Справа № 368/1690/15-ц
Провадження № 2/368/608/15
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"08" жовтня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І

при секретарі Гребеневич А.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей та молоді Кагарлицької районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без письмового дозволу матері, -

в с т а н о в и в :

представник позивача просить суд надати дозвіл малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові неодноразові поїздки за межі України без згоди матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення дитиною повноліття, надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини, закордонного паспорту, отримання відповідних віз та дозволів в консульських та інших дипломатичних установах та перетину кордону України для малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідачка по справі являється її бувшою невісткою, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2011 року з її сином ОСОБА_5, що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу.

Після реєстрації шлюбу її син з відповідачкою приїхали на тимчасове проживання до них в Португалію, де працює та проживає її чоловік і в даний час. Син її теж там працевлаштувався, а відповідачка була домогосподаркою. Проживали син з відповідачкою /невісткою/ у їхньому будинку в Португалії, Вівенда -Рама - Гордуляо, 3150-192 район Кондейша-а-Нова.

08 листопада 2012 року у Португалії відповідачка народилася дочку - ОСОБА_4, що стверджується копією свідоцтва про її народження № 18243 від 2012 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану міста Куімбра.

З 8 березня 2013 року шлюбно-сімейні стосунки між сином та відповідачкою припинені, причиною цьому послужило те, що відповідачка зловживала спиртними напоями і, як потім їм стало відомо, вона це робила ще будучи вагітною. Після народження дочки відповідачка кормила дитину груддю теж будучи в нетверезому стані і коли вони це зрозуміли, то заборонили їй кормити дитину і вимушені були дитину кормити штучним молоком та іншими дитячими продуктами. Після цього відповідачка не приховувала від них факт вживання нею спиртними напоями і відверто продовжувала вживати спиртні напої, а тому така поведінка відповідачки призвела до того, що сімя її сина розпалася.

01 червня 2013 року відповідачка, залишивши дочку ОСОБА_6, коли тій було лише 6 місяців, виїхала з Португалії до України і по теперішній час жодного разу не зателефонувала ні до її сина, ні до них, ні до своїх батьків, станом здоровя та життям малолітньої дочки не цікавиться , не піклується про духовний та фізичний її розвиток.

За таких обставин рішенням Португальського суду м. Куімбра від 17.03.2014 року її призначили опікуном щодо малолітньої ОСОБА_4, що стверджується копією рішення.

24 червня 2014 року Кагарлицьким районним судом шлюб між її сином та відповідачем було розірвано, місце проживання дочки ОСОБА_6 залишено з її сином ОСОБА_5, що стверджується копією рішення Кагарлицького районного суду.

З моменту виїзду з України відповідачка не спілкується ні з нею, ні зі своїми батьками, ні з її сином, місце її постійного фактичного проживання нікому відоме. Інколи вона навідується за вищевказаною адресою до своєї матері, вся в синяках, а потім знову зникає у невідомому напрямку.

Зі слів матері відповідачки дочка вживає наркотичні засоби та веде безпритульний спосіб життя /бомжує/, практично не спілкується і місце її знаходження їй невідоме.

Маючи рішення Португальського суду про те, що вона , як її бабуся є її опікуном змогла приїхати з внучкою на Україну, але в даний час виникає необхідність з внучкою поїхати знову в Португалію в гості до її дідуся, ОСОБА_7, але їй в цьому відмовили та повідомили, що без дозволу матері, тобто відповідачки, вона не має права її вивезти з України. Її син, відповідачка та внучка являються громадянами України, що стверджується копіями паспортів та довідкою від 03.12.2012 року за № 536-107, виданою консульством України в місті Порту.

Оскільки відповідачка веде безпритульний спосіб життя, зловживає спиртним напоями вона не має можливості з нею поговорити та взяти письмовий дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон в Португалію до свого рідного дідуся дочки ОСОБА_6, тому за таких обставин вимушена звернутися до суду з даною заявою.

У відповідності до п. 3 «Правил перетинання державного кордону громадянам України», затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року за № 57 /в редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року за № 724/ виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою двох батьків та в їх супроводі. Пунктом 4 даних правил встановлено виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Частина 7 ст.7 СК України встановлює, що дитина має бути забезпечена можливість здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

В силу положень ст. ст. 150, 155 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобовязані поважати дитину, батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав грунтується на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.2989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України «фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків /усиновлювачів/, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними».

