АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/96/15 Справа № 201/312/13- ц Головуючий у 1 й інстанції - Федоріщев С. С. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

23 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2, в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб: Органу опіки та піклування Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради, Органу опіки та піклування Оржонікідзевської районної у м.Запоріжжі ради, Служби у справах дітей Верхньодніпровської райдержадміністрації про розірвання шлюбу з визначенням місця проживання малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на протязі останніх двох років їх сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Зазначає, що відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають їх діти, що негативно впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє їй та дітям душевні страждання. З метою нав'язування свого бачення проблемних питань, відповідач іноді припускається до аморальних вчинків, допускає образи, що виражається в висловленні на її адресу нецензурних фраз, навіть в присутності малолітніх синів. Подальше спільне життя, примирення між ними та збереження сім'ї не можливе.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому просив розглянути питання мирової угоди за двома позовами сторін по справі з умов викладених у шлюбному договорі (контракт, з додатковими умовами права призначення спадкоємців) від 02 серпня 2008 року, або збереження сім'ї та залишення позову без розгляду; встановити самоуправство ОСОБА_3 в частині самовільного викрадення малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з постійного місця проживання у м. Запоріжжя під час розгляду судом справи про розірвання шлюбу та визначення місця виховання двох хлопчиків; встановити, що дії ОСОБА_3 суперечать захисту прав її дітей на житло у центрі м. Дніпропетровська за адресою АДРЕСА_1; у відповідності до п.4 ч.2 ст.7 ЦК та ст.162,163 СК України, зобов'язати ОСОБА_3 на відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто зобов'язати ОСОБА_3 повернути на місце постійного проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя; у відповідності до ч.1 та 2 ст.93 СК України, на підставі шлюбного договору (контракт, з додатковими умовами права призначення спадкоємців) від 02 серпня 2008 року, розірвати шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, який зареєстрований 08 серпня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №59 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1); у відповідності до ч.1 та 2 ст.93, 160 СК України визначити місце проживання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 (АДРЕСА_4) за умовами шлюбного договору (контракт, з додатковими умовами права призначення спадкоємців) від 02 серпня 2008 року; у відповідності до ч.1 та 2 ст.93,160 СК України визначити місце проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - за адресою: АДРЕСА_2 (АДРЕСА_4) за умовами шлюбного договору (контракт, з додатковими умовами права призначення спадкоємців) від 02 серпня 2008 року; визнати порушення Службою у справах дітей Верхньодніпровської райдержадміністрації права ОСОБА_2, зазначеного ч.3 ст.19 СК в частині розгляду заяви про визначення місця проживання дітей під час розгляду справи у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська за №201/305/13ц провадження 2/201/514/2013 «Про розірвання шлюбу на умовах шлюбного договору (контракт, з додатковими умовами права призначення спадкоємців) від 02 серпня 2008 року та визначення місця проживання дітей»; визнати порушення Службою у справах дітей Верхньодніпровської райдержадміністрації права ОСОБА_2, зазначеного ч.5 ст.19 СК в частині ненадання висновків доцільності проживання дітей та невиконання судового рішення від 15 жовтня 2013 року в зазначеної частині; скасувати рішення комісії з питань захисту дитини при Верхньодніпровській районній Державній адміністрації від 25 лютого 2014 року за № 14; визнати висновки Органу опіки та піклування Дмитрівської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та Верхньодніпровської районної Державної адміністрації недостатньо обґрунтованими, упередженими, постановленими ними без виклику ОСОБА_2 на комісію та на підставі ч.6 ст.19 СК; визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, наступним чином:

- кожного місяця 2 тижня участь у виховані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 бере ОСОБА_2, 2 тижня бере ОСОБА_3;

- за домовленістю між батьками влітку (червень, липень, серпень), місяць спільно відпочиває батько, місяць - мати.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що шлюбні відносини між ними припинені з 24 листопада 2012 року. Спільне господарство не ведеться. Між ними не досягнуто угоди про утримання дітей, оскільки їх сім'я проживала інколи (4-5 місяців на рік) разом за адресою АДРЕСА_2 в двохкімнатній квартирі, жилою площею 56 кв.м., що належала йому, ОСОБА_2, а потім його батьку ОСОБА_7 на праві приватної власності. Сам же ОСОБА_2 з 2006 р. зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, там же зареєстрований і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2009 року, а ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 взагалі ніде не зареєстрований. ОСОБА_3 зареєстрована та постійно мешкала за адресою АДРЕСА_3 у своїх родичів та власного житла не має. Виходячи з цього, діти повинні проживати разом з ним в квартирі, що належить йому та його батькові на праві приватної власності за адресою АДРЕСА_2. Він любить своїх синів та спроможний забезпечити їх усім необхідним. Вважає, що ОСОБА_3 незаконно забрала дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з місця його проживання з батьком за адресою АДРЕСА_4, коли спір між ними щодо місця проживання їх дітей ще не був вирішений судом, він, як батько, має право вимагати відібрання малолітньої дитини від ОСОБА_3 Окрім того, на його думку, комісія з питань захисту дитини при Верхньодніпровській районній Державній адміністрації прийняла нічим немотивоване рішення від 25 лютого 2014 року за № 14 щодо місця проживання дітей сторін, оскільки ОСОБА_3 не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу у сім»ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї, усе своє життя веде аморальний спосіб життя, їй притаманна неадекватна поведінка, через що свого часу вона була відрахована з навчання у ДХТІ та в подальшому її звільнювали під приводом скорочення штатів з займаних посад багатьох приватних підприємств у м.Дніпропетровську. Вважає, що з приводу вищезазначених підстав згідно до ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задоволено.

Зустрічний позов ОСОБА_2, який діє в особистих інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про розірвання шлюбу з визначенням місця проживання малолітніх дітей - задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, що був зареєстрований 08 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, реєстраційний запис №59 в книзі реєстрації шлюбів 2008 року.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4.

Встановлено наступний порядок участі батьків у вихованні дітей, які проживають окремо від них:

- ОСОБА_3 - відвідування сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкування з ним - без обмеження часом по її потребі та потребі дитини за місцем проживання останньої з врахуванням розпорядку дня дитини та без його порушення, у тому числі: щодо відвідування дитячого дошкільного закладу, часу на відпочинок, прийому їжі, участі у програмах розвитку та дозвілля тощо із забезпеченням права сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на спілкування з братом ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- ОСОБА_2 - відвідування сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та спілкування з ним - без обмеження часом по його потребі та потребі дитини за місцем проживання останньої з врахуванням розпорядку дня дитини та без його порушення, у тому числі: щодо відвідування дитячого дошкільного закладу, часу на відпочинок, прийому їжі, участі у програмах розвитку та дозвілля тощо із забезпеченням права сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на спілкування з братом ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року в частині визначення місця проживання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2, та в частині встановлення порядку участі батьків у вихованні дітей, які проживають окремо від них - скасовано.

ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про визначення місця проживання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, та в частині встановлення порядку участі батьків у вихованні дітей, які проживають окремо від них - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення або зміни рішення в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю ОСОБА_3 та встановлення порядку участі у вихованні дітей, які проживають окремо від них: ОСОБА_2 відвідування сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та спілкування з ним, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 13 червня 2014 року частковому скасуванню, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року скасуванню в повному обсязі, з послідуючим ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, та визначивши місце проживання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, суд першої інстанції виходив з рівності прав та обов'язків батьків щодо своїх дітей, та встановивши порядок участі батьків у вихованні дітей, які проживають окремо від них: ОСОБА_3 шляхом відвідування сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкування з ним без обмеження часом по її потребі, та потребі дитини за місцем проживання дитини з врахуванням розпорядку дня дитини та без його порушення, у тому числі: щодо відвідування дитячого дошкільного закладу, часу на відпочинок, прийому їжі, участі у програмах розвитку та дозвілля тощо із забезпеченням права сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на спілкування з братом ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2 - відвідування сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та спілкування з ним без обмеження часом по його потребі, та потребі дитини за місцем проживання сина з врахуванням розпорядку дня дитини та без його порушення, у тому числі: щодо відвідування дитячого дошкільного закладу, часу на відпочинок, прийому їжі, участі у програмах розвитку та дозвілля тощо із забезпеченням права сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на спілкування з братом ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 суд виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу спілкування з дітьми після розірвання між ними шлюбу.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні зустрічних позовних вимог в частині визначення місця проживання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, та в частині встановлення порядку участі батьків у вихованні дітей, які проживають окремо від них, суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодної виняткової обставини для розлучення сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зі своєю матір'ю, а навпаки висновком органу опіки та піклування підтверджено доцільність місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю, зазначаючи безпідставність визначення місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 також зауважуючи на передчасність вирішення в судовому порядку питання про участь батьків у вихованні дітей, оскільки відповідне питання первісно підлягає розгляду в органі опіки та піклуванні за визначеним положеннями ст. 158 СК України порядком.

Проте, погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в повній мірі не можливо з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що з 08 серпня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року шлюб між ними було розірвано, в зазначеній частині рішення суду не було оскаржено сторонами, а тому в порядку ч.1 ст. 223 ЦПК України набрало в цій частині законної сили.

08 серпня 2008 року сторони уклали нотаріально посвідчений шлюбний договір, за умовами якого, передбаченими у п.38, у разі окремого проживання сторін, їх діти мають проживати за їх домовленістю та сторони зобов'язуються не чинити перешкод одна одній у спілкуванні з дітьми (т.1 а.с.30-37).

В період шлюбу у них народилося двоє синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. (т.1 а.с.8 зворот), які на даний час діти проживають разом з матері»ю за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2, а.с.165).

Діти влаштовані в дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 4 «Ромашка» комбінованого типу Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (т. 2, а.с. 167-170).

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 вбачається, що для дітей створені всі умови проживання та навчання. В будинку охайно та придбано, кімната для дітей обладнання всім необхідним (т.2 а.с.116, 171). За вказаною адресою окрім ОСОБА_3 з дітьми, проживають її батьки (т.2 а.с.164-165).

Матеріали справи свідчать про те, що мати дітей працює, має постійний заробіток (т.3 а.с.153-154), до кримінальної відповідальності не притягувалася (т.2 а.с.172), за місцем робити та місцем проживання характеризується позитивно (т.3 а.с.155, т.2 а.с.166).

Батько дітей займає посаду електрика в ТОВ «АВР» та позитивно характеризується як за місцем роботи (т.4 а.с.22) так і за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_4 (т.2 а.с.208, 209), однак поряд із зазначеними характеристиками ОСОБА_9 має також негативну характеристику за іншим місцем проживання: АДРЕСА_2, (т.2 а.с.173).

Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації №11 від 25 лютого 2014 року, місце проживання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено разом з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 (т.3 а.с.54), аналогічної думки дійшла й Дмитрівська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області як орган опіки та піклування у своєму висновку від 12 червня 2014 року (т.3 а.с.204).

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі ? СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність старшого сина до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.15 Закону України „Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За змістом ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини.

Згідно із ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ст.1 ч.ч.2,3 глави 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (учинено у м. Страсбург 25 січня 1996 року, реєстраційний код 37216/2006) предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосується дітей, визначається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов'язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей та доступу до них.

Статтею 2 глави 1 зазначеної Конвенції визначено термін «суб'єкти батьківської відповідальності» - батьки та інші особи чи органи, які мають здійснювати частково або повністю батьківську відповідальність.

Відповідно до ст.ст.3,7,8,18,19 Конвенції про права дитини (ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.91) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (підписана 15 травня 2003 року, набрала чинності для України 01 квітня 2007 року), дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним, такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з батьків.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю свої батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю.

Відповідно ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до положень ст. 214 СК України, ч.1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-ІV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" (далі Закон), органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районі в міст Києва та Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Згідно із роз»ясненнями наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року "Про внесення змін до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрації районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування мають бути додані документи, зазначені у ч. 3 ст. 253 ЦПК України.

Разом з тим, розглядаючи справу, враховуючи всі встановлені обставини і насамперед те, що мати дітей ОСОБА_3 працює головним ревізором-інспектором Вільногірського відділення Верхньодніпровської ОДПІ та отримує постійний заробіток та матеріальну можливість утримувати та виховувати дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога ніколи не перебувала, за місцем проживання орган опіки та піклування виніс письмовий висновок про доцільність проживання дітей разом з матір»ю за адресою: АДРЕСА_3.

Крім того, на теперішній час діти також проживають разом з ОСОБА_3, відвідують дошкільний навчальний заклад у м. Вільногірську, мають свій розпорядок дня, а також зважаючи на вік дітей у відповідності до ч.1 ст.161 СК України та відсутність підстав передбачених ч.2 ст.161 СК України, та беручи до уваги принцип 6 визначений Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, яким зазначено, що малолітня дитина, крім випадків, коли є виключні обставини, може бути розлученою зі своєю матір'ю, також не встановивши будь-яких інших виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітніх дітей з їх матір'ю, колегія суддів вважає, що зміна місця проживання суперечитиме інтересам малолітніх дітей.

Таким чином, суд першої інстанції без достатніх підстав визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4, на дане порушення суд апеляційної інстанції звернув увагу та ухвалив в цій частині нове рішення, яким відмовив ОСОБА_2 у визначенні місця проживання дитини разом з батьком, однак не визначив місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, так само не надав право батькові на спілкування зі своїми малолітніми дітьми, помилково зазначаючи про передчасність цієї позовної вимоги.

За таких обставин, ухвалені судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, саме тому вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст.153 СК України ОСОБА_2 має право на безперешкодне спілкування зі своїми дітьми, має бажання спілкуватися та приймати участь у вихованні дітей.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року Дмитрівська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області як орган опіки та піклування надала висновок щодо визначення порядку участі у вихованні та графіку спілкування ОСОБА_2 з його малолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі ст.158 СК України з врахуванням заяви матері ОСОБА_3, та надав право ОСОБА_2 спілкуватися з малолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, один раз на тиждень у вихідні дні з 10 години до 15 години, без права вивозу дітей за межі Дмитрівської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та міста Вільногірська Дніпропетровської області, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвиткові дітей.

Згідно ст. 318 ЦПК України якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави.

Залежно від обгрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Як видно із справи, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 скасовано рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлення порядку участі батьків у вихованні дітей, які проживають окремо від них, та відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні визначенні місця проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком та в частині встановлення порядку участі батьків у вихованні дітей, які проживають окремо (т. 4, а.с.227-228).

При розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, колегія суддів прийшла до висновку про часткову обгрунтованість доводів останнього, у зв'язку з чим вбачає наявність підстав для часткового скасування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року та скасування рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року в порядку ст. 318 ЦПК України та визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3.

При визначенні місця проживання малолітніх дітей судом апеляційної інстанцій не встановлено виняткових обставин, за яких діти мають бути розлучені з матір»ю.

За умови проживання дітей з матір»ю, батько малолітніх дітей має достатньо можливостей впливати на виховання дітей і формування їх особистості, на гармонічний розвиток їх здібностей і талантів. Крім того у дітей склався відповідний розпорядок дня, вони відвідують дошкільний навчальний заклад, а постійна зміна місця проживання дітей, лише суперечить інтересам дітей.

З урахуванням наведеного та наданих доказів, відповідно до яких ОСОБА_2 має право на спілкування з дітьми, має бажання спілкуватися та приймати участь у їх вихованні, суд вважає можливим надати йому право спілкуватися з його дітьми один раз на тиждень у вихідні дні, з завчасним повідомлення матері, на новорічні свята та щорічно протягом одного місяця влітку за місцем його проживання, з правом виїзду на літній відпочинок.

Матеріалами справи не встановлено, що спілкування батька з дітьми буде перешкоджати нормальному їх вихованню та суперечити найкращим інтересам дитини.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2014 року в частині визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлення порядку зустрічі та участі батька у вихованні дітей, які проживають окремо від нього та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3.

Надати право ОСОБА_2 спілкуватися з його малолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, один раз на тиждень у вихідні дні з 11 години до 15 години в присутності матері ОСОБА_3, без права вивозу дітей за межі Дмитрівської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та міста Вільногірська Дніпропетровської області, з повідомленням завчасно матері.

Надати право ОСОБА_2 спілкуватися з його малолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, протягом двох тижнів на новорічні свята за місцем проживання батька.

Надати право ОСОБА_2 спілкуватися з його малолітніми дітьми ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, щорічно протягом одного місяця влітку за місцем його проживання, з правом виїзду на літній відпочинок.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

Л.А. Черненкова