АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 658/1232/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/791/2697/15 Доповідач: Чиркова К.Г.
08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:
головуючого Чиркової К.Г. ,
суддів: Воронцової Л.П.,
секретар Гуров Д.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,
У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи вимоги тим, що інформація, розповсюджена ОСОБА_3 на першому пленарному засіданні сесії Каховської міської ради Херсонської області, яка відбулася 29.01.2015 року є недостовірною і ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, як така, що має характер образи та наклепу. В подальшому ця інформація була поширена в Інтернеті через Інтернет видання «Каховские вести» внаслідок поширення широкому колу осіб недостовірної інформації про нього, у якій він звинувачується у вчиненні протиправних та незаконних діях, з наведенням конкретних фактів, йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в 5000 грн.
З огляду на викладене, позивач просив суд визнати недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_3 на першому пленарному засіданні сесії Каховської міської ради Херсонської області, відносно нього, а саме: що він є «…«вором», який «ворує» у дітей…», зобовязати відповідача спростувати інформацію, поширену ним у спосіб, яким вона була поширена, шляхом виступу на найближчому засіданні сесії Каховської міської ради Херсонської області, а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.
В ході судового розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, і просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі однієї гривні.
Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Судом визнано недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_3 на першому пленарному засіданні сесії Каховської міської ради Херсонської області, яке відбулося 29.01.2015 року, відносно ОСОБА_4, а саме: «…«вор», який «ворує» у дітей…».

Зобовязано ОСОБА_3 спростувати інформацію, поширену ним відносно ОСОБА_4 на першому пленарному засіданні сесії Каховської міської ради Херсонської області, яке відбулося 29.01.2015року в такий же спосіб, у який вона була поширена, тобто шляхом виступу на найближчому після набрання рішенням суду законної сили, засіданні сесії Каховської міської ради, Херсонської області.

Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1 грн., а також судові витрати: судовий збір у розмірі 243,60 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 1128,68 грн., а всього 1372, 28 грн.

У стягненні іншої частини витрат на правову допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права. При цьому зазначається, що позивач не довів у чому полягає порушення його особистих немайнових прав, яким чином слова відповідача порочать його честь, гідність і до яких наслідків вони привели, а відтак не довів негативність його слів.

Окрім того, суд не прийняв до уваги, що Каховською міжрайонною прокуратурою складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_4, у якому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, що свідчить про те, що позивач має причетність до кримінального правопорушення, повязаного з його службовою діяльністю.

Не правильною є оцінка судом обставин справи, відносно того, чи є поширена інформація оціночним судженням, оскільки вислів «вором», «ворує у дітей» був привязаний до запитання відносно закупівлі відділом освіти мяса яловичини для безкоштовного харчування дітей у навчальних закладах, і є оціночним судженням, а відтак не є предметом судового захисту.

Не врахував, суд також той факт, що позивач, зазначаючи, що розповсюдження широкому колу користувачів мережі Інтернет неправдивої інформації завдало йому моральних страждань і переживань, не надав жодних доказів на її підтвердження, а також не надав доказів на підтвердження поширення саме ним інформації щодо позивача в мережі Інтернет чи в засобах масової інформації.

Окрім того, суд в порушення вимог ст.ст.16, 277 ЦК України дійшов необґрунтованого висновку щодо зобовязання відповідача вибачиться, оскільки примусове вибачення, як спосіб захисту не передбачено положенням ст.ст.16, 277 ЦК України.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 її доводів не визнав, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд виходив із доведеності того, що інформація яку поширив ОСОБА_3 є негативною, оскільки в ній стверджується про порушення ОСОБА_4 норм чинного законодавства, перевищення повноважень, вчинення протиправних аморальних дій, а тому підлягає спростуванню у спосіб, поширений відповідачем.

Проте до такого висновку суд дійшов, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Системний аналіз положень ст.277 ЦК України дає підстави вважати, що негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь яких інших дій, (порушення норм моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка, дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що на першому пленарному засіданні сесії Каховської міської ради Херсонської області, яка відбулася 29 січня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_4, який займає посаду начальника відділу освіти Каховської міської ради Херсонської області із запитанням та назвав його: «…«вором», який «ворує» у дітей…», у контексті того, що відділом освіти закупівля для шкіл району мяса яловичини здійснена по ціні 58 грн., а для шкіл міста по 87 грн.

Наведена вище інформація містить відомості про події та явища, які існували, у тому числі щодо закупівлі відділом освіти мяса для шкіл району по ціні 58 грн., а для шкіл міста по 87 грн., що позивач не заперечував та надавав пояснення неоднакової закупівної ціни на м'ясо для шкіл району та міста. В подальшому ця інформація була поширена в Інтернеті через Інтернет видання «Каховские вести».

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначити характер такої інформації та зясувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження, не підлягають спростування та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

У пункті 21 постанови, розяснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості.

Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_6 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_7 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорту чи в будь якій іншій галузі).

У статтях 3,4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставляти» себе на публічне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнавати гострої та сильної критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції.

При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У звязку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

З огляду на норми матеріального права та встановленні обставини справи, щодо поширення відповідачем інформації, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що поширена відповідачем інформація відносно позивача, який працює на посаді начальника відділу освіти Каховської міської ради Херсонської області, тобто є публічною особою, відомою в м. Каховка, в підпорядкуванні, якого знаходяться усі навчальні заклади м. Каховка носить негативний характер і порушує особисті немайнові права позивача, а саме порочить його честь, гідність та ділову репутацію.

Суд не врахував, що будучи публічною особою ОСОБА_4 повинен був усвідомлювати, що його вчинки та дії потенційно можуть зазнавати гострої та сильної громадської критики і не може розраховувати на захист від цієї критики в судовому порядку, а ОСОБА_3 вправі висловлювати критику, субєктивно оцінювати дії та вчинки позивача, як публічної особи.

Отже, колегія суддів вважає, що висловлювання ОСОБА_3 у контексті вільної полеміки щодо проблеми безоплатного харчування дітей у навчальних закладах, на пленарному засідання сесії міської ради не містить фактичних даних, а є його оціночним судженням щодо цих подій та явищ, і щодо особи ОСОБА_4, як публічної особи.

У справі «Ляшко проти України» Суд нагадує, що межі припистимої критики за певних обставин є ширшими, коли мова йде про публічну особу.

У рішенні «Джерусалем проти Австрії» Суд вважає, що оскаржені заяви в даній справі, мають розглядатися як оціночне судження, а не ствердження факту. Суд нагадує, що наявність фактів може бути продемонстрована, у той час як достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу довести правдивість оціночного судження виконати неможливо, і така вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (див., наприклад, рішення у справах «Лінгенс проти Австрії» ).

Колегія суддів, приходить до висновку про відсутність також правових підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає, що субєктивна думка ОСОБА_3 не висловлена в принизливій чи непристойній формі. Сам факт, сприйняття позивачем субєктивних суджень, як таких таких, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію не дає права на відшкодування шкоди, оскільки відсутній факт порушення його прав з боку відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 277 ЦК України, Закон України «Про інформацію», керуючись ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 02 вересня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий К.Г. Чиркова

Судді: Л.П. Воронцова

ОСОБА_2