Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Музичук Н.Ю.

при секретарі - Довбенко Г.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рошен-Продукт» про стягнення заборгованості по договору оренди автомобіля,

встановив:

В вересні 2015 року в провадження Рівненського міського суду надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рошен-Продукт» про стягнення заборгованості по договору оренди автомобіля в сумі 40 163,39 грн. та судових витрат в справі.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що 13 травня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди автомобіля, посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу ОСОБА_5, згідно якого він зобовязався передати відповідачу свій автомобіль марки «ВАЗ», моделі 2105, 1987 року випуску, кузов №ХТА210510Н0871924, реєстраційний номер НОМЕР_1, а орендар ОСОБА_6 «Рошен-Продукт» в свою чергу зобовязався сплачувати за оренду автомобіля орендну плату в розмірі 2 000,00 грн. за кожний календарний місяць. Відповідно п.5.1 Договору, орендна плата сплачується Орендарем щомісячно у повному обсязі готівкою шляхом вручення представнику Орендодавця зазначеної вище грошової суми або шляхом перерахування коштів на рахунок Орендодавця в банківській установі до 30 числа поточного місяця. Однак, за період із 13.05.2014 року по даний час відповідач жодного разу не сплатив орендну плату за користування автомобілем, таким чином не виконав взяте на себе грошове зобовязання в порушення положень ст.ст.509, 526, 598,599 ЦК України. В строки 26.12.2014 року та 17.01.2015 року позивачем відправлено заяви, в яких він просив сплатити заборгованість по орендній платі до 31.01.2015 року. Попри пред»явлення вимоги щодо погашення боргу, станом на час заявленого позову заборгованість відповідачем погашена не була. Станом на 13.08.2015 року Відповідачем прострочено виконання взятого на себе зобовязання по договору оренди автомобіля від 13.05.2014 року за 15 повних місяців, що становить загальну суму 30 000,00 грн. Крім того, відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник при невиконанні грошового зобовязання повинен сплатити суму інфляційних втрат, що становить 9 651,40 грн., і 3% річних, що становить 511,99 грн. Загальна сума грошових коштів, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача становить 40 163,39 грн.

Письмові заперечення відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 до суду не надійшли.

Позивач та представник позивача повністю підтримали позовні вимоги в суді, вважають достатньо підтвердженими доказами передбачені чинним законодавством підстави для стягнення боргу в заявленому розмірі та судових витрат, повязаних з розглядом справи. Надання в судовому розгляді справи документів про перерахування коштів орендної плати на користь брата позивача ОСОБА_7 оцінюється ними критично, такі не можуть бути належними доказами і спростовуються рішенням Сарненського районного суду, яке вступило в законну силу. Просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні не визнали позовні вимоги, вважаючи їх безпідставними. По суті спору пояснили, що в трудових стосунках із відповідачем перебував брат позивача ОСОБА_8, якому запропонована посада торгового представника із використанням власного транспортного засобу за посадовою інструкцією. Він погодився працювати із постійним використанням автомобіля брата, на таких умовах був переведений на посаду торгового представника із 01.03.2014 року. В подальшому, щоб мати можливість видавати паливо і ГСМ на використовуваний ОСОБА_8 автомобіль, оскільки такі витрати лягають на підприємство, 13.05.2014 року із власником автомобіля ОСОБА_1, братом ОСОБА_8, укладений договір оренди автомобіля марки «ВАЗ», моделі 2105, 1987 року випуску, кузов №ХТА210510Н0871924, реєстраційний номер НОМЕР_1. Метою договору було виконання службових обовязків торгового представника ОСОБА_8 із використанням власного транспортного засобу. В усній формі ОСОБА_8 було повідомлено про погодження із орендодавцем порядку оплати коштів за договором оренди «напряму» ОСОБА_8, а для оплати таких коштів ОСОБА_8 наданий його картковий рахунок в бухгалтерію. На вказаний рахунок щомісячно проводилось перерахування орендної плати на ім.»я позивача в розмірі 2 000, 00 грн., з яких 1700,00 грн. на користь орендодавця і 15%, або 300,00 грн., податків, що підтверджується доказами. За липень 2014 року кошти були сплачені по відомості ОСОБА_8 під його підпис. Для заправки автомобіля ГСМ ОСОБА_8 видавалась відповідна карточка, заправка здійснювалась за рахунок відповідача. В листопаді 2014 року ОСОБА_8 звільнений із займаної посади торгового представника, із 28.11.2014 року перестав здійснювати службові обовязки із використанням автомобіля брата. З цього дня автомобіль не використовувався і нарахування коштів за договором оренди припинене. Транспортний засіб на виконання договору оренди не передавався відповідачу, позивач не звертався з вимогою про повернення транспортного засобу, у звязку із невиконанням умов договору або про розірвання договору. Причиною звернення до суду вважають привласнення коштів підприємства ОСОБА_8, як торговим представником, які він вимушено погасив за рахунок боргу і кредиту, та ухвалене Сарненським районним судом рішення про відмову в позові ОСОБА_8

Оцінюючи пояснення, досліджені надані в справі докази, в тому числі показання допитаного в якості свідка ОСОБА_8, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають за таких підстав.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК Країни, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сукупністю досліджених в справі доказів, які визнані судом достовірними, в тому числі наданими відповідачем копіями наказів, розпоряджень, особової картки на ім»я брата позивача ОСОБА_8, які підтверджені показами допитаного судом в якості свідка ОСОБА_8, підтверджується, що ОСОБА_8 перебував в трудових стосунках із відповідачем із 01.12.2012 року, відповідно наказу №890-к від 01.11.2012 року, згідно наказу-розпорядження №28-к-тр від 03.03.2014 року переведений на посаду торгового представника, на якій працював до 28.11.2014 року, та був звільнений за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України на підставі наказу 134к-тр від 28.11.2014 року.

Будучи допитаним в якості свідка, ОСОБА_8 підтвердив родинні стосунки із позивачем, якому доводиться рідним братом, а також доводи відповідача в тій частині, що умовою роботи торгового представника відповідача є використання в роботі власного транспортного засобу, внаслідок чого він за домовленістю із братом, використовуючи свідоцтво про реєстрацію т/з власника на автомобіль, фактично із грудня 2013 року, офіційно із 01.03.2014 року, до дня звільнення 28.11.2014 року в цій роботі постійно, в тому числі до укладення договору оренди, використовував належний позивачу, брату ОСОБА_1, автомобіль марки «ВАЗ», моделі 2105, 1987 року випуску, кузов №ХТА210510Н0871924, реєстраційний номер НОМЕР_1, отримавши від підприємства карточку на заправку автомобіля. Перші 3-4 місяці із торговими агентами договір оренди не укладається, у цьому звязку 13.05.2014 року із братом, як власником транспортного засобу, підприємством був укладений договір оренди. За період його роботи крім нього орендований підприємством автомобіль позивача ніхто не використовував, він не передавався підприємству, із моменту його звільнення 28.11.2014 року автомобіль він забрав і такий знаходиться в них дома.

Відповідно положень ст.ст. 798-805 ЦК України між сторонами укладений письмовий договір найму (оренди) транспортного засобу, який нотаріально посвідчений, оскільки стороною договору є фізична особа.

Відповідно умов дослідженого судом договору оренди автомобіля між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_6 «Рошен-Продукт», посвідченого 13.05.2014 року приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу ОСОБА_5 за р.№449, предметом договору оренди є автомобіль марки «ВАЗ», моделі 2105, 1987 року випуску, кузов №ХТА210510Н0871924, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР ДАІ м. Сарни УДАІ УМВСУ в Рівненській області 12.02.2011 року (п.1.1 договору), автомобіль здається в оренду для службових поїздок персоналу Орендаря та вантажного перевезення дрібних речей (п.2.1 договору), сторони домовились про те, що автомобіль вважається переданим Орендарю терміном на 1 рік з моменту підписання цього договору та його нотаріального посвідчення (п.3.1,4.1 договору), орендна плата сплачується Орендарем щомісячно у повному обсязі готівкою у розмірі 2 000,00 грн. за кожний календарний місяць оренди шляхом вручення представнику Орендодавця зазначеної вище грошової суми або шляхом перерахування коштів на рахунок Орендодавця в банківській установі до 30 числа поточного місяця (п.5.1 договору).

Відповідно умов п. п. 6.1, 8.3 спірного договору оренди передбачене право орендодавця відмовитись від договору оренди і вимагати повернення автомобіля, а також на дострокове розірвання договору, якщо орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців або використовує автомобіль не за призначенням в порушення умов цього договору, вимагати відшкодування завданих з вини орендаря збитків у випадку повернення йому автомобіля у стані гіршому, ніж він повинен був знаходитись із урахуванням нормального зносу.

Таким чином, дослідженням змісту вищенаведеного договору оренди автомобіля не встановлено інших систематичних щомісячних платежів орендаря, а саме амортизаційний платежів.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Крім того, свідок ОСОБА_8 суду показав, що орендну плату в сумі 2 000,00 грн. щомісячно брату не платили, брат його про таке не повідомляв. Він не давав офіційної згоди на отримання ним орендної плати, доручення на отримання коштів від брата не мав. На картковий рахунок йому в період роботи сплачували заробітну плату. Крім того, йому сплачували, спочатку по 400,00 грн., пізніше по 1700,00 грн. щомісячно, за амортизацію та за ремонт автомобіля, оскільки він особисто здійснював ремонт транспортного засобу. Отримання таких коштів він не заперечує. Чому такі кошти перераховували йому на картковий рахунок, отримання яких не заперечує, та чим передбачена виплата коштів за амортизацію автомобіля пояснити він не може.

На підставі досліджених судом доказів відповідача, відомості на виплату грошей №АМ07 за липень 2014 року, картки рахунку 631 за період 01.01.2014 року-19.11.2015 року із відомостями про перерахування коштів за оренду автомобіля ОСОБА_1 із 30.06.2014 року по 05.12.2014 року, які відповідають відомостям виписки картрахунку № свідка ОСОБА_8 за період вересня-грудня 2014 року, безспірно підтверджується перерахування відповідачем орендної плати 2000,00 грн. /1700,00 грн. картрахунок +300,00 грн. податок/ на виконання п.5.1 договору оренди автомобіля між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_6 «Рошен-Продукт», посвідченого 13.05.2014 року, на картрахунок брата позивача ОСОБА_8, в користування якого та в інтересах якого власником фактично був переданий автомобіль із грудня 2013 року з метою переведення по службі та виконання останнім службових обовязків торгового представника відповідача.

Фактичне отримання таких грошових коштів підтверджене свідком ОСОБА_8, який визнав отримання таких як амортизаційних виплат на автомобіль, та витікає із рішення Сарненського районного суду від 15 липня 2015 року в справі 572/740/15ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 «Рошен-Продукт» про стягнення заборгованості із заробітної плати, яким встановлено шляхом аналізу наданих бухгалтерських документів ТОВ «Рошен-Продукт» повний розрахунок по заробітній платі із позивачем шляхом перерахування коштів на картковий рахунок, які зараховані на картрахунок останнього 06.10.2014 в сумі 4 609,04 грн., 07.11.2014 в сумі 4 798,55 та 05.12.2014 в сумі 879,62 грн., та виплатою із каси товариства в жовтні-листопаді 2014 в сумі 1400 грн., рішення вступило в законну силу і в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не доказується при розгляді іншої справи. Із наведеного слідує, що кошти, перераховані відповідачем на картрахунок свідка ОСОБА_8 в сумі 1700,00 грн. щомісячно, не є коштами заробітної плати чи розрахунку останнього.

За змістом ч.2 ст. 798 ЦК України, передбачається, що договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що транспортний засіб передається у найм із екіпажем, який його обслуговує.

Із досліджених в суді доказів і встановлених фактичних обставин договору оренди витікає фактична передача ОСОБА_1 в найм належного йому транспортного засобу із екіпажем /користувачем/, оскільки такий транспортний засіб та документи на нього наймодавцем не передавались наймачу ніким іншим не використовувались, а були фактично передані до укладення договору найму рідному брату ОСОБА_8 та знаходились в правомірному користуванні брата позивача постійно в період роботи із грудня 2013 по 28.11.2014 року. Таким чином, договір оренди укладений сторонами в порушення ч.2 ст. 798 ЦК України не містить умови передачі транспортного засобу із користувачем.

За таких обставин, суд вважає чинними щодо встановлених правовідносин положення ч.2 ст. 805 ЦК України, згідно якої екіпаж транспортного засобу зобовязаний відмовитися від виконання розпоряджень наймача, якщо вони суперечать умовам договору найму, або можуть бути небезпечними для прав інших осіб.

З огляду на викладене свідок ОСОБА_8, як визначений братом користувач транспортного засобу, отримуючи на власний картрахунок орендну плату брата ОСОБА_1 за договором оренди автомобіля із червня 2014 по грудень 2014 року та готівкою у липні 2014 року не відмовився від її отримання, як такої, що виплачена проведена відповідачем в порушення порядку, визначеному умовами договору оренди, або з метою уникнення порушення права позивача. В ході судового розгляду справи не встановлено відмови ОСОБА_8 в передачі отриманих ним коштів орендної плати за призначенням на вимогу позивача.

Крім того, суд приймає до уваги доводи представників відповідача позивач за час дії договору оренди із травня 2014 року не звертався на виконання п. п. 6.1, 8.3 спірного договору оренди з вимогою відмови від договору оренди, повернення автомобіля, дострокового розірвання договору, у звязку із невиконанням протягом трьох місяців умов договору орендарем в частині внесення орендної плату. Також суд приймає до уваги покликання відповідача на рішення Сарненського районного суду від 15 липня 2015 року в справі 572/740/15ц, яким встановлено, що маючи заборгованість перед товариством по грошових коштах у сумі 30 000 грн., свідок ОСОБА_8 уклав із ПАТ «Платінум Банк» кредит у сумі 34 680,00 грн. і повністю розрахувався із роботодавцем, як на обставину, що спонукала позивача до звернення і даним позовом.

У відповідності положень ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання та оспорювання, також на захист свого інтересу, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальними засадами цивільного судочинства, відповідно до положень ст. 3 ЦК України, визначені справедливість, добросовісність та розумність.

За наведених обставин, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про те, що умови договору оренди автомобіля від 13.05.2014 року між сторонами в частині оплати орендної плати відповідачем виконані, а вимоги позивача є безпідставними, такими, що до задоволення не підлягають.

Судові витрати в справі, відповідно до ст.88 ЦПК України, покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11, 57-61, 88, 208, 209,212-215,218,223, 292,294 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рошен-Продукт», код ЄДЕРПОУ 57511771, про стягнення заборгованості коштів по договору оренди автомобіля відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через місцевий суд поданням апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а для осіб які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук