Справа № 642/8491/14-ц
Провадження № 2/642/37/15
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
21 грудня 2015 року Ленінський районний суд міста Харкова
у складі: головуючого судді - Пашнєва В.Г.,
при секретарі - Балан Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності та визнання права власності, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління департаменту праці та соціальної політики ХМР про визнання договору позики частково недійсним, про визнання договору іпотеки недійсним,
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями під номером 2 (два) по вулиці Праці в м. Харкові, який є предметом іпотеки за іпотечним договором від 20.02.2012 року, реєстровий № 585, та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на вказаний будинок та припинення права власності ОСОБА_2 на нього у звязку з переходом права до ОСОБА_1
В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 20.02.2012 року між Позивачем, Відповідачем та третьою особою ОСОБА_3 по цій справі був укладений договір позики, відповідно до якого Позивач надав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно грошові кошти в сумі 113 600, 00 гривень, що на момент укладання договору позики складає за згодою сторін еквівалент 14 200,00 доларів США, на умовах повернення боргу в строк не пізніше 20-го лютого 2013 року.
Відповідачем та третьою особою по справі не виконані умови договору позики, борг в повному обсязі не повернутий, у звязку з чим заборгованість дорівнює 396 981,11 грн., яка складається з суми основної заборгованості за договором позики 113 494,36 грн. та з суми нарахованої за вказаним договором пені 283 486,75 грн.
В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3Ю та ОСОБА_2 перед Позивачем ОСОБА_1 за договором позики 20 лютого 2012 року був укладений договір іпотеки, реєстровий № 585, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4
Предметом іпотеки є житловий будинок з надвірними будівлями під номером 2 (два) по вулиці Праці в м. Харкові, розташований на земельній ділянці площею 457 кв.м., який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.02.2012 року, виданого державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за реєстровим №1-89.
ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління департаменту праці та соціальної політики ХМР про визнання договору позики від 20.02.2012 року частково недійсним, про визнання договору іпотеки від 20.02.2012 року недійсним.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 вказала, щодоговори позики та іпотечний договір вчинені нею під впливом помилки відносно природи правочинів, прав та обовязків сторін за вказаними договорами. Позивач за зустрічним позовом, довіривши оформлення документів своєму синові ОСОБА_3, вважала, що підписує не договори позики та іпотеки відносно належного їй на праві власності нерухомого майна, а документи по оформлення спадщини після смерті своєї матері на житловий будинок. ОСОБА_2 не знайома з ОСОБА_1, в нотаріальній конторі ОСОБА_1 не була присутня, ніяких грошей від неї або інших осіб ОСОБА_2 не отримувала. ОСОБА_2 повністю довіряла своєму синові та не могла допустити думки про вчинення ним будь-яких дій не в її інтересах. Також, укладенню договорів під впливом помилки сприяв фізичний стан ОСОБА_2, рівень освіти, похилий вік та стан її здоровя.
Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві ОСОБА_1 Проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання зявився, зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 Зазначила, що при посвідченні іпотечного договору не було враховано інтересів неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав в спірному житловому будинку на час його передачі в іпотеку.
Третя особа ОСОБА_8 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечував, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 визнав в повному обсязі, підтвердив в судовому засіданні, що саме він отримав гроші за договором позики, не повідомляв матері ОСОБА_2С усі обставини стосовно отримання ним грошових коштів та забезпечення зобовязання іпотекою, мати не розуміла змісту договорів, що вона підписувала, не усвідомлювала, що є стороною договорів позики та іпотеки, чому сприяв стан здоровя матері, її вік, а також його, ОСОБА_8, поведінка.
Третя особа ОСОБА_5 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала, позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 підтримала та пояснила, що є дочкою ОСОБА_2, про наявність договорів займу та іпотечного договору від 20.02.2012 року їй стало відомо після отримання копії позовної заяви від імені ОСОБА_1 з додатками з Ленінського районного суду м. Харкова. ОСОБА_2 дійсно дуже хотіла оформити документи на будинок після смерті своєї матері і вважала, що підписувала у нотаріуса в лютому 2012 року документи, які повязані з оформленням спадкових прав. Вважає, що її мати не могла з урахуванням її стану здоровя, віку, поведінки розуміти значення здійснюваних нею вчинків, в тому числі змісту договорів від 20 лютого 2012 року. Також при укладанні та посвідченні іпотечного договору не було враховано прав та інтересів її неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в спірному будинку з моменту народження до теперішнього часу, в тому числі і на час передавання житлового будинку в іпотеку.
Третя особа приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, просила слухати справу за її відсутності, та прийняти рішення на розсуд суду.
Представник третьої особи Управління департаменту праці та соціальної політики ХМР в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив розглядати справу за відсутністю управління.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.
Судом встановлено, що 20 лютого 2012 року між ОСОБА_2, її сином ОСОБА_3 Юріївичем (далі Позичальники), та ОСОБА_1, було укладено договір позики, згідно з п.1 якого ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 113 600 грн., що на момент укладання договору позики складає за згодою сторін еквівалент 14 200 доларів США, які останні зобовязувалися повернути частинами за вказаним у договорі графіком не пізніше 20 лютого 2013 року.
В забезпечення виконання зобовязань Позичальниками за договором позики, 20 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 за реєстровим № 585 (надалі іпотечний договір), предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями під номером 2 (два) по вулиці Праці в м. Харкові, розташований на земельній ділянці площею 457 кв.м.
Пунктом 7 договору позики встановлено, що за прострочення виконання зобовязань Позичальники повинні сплатити солідарно на користь Позикодавця штраф (пеню) в розмірі 1% (один) відсотка із залишкової суми боргу за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення.
Будь-яких документів на підтвердження виконання зобовязань за договором позики Позичальниками не надано.
В позовній заяві ОСОБА_1 вказано, що станом на 11 червня 2014 року заборгованість Позичальників за договором позики становить 396 981,11 грн., яка складається з суми основної заборгованості за Договором позики 113 494,36 грн. та з суми нарахованої пені за Договором позики 283 486,75 грн.
В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики відповідач за первісним позовом передала позивачу в іпотеку належний їй житловий будинок з надвірними будівлями під номером 2 (два) по вулиці Праці в м. Харкові, розташований на земельній ділянці площею 457 кв.м. Умовами договору передбачено право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмету іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку Закону України «Про іпотеку».
Також, договором іпотеки за згодою сторін визначена вартість предмету іпотеки на рівні 120 000,00 грн., що підтверджується копією договору іпотеки.
Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є обовязковим для виконання сторонами.
Визначення поняття «зобовязання» міститься у ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, відповідно до якого зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (позичальник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (позикодавця) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а позикодавець має право вимагати від позичальника виконання його обовязку.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частина 1 ст. 229 ЦК України передбачає, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
В п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.
Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.
Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.
Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Правовою підставою для визнання іпотечного договору недійсним позивач за зустрічним позовом вказує на ч. 1 ст. 229 ЦК України.
Суд приходить до висновку, що при укладенні договору іпотеки 20 лютого 2012 року ОСОБА_2 помилялася щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, що підтверджується наступними доказами.
Поясненнями ОСОБА_3, який вказав на повідомлення ним матері про надання допомоги незнайомими для неї особами в оформленні спадщини, у звязку з чим ОСОБА_2 усвідомлювала під час своїх відвідувань нотаріусів 14 лютого 2012 року та 20 лютого 2012 року, що підписує документи щодо спадщини після своїх померлих батьків, та не розуміла, що є стороною договору позики та договору іпотеки.
В суді встановлено, що оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок від 14.02.2012р. та договорів позики і іпотеки від 20.02.2012 року відбувалося з незначним проміжком часу.
Поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5, які підтвердили наявність проблем зі здоровям у ОСОБА_2, особливості в її поведінці, які спостерігалися в останні роки.
Поясненнями свідка ОСОБА_11, яка є керівником неврологічного відділення КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 24», на обліку в якому перебуває ОСОБА_2 за своїм місцем проживання, яка вказала на наявні у ОСОБА_12 захворювання: атеросклероз, кардіосклероз, деменція (слабоумство), в тому числі і на 20 лютого 2012 року, які не могли не вплинути на усвідомлення реальності ОСОБА_2, наслідків її дій, розуміння змісту договорів, які вона підписувала, про що свідчать записи лікарів в медичній карточці ОСОБА_2, починаючи з 1998р.
Суд приймає до уваги пенсійний вік ОСОБА_2 на час укладення іпотечного договору (77 років), рівень освіти, її фізичний, психологічний стан та стан її здоровя, на думку суду, сприяли помилковості в розумінні ОСОБА_2 природи іпотечного договору, його змісту, прав та обов'язків сторін за ним.
Також суд звертає увагу, з урахуванням ч. 6 ст. 203 ЦК України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», на відсутність згоди на укладання іпотечного договору органу опіки та піклування, що вказує на порушення прав онука ОСОБА_2 - неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав в спірному житловому будинку на час його передачі в іпотеку, що підтверджується довідкою голови квартального комітету про склад сімї № 210 від 18.11.2014р., довідкою КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 19» № 01-08/23 від 13.03.2012р., довідкою Харківської гімназії № 86 ХМР Харківської області № 27 від 09.02.2015р.
Згідно з ч.1 ст. 590 ЦК України - звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» - за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
З урахуванням визнання іпотечного договору від 20 лютого 2015 року недійсним, суд відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення та визнання права власності.
Відмова у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє права позивачку звернутися з позовом про стягнення суми боргу за договором позики від 20 лютого 2015 року, при розгляді справи за яким буде встановлена обґрунтованість розміру суми боргу та пені, яким буде наданий відповідний аналіз та оцінка.
Суд звертає увагу на відсутність оцінки ринкової вартості спірного будинку на час розгляду справи у суді, а наявності лише вартості предмета іпотеки станом на 20.02.2012р. у сумі 120 000,00 грн., яка встановлена за згодою сторін на день укладання Договору, що позбавляє суд можливості дати оцінку співмірності суми заборгованості за позикою та вартості іпотечного майна.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору позики від 20 лютого 2012 року недійсним в частині сторін договору, то позивачкою за зустрічним позовом не було надано достатньо доказів на підтвердження відсутності розуміння позичання нею та ОСОБА_3 грошових коштів. ОСОБА_2 була присутня під час укладання договору позики 20.02.2012р. та за її присутності ОСОБА_3 були отримані гроші.
Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимоги ОСОБА_2 про визнання іпотечного договору від 20 лютого 2012 року недійсним, у звязку з чим вона підлягає задоволенню.
Для задоволення вимоги ОСОБА_2 про визнання договору позики від 20 лютого 2012 року частково недійсним та вимог ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності та визнання права власності на житловий будинок суд не вбачає законних підстав та відмовляє у їх задоволенні.
На підставі викладеного, ч. 3, ч. 6 ст. 203, ст. 215, ч. 1 ст. 229, ч. 1 ст. 509, ч. ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 590, ст.ст. 629, 1046 ЦК України, ст.ст. 7, 33,35, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218ЦПК України, суд -
вирішив :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності та визнання права власності - відмовити.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління департаменту праці та соціальної політики ХМР про визнання договору позики частково недійсним, про визнання договору іпотеки недійсним - задовольнити частково.
Визнати іпотечний договір від 20 лютого 2012 року, укладений між ОСОБА_2, та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, за реєстровим № 585, предметом якого є житловий будинок №2 по вул. Праці в м. Харкові, недійсним.
В іншій частині в задоволені зустрічних позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд міста Харкова в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя