справа № 166/1463/15-ц
провадження №2/166/401/15
РІШЕННЯ

іменем України

28 грудня 2015 року смт.Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Свистун О.М.,

за участю секретаря - Заєць Н.П.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

30 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним позовом до ОСОБА_2, який мотивує тим, що між нею та ОСОБА_2 12 листопада 2015 року укладено договір позики, згідно з яким вона позичила ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7300 грн. Відповідач 20 листопада 2015 року посвідчила факт отримання від неї у борг грошей розпискою, зобов'язавшись, при цьому, повернути зазначену суму до 17 год 00 хв цього ж дня.

Зазначила, що відповідач свої грошові зобовязання не виконує, ухиляється від зобовязання щодо повернення боргу.

Просить стягнути з ОСОБА_2 7300 грн боргу за договором позики.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Пояснила, що вона працює начальником Ковельського відділення ПАТ "СК "Уніка". Із ОСОБА_2 знайома з серпня 2015 року. З цього часу надавала їй поліси цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів для укладення відповідних договорів із власниками транспортних засобів. 12 листопада поточного року ОСОБА_2 в офісі очолюваного нею відділення віддала їй заповнені полюси й попросила у зв'язку із тяжкими сімейними обставинами позичити їй грошові кошти в сумі 7300 грн. Вказану грошову суму вона надала у борг відповідачці, а остання зобов'язалася повернути кошти через декілька днів. Проте грошей ОСОБА_2 не повертала, тому 20 листопада 2015 року вона із дільничним інспектором Ратнівського ВП ГУНП прийшли до неї з вимогою повернути борг. ОСОБА_2 обіцяла перерахувати позичені кошти до 17 год цього ж дня на повідомлений нею розрахунковий рахунок, про що в приміщенні, де розташована державна нотаріальна контора, власноручно написала розписку. Однак коштів на даний час не повернула. Категорично ствердила, що за усі отримані поліси страхування ОСОБА_2 розрахувалася, а предмет позики із діяльністю відповідачки у СК "Уніка", жодним чином не пов'язаний. Зазначила, що, можливо, відповідач співпрацювала із іншими страховими компаніями, яким була винна грошові кошти, тому й зазначила у розписці про те, що винна 5300 грн для оплати страховок і 2000 грн штрафних санкцій.

Просить позов задовольнити.

Відповідач позов не визнала, пояснила, що за договором позики будь-яких коштів вона у позивачки не отримувала. Визнала, що дійсно вона їй винна 5300 грн. Це вартість полісів страхування "Зелена карта" страхової компанії «Глобус», які вона взяла у позивачки для укладення договорів із власниками транспортних засобів, і вартість яких вона не повернула ОСОБА_1, оскільки не отримала цих коштів від третьої особи, котрій вона ж передала ці поліси для заповнення. Зазначила, що документально такі відносини між нею і ОСОБА_1 не оформлені, поліси їй передавали й комісійну винагороду за укладення договорів страхування вона отримувала без будь-яких підтверджуючих це документів. Визнала, що дійсно власноручно написала розписку 20 листопада 2015 року в приміщенні поруч із державною нотаріальною конторою, проте зробила це під психологічним тиском позивачки, яка вимагала повернення боргу.

Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що між сторонами існують відносини із договору про надання послуг, а не позики. Кошти в сумі 5300 грн це не борг за договором позики, а вартість полісів страхування, яку не повернула відповідач. Вимога про стягнення 2000 грн штрафних санкцій безпідставна, бо договір про надання послуг таких санкцій не передбачає. Зазначила, що розписка не є доказом отримання відповідачкою в борг коштів, бо написана останньою під тиском за відсутності свідків.

Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, свідка, дослідивши документи, приходить до переконання про підставність позову.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як вбачається із письмової розписки, датованої 20.11.15, ОСОБА_2 позичила в ОСОБА_1 для оплати страховок 5300 грн та 2000 грн штрафних санкцій, які зобов'язується повернути до 17 години 20 листопада 2015 року.

Відповідач визнала, що дійсно вона власноручно писала дану розписку.

Твердження ОСОБА_2 про написання розписки під тиском ОСОБА_1 будь-якими належними і допустимими доказами не доведені, відтак судом до уваги не беруться.

Сторонами визнано, що між ними існували відносини із надання послуг, які полягали у переданні ОСОБА_1 полісів страхування ОСОБА_2 для укладення від імені позивача договорів страхування обовязкової цивільно-правової відповідальності, за що відповідач отримувала від ОСОБА_1 комісійну винагороду.

Свідок ОСОБА_4, інспектор Ратнівського ВП ГУПН, показав, що дійсно у листопаді 2015 року ОСОБА_1 зустрічалася із ОСОБА_2 та вимагала від останньої повернення боргу в розмірі 5 чи 8 тисяч гривень. Відповідач обіцяла повернути борг того ж дня. Чув між ними розмову про поліси страхування, які позивач дала відповідачу під реалізацію. При написанні розписки присутній не був.

Однак твердження ОСОБА_2 про те, що вказані в розписці кошти, а саме 5300 грн це страхові платежі за отриманими нею від ОСОБА_1 полісами «Зелена карта» СК «Глобус», які (платежі) вона не повернула, з огляду на категоричне заперечення позивачем даного факту та факту наявності будь-якого боргу відповідача за договорами страхування із СК «Уніка», всупереч ст.60 ЦПК України жодними доказами відповідачем не доведено.

Більш того, із наказу ПАТ « СК «Уніка» від 01.09.15 №49 вбачається, що СК «Уніка» щодо укладення договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за міжнародними договорами «Зелена карта» співпрацювало із ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», а не з СК «Глобус», як про це стверджувала відповідач.

Таким чином, доводи зі сторони відповідача про існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносин із договору про надання послуг, не доказані.

Оцінюючи надану відповідачем позивачу розписку, суд приходить до висновку, що даний документ підтверджує боргове зобовязання відповідача, зокрема отримання коштів, містить зобовязання позичальника повернути отриману позику та дату виконання такого зобовязання.

Враховуючи наявність даної розписки, не доказаними є доводи відповідача про безгрошовість даного договору.

Відтак суд приходить до висновку про наявність між сторонами відносин із договору позики.

У силу ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи неповернення відповідачем коштів позивачу, суд стягує із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7300 грн боргу.

Повністю задовольняючи позовні вимоги, з огляду на звільнення позивача, як інваліда ІІ групи, від сплати судового збору, суд стягує 487,20 грн судового збору з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.202, 207, 526, 634, 1046-1050 ЦК України, суд

вирішив :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 7300 (сім тисяч триста) гривень боргу за договором позики від 20.11.15.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ратнівський районний суд шляхом подачі апеляційних скарг в 10 - денний строк з дня його проголошення.

Головуючий - підпис

З оригіналом згідно

Суддя Ратнівського

районного суду ОСОБА_5