Вона та її син піклуються про стан здоровя дитини, її фізичний та духовний розвиток, а відповідачка повністю ухилилася від цих обовязків.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Представник третьої особи в особі служби у справах дітей та молоді Кагарлицької РДА в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, а тому суд вважає ухвалити рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Вислухавши представника позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 17 червня 2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 59.

Від шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 мають неповнолітню дитину дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

24 червня 2014 року рішенням Кагарлицького районного суду Київської області шлюб між ними було розірвано.

ОСОБА_4 народилася в м. Куімбра, про що свідчить свідоцтво про народження зареєстроване у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Куімбра за № 18243, 2012 року, проте є громадянкою України.

Згідно рішення Португальського суду м. Куімбра від 17.03.2014 року позивач ОСОБА_2 є опікуном малолітньої ОСОБА_4, що підтверджується копією рішення.

За змістом положень ст. ст. 141, 150 - 152, 155, 157 СК України, батьки мають рівні права і обовязки щодо дитини, зобовязані забезпечити її належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення, за загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантуються Конституцією України (ст. 33). Право на свободу пересування, що включає і право на виїзд за межі України, належить до особистих немайнових прав фізичної особи (ст.ст. 269, 270 ЦК України). Особисті немайнові права тісно повязані з фізичною особою; фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав (ст. 269 ч. 3 ЦК України). Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх фізичних осіб, які за віком не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють, зокрема, батьки (ст. 272 ч. 1 ЦК України). Із указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4); аналогічні положення ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Тож право на свободу пересування не є абсолютним і здійснюється особою з дотриманням установлених для цього державою правил, зокрема, щодо перетинання державного кордону України.

Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Конкретний порядок оформлення документів для виїзду дитини за кордон, перетинання дитиною державного кордону України врегульований Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМ України від 27.01.1995 № 57 (Правила), Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою КМ України від 07.05.2014 № 152 (Порядок). Ці нормативні акти в сукупності та з урахуванням запровадження з 01.01.2015 видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон також особам, які не досягли 16-річного віку (п. 3 Постанови КМ України від 07.05.2014 № 152, п.п. 1 3 Порядку), передбачають, що: кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон, такий паспорт оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа) (п.п. 2, 3, 20 пп. 2 Порядку); виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі предявлення рішення суду чи його нотаріально засвідченої копії про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп. 1, пп. 2 абз. 9 Правил).

Ці норми законодавства узгоджуються з положеннями ст. 16 ч. 1, ст. 22 ч.ч. 1 3, 11 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», а також з урахуванням правил, встановлених ст. 8 ч. 1 ЦК України, узгоджуються у відповідній частині з положеннями ст. 4 ч.ч. 1, 2 Закону № 3857-XII.

Таким чином, той із батьків, який проживає окремо від дитини, вправі бути обізнаним щодо оформлення дитині паспорта громадянина України для виїзду за кордон, щодо часу, мети, місця призначення та тривалості виїзду дитини за кордон у супроводі іншого з батьків. Спір з приводу участі батьків у вихованні дитини, в т.ч., спір з приводу відсутності згоди одного з батьків дитини на тимчасовий її виїзд за кордон у супроводі іншого з батьків, вирішується судом (ст. 18 та інші норми СК України, ст. 4 ч. 2 абз. 2 Закону № 3857-XII). Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року (чинна для України з 27.09.91р.) передбачено в пункті 1 статті 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231(із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків

Зазначена конституційна норма конкретизується сімейним законодавством, а саме - Сімейним кодексом України, яким регламентує, крім іншого і особисті немайнові права і обов'язки батьків щодо дитини».

Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. У СК України це питання не регламентовано.

Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Особисте немайнове право - право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст. 313 ЦК України, відповідно до якої, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років (далі - дитина), має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог про те, що вона безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України або що виїзд дитини, про який йдеться в позові зашкодить неповнолітній дитині, відповідач суду не надала і судом таких доказів не здобуто.

З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає, що вимоги позовної заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі СК України, ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей та молоді Кагарлицької районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без письмового дозволу матері - задовольнити.

Надати дозвіл малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові неодноразові поїздки за межі України без згоди матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення дитиною повноліття.

Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини, закордонного паспорту, отримання відповідних віз та дозволів в консульських та інших дипломатичних установах та перетину кордону України для малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення дитиною повноліття .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко