Справа №480/454/14-ц 23.02.2015 23.02.2015 23.02.2015
Провадження №22-ц/784/465/15
Провадження №22-ц/784/465/15 Суддя суду першої інстанції Стрєльніков Д.В.
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Рішення

Іменем України

23 лютого 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П. та Галущенка О.І.,

із секретарем судового засідання Орельською Н.М.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2015 року, ухваленого по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_3 пред'явив вищевказаний позов до ОСОБА_5, який обґрунтовував наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь - ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0.25 га, що надана для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Він є спадкоємцем за правом представлення, оскільки його мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадщину після смерті діда він прийняв, шляхом вступу у володіння і користування спадковим майном, оскільки на час смерті спадкодавця був зареєстрований у спадковому будинку та постійно там проживав.

Окрім нього, спадкоємцями першої черги за законом на час відкриття спадщини були дружина померлого - ОСОБА_9 та син - ОСОБА_5, які в установленому порядку прийняли спадщину й 24 липня 1998 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно в рівних частках, тобто без виділу його частки у спадщині.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його бабуся ОСОБА_9, після смерті якої відкрилась спадщина на ? частку у вищевказаному спадковому будинку. За життя ОСОБА_9 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідала своєму синові ОСОБА_5, який 31 травня 2013 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частку в праві власності на житловий будинок.

Про існування обставин щодо оформлення відповідачем спадщини йому стало відомо лише у січні 2014 року, коли він отримав позовну заяву ОСОБА_5 про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Вважає, що майно після смерті діда необхідно було розподілити в рівних частках між спадкоємцями, тобто по 1/3 частці спадкового майна кожному із спадкоємців.

Посилаючись на те, що відповідач не дотримався усної домовленості про оформлення спадкових прав разом з ним, а нотаріальні органи при видачі свідоцтв про право на спадщину не перевірили коло спадкоємців, позивач просив позов задовольнити, визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24 липня 1998 року Четвертою Миколаївською державною нотаріальною контрою на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 31 травня 2013 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3. Визнати за ним право власності на 1/3 частку житлового будинку з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом в частині житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, яке видане 24 липня 1998 року Четвертою Миколаївською державною нотаріальною контрою на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо цього ж будинку, яке видане 31 травня 2013 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

В порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку, а за ОСОБА_5 право власності на 2/3 частки у житловому будинку за АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 не погоджуючись з визначеним судом розміром частки позивача у спадковому будинку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин, що мають значення по справі, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частку, а за ним на 5/6 часток у житловому будинку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах оскарження, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскарженому рішенні, районний суд виходив із наявності у ОСОБА_3 права на успадкування 1/3 частки спадкового будинку та незаконності у зв'язку з цим свідоцтва про право на спадщину за законом в частині житлового будинку, яке видане 24 липня 1998 року Четвертою Миколаївською державною нотаріальною контрою на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо цього ж будинку, яке видане 31 травня 2013 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Колегія суддів частково погоджується з висновками районного суду, з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного чи невизнаного права у разі його порушення чи невизнання.

Згідно з правилами диспозитивності (ст.11 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до Цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Оскільки ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

За правилами ст.ст.548,549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов'язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього.

Окрім того, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців (п. 113 вищевказаної Інструкції).

За правилами ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, то до спадкових відносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України в редакції 2004 року.

Відповідно до положень ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом.

В п.27 постановиПленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року містяться роз'яснення, що свідоцтво про право на спадщину,може бути визнано недійсним з підстав встановлених ст.1301 ЦК України, не лише тоді, коли особа, якій воно видане не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є онуком спадкодавця ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, мати якого (дочка спадкодавців) ОСОБА_8, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Криничанської сільської Ради народних депутатів Миколаївського району Миколаївської області 05 травня 1990 року, дублікат якого виданий тією ж сільрадою 18 липня 1998 року.

Згідно матеріалів спадкової справи за №170/98, заведеної 24 липня 1998 року Четвертою Миколаївською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 слідує, що із заявами до державної нотаріальної контори про прийняття с падщини звернулись дружина померлого ОСОБА_9 та син ОСОБА_5 (а.с.131).

24 липня 1998 року останні отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний будинок в рівних частках кожний (а.с.5). При цьому, при оформленні спадщини, спадкоємцями у заяві не зазначено про інших спадкоємців (а.с131).

Разом з тим, ОСОБА_3 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті свого діда (факт прийняття ним спадщини сторони не оспорювали), а тому мав право на 1/3 частку спірного будинку в порядку спадкування за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9, після смерті якої відкрилась спадщина на ? частку в праві власності на житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1. Спадкоємцем за заповітом є її син ОСОБА_5, який 31 травня 2013 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно (а.с.6).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками районного суду про те, що частки спадкоємців за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 є рівними, отже частки спадщини кожного із спадкоємців повинні складати по 1/3 частці житлового будинку.

Твердження відповідача про те, що спірне майно відповідно до ст.22 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_9, а не особистою власністю тільки ОСОБА_7, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно матеріалів спадкової справи, ОСОБА_9 відмовилась від видачі свідоцтва про право власності на ? частку майна нажитого за час шлюбу.

Враховуючи наведене, оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом відповідно до вказаних норм, як таке, що було видано відповідачу ОСОБА_5 та ОСОБА_9, які не мали права спадкування по ? частці житлового будинку кожний, та таке, що порушує право власності позивача на 1/3 частку у будинку, підлягає визнанню частково недійсним в частині 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1, на підставі ст.48 ЦК УРСР.

Внаслідок зміни кола спадкоємців та у зв'язку з перерозподілом часток у спадковому будинку, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 31 травня 2013 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_10, зареєстроване в реєстрі за №448, на ім'я ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 на ? частку житлового будинку АДРЕСА_1, також слід визнати недійсним в частині 1/6 частки вказаного житлового будинку на підставі ст.1301 ЦК України.

При цьому, оскільки суд першої інстанції визнав частково недійсними вказані свідоцтва в частині цілого житлового будинку, замість визнання свідоцтв недійсними лише в частині, на яку претендує позивач, то колегія суддів вважає за необхідне на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України змінити рішення в цій частині, а відповідно і в частині визнання за сторонами права власності в порядку спадкування.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці, та особистого тлумачення особою, яка подала апеляційну скаргу, умов набуття права власності на спадковий будинок, з яким колегія суддів погодитись не може за вищезазначених підстав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів, на підставі ст.308 ЦПК України, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду міста Миколаєва від 13 січня 2015 року в частині визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом змінити та викласти в наступній редакції.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24 липня 1998 року державним нотаріусом Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №1-900, на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 недійсним в частині 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 31 травня 2013 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_10, зареєстроване в реєстрі за №448, на ім'я ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 недійсним в частині 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнати з ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1, а всього на 2/3 частки у вказаному житловому будинку.

Рішення в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: