Справа №463/1859/15-ц
Провадження №2/463/1092/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 вересня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Головатого Р.Я.

при секретарі судових засідань Миличук У.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення 129 305 грн. основного боргу, 30 115,66 грн. - відсотків за користування коштами, 8 927,36 грн. - 3% річних, а всього 168 348 грн. 02 коп. Крім того, просить стягнути 1 683 грн. 49 коп. судового збору, а також 3 600 грн. витрат на правову допомогу.

Позов мотивує тим, що 13.07.2011р. сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 44 000 гривень, що еквівалентно 5 500 доларам США відповідно до офіційного курсу НБУ станом на день посвідчення договору, які зобов'язався повернути до 20.12.2012р.

Однак відповідач 20.12.2012р. свого обов'язку не виконав, кошти не повернув, а тому позивач просить стягнути основну суму боргу в розмірі 129305 грн. (5500 доларів США*23,51 грн. - офіційний курс гривні щодо іноземних валют, встановлений Національним банком України станом на день пред'явлення позову), при цьому, оскільки з 21.12.2012 р. почалось прострочення строку договору просить стягнути 3% річних, а також відсотки за користування коштами.

Крім цього, 27.03.2015р. позивач уклав з адвокатом Оприском М.В. договір про надання правової допомоги у справах, що пов'язані зі стягненням заборгованості по розписці від 13.07.2011р., відповідно до якого сплатив адвокату гонорар у розмірі 3600 грн., що підтверджується рахунком № 3-2703/15-ц від 27.03.2015 року.

Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача подав до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, причин неявки суду не повідомив. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з копії договору позики (а.с.10-11), укладеного між сторонами 13.07.2011 року, ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_3 для потреб не пов'язаних з підприємницькою діяльністю грошові кошти в сумі 44 000 гривень, що за курсом, встановленим НБУ на день посвідчення договору, в еквіваленті становить 5 500 доларів США. ОСОБА_3 зобов'язується повернути таку ж суму коштів до 20 грудня 2012 року.

Відповідно до п.2 вказаного договору відповідач отримав від позивача 44000 грн. до підписання цього договору.

Наведе підтверджується також копією розписки ОСОБА_3 (а.с.12), з якої вбачається, що відповідач отримав від позивача 44 000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з позовної заяви відповідач у встановлений договором строк зобов'язання не виконав, гроші не повернув, чим порушив майнові права позивача, а тому суд приходить до висновку, що такі підлягають відновленню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 44000 грн. основного боргу.

При цьому, суд вважає безпідставними позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 129305 грн., що є еквівалентом 5500 доларів США згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на день пред'явлення позову, оскільки відповідно до вимог ст.ст.1046, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем. Як вбачається з копії договору позики (а.с.10-11) позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі саме 44 000 гривень, а не 5 500 доларів США, тому підстави для стягнення з відповідача еквіваленту 5500 доларам США згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на день пред'явлення позову, відсутні.

Крім цього, відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з п.6 договору позики (а.с.10-11), якщо відповідач в строк, вказаний у договорі, не поверне позику, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оскільки строк виконання зобов'язання ОСОБА_3 настав 22.12.12012 року (п.1 договору), однак таке на даний час останнім так і не виконано, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми. Разом з тим, такі слід розраховувати з суми основного боргу, що стягнено судом у розмірі 44000 грн., а не 129305 грн. як про це просить позивач.

Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути три проценти річних від простроченої суми за період з 21.12.2012 року по 09.04.2015 року в сумі 3037,81 грн. (44000 грн.*3*840 днів/365/100), а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Крім цього, відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, договором позики не встановлено розміру процентів, разом з тим такий не є безпроцентним відповідно до ч.2 ст.1048, оскільки сума позики перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення процентів за користування позикою у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Разом з тим, як вже зазначалося вище, такі слід розраховувати з суми основного боргу, що стягнено судом у розмірі 44000 грн., а не 129305 грн. як про це просить позивач.

Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 10247,78 грн. - процентів за користування грошовими коштами за договором позики за період з 21.12.2012 року по 09.04.2015 року, що обчислюється за такою формулою: розмір заборгованості Х кількість днів прострочення Х ставка НБУ / (кількість днів у році Х 100 процентів), а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3600 грн. витрат на правову допомогу, оскільки відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Разом з тим, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України позивачем не вказано скільки конкретно часу витрачено адвокатом на надання правової допомоги та не подано суду доказів на підтвердження вказаної обставини, що позбавляє суд можливості встановити чи понесені позивачем витрати не перевищують граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, встановлених вищевказаним законом.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 572 грн. 86 коп.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 197, 212-214, 224-226 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 13 липня 2011 року в розмірі 57285 грн. 59 коп. (п'ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят п'ять гривень п'ятдесят дев'ять копійок), яка складається з 44000 грн. основного боргу, 3037 грн. 81 коп. - трьох процентів річних від простроченої суми за період з 21.12.2012 року по 09.04.2015 року, 10247 грн. 78 коп. - процентів за користування грошовими коштами за договором позики за період з 21.12.2012 року по 09.04.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 572 грн. 86 коп. (п'ятсот сімдесят дві гривні вісімдесят шість копійок) судових витрат.

В решті позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м.Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Р.Я.Головатий