач не зазначила, яких саме моральних страждань вона зазнала покинувши робоче місце.

Тому відповідно до положень ст. 23 ЦК України, ст. 1167 ЦК України та ст. 10 ЦПК України, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 100,00 грн. задоволенню не підлягають.

На підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 38, 40, 47, 116, 117, 235, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання незаконним звільнення з роботи, зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати на загальну суму 3195,34 гривень, у тому числі: 1254,54 гривень заробітної плати, 1000 гривень моральної шкоди, 940,80 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Великолепетиський районний суд до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

КОПІЯ ВІРНА:

Суддя Р. В. Гапоненко

Секретар судових засідань І. А. Стрюк