АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/6448/15-ц Головуючий в І інстанції Булах Є.М.
Номер провадження №22 ц/791/2971/15 Доповідач Фурман Т.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року грудня місяця 17 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Фурман Т.Г.,

суддів: Воронцової Л.П.

ОСОБА_1

секретар Гуров Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 04 вересня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Міністерство соціальної політики України, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона народилася 23 жовтня 1985 року в с. Петрівка, Красногвардійського району, Автономної Республіки Крим, була зареєстрована та проживала у квартирі №39 в будинку №46, що знаходиться у зазначеному населеному пункті. Їй на праві власності належить ? зазначеного помешкання.

Починаючи з 17 березня 2011 року вона працювала на посаді кореспондента Інтернет - видання "Аргументы недели - Крым", редакція якого знаходиться в м. Сімферополь, засновником якого є дочірнє підприємство "АН-Крим" в м. Сімферополь.

Починаючи з кінця лютого 2014 року війська ОСОБА_4 ОСОБА_5, у військовій формі без розпізнавальних знаків, почали окупацію Кримського півострова, в результаті чого 21 березня 2014 року владою ОСОБА_4 ОСОБА_5 було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в ОСОБА_6 ОСОБА_5 Республики Крым и образовании в составе ОСОБА_6 ОСОБА_5 новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя". Згідно з цим Законом мешканців території Автономної Республіки Крим - громадян України - було фактично, без їх на те згоди, визнано громадянами ОСОБА_4 ОСОБА_5, створено проблеми з розпорядженням своїм нерухомим та рухомим майном, що розташоване та зареєстроване на території Криму та зобов'язано його переоформити у відповідності до законодавства Росії, що є порушенням конституційних прав всіх громадян України, в тому числі ї її, на території Автономної Республіки Крим.

З часу анексії Кримського півострову ОСОБА_4 ОСОБА_5 вона, як патріотка своєї держави, зайняла проукраїнську позицію, через яку їй було заборонено розмовляти українською мовою, використовувати українську символіку, висловлювати свою громадську позицію в підтримку України, в місці її проживання було проведено обшук, а на її рідних, через її професійну діяльність, чинився постійний психологічний тиск. Такі фактичні обставини змусили її постійно хвилюватись не лише за своє майбутнє, а й взагалі за життя, та в результаті такого тиску у квітні 2014 року вона змушена була звільнитись з роботи, залишити своє місце проживання та переїхати проживати до м. Києва, де вийняла житло, знайшла роботу для отримання засобів для існування, однак через високий рівень життя в м. Києві коштів на проживання не вистачало, тому вона вимушена була переїхати до м. Херсон, де працює і проживає на даний час.

Внаслідок вимушеного переїзду вона позбавилася роботи, рідного дому, матеріального забезпечення, звичного середовища існування, вільного спілкування з батьками, рідними, друзями, оскільки все це залишилось на території Автономної Республіки Крим, що є невід'ємної частиною України, де вона народилась, здобула освіту, мала налагоджений побут та планувала своє майбутнє.

Після переїзду ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст. 6 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року №1706-VII, отримала довідку, якою підтверджено факт її прибуття до м. Херсона на вимушене тимчасове проживання. Зважаючи на те, що в отриманій нею довідці виконавчого комітету Київської міської ради - Департаменту соціальної політики від 15 липня 2014 року №2410 та довідці Державної міграційної служби України від 06 листопада 2014 року №9/4678 посвідчено лише факт її вимушеного переселення з Автономної Республіки Крим до м. Києва без встановлення причин такого переселення, тому заявниця звернулася до суду для встановлення факту вимушеного переселення внаслідок саме агресії ОСОБА_4 ОСОБА_5.

Необхідність встановлення такого факту заявниця мотивує тим, що саме через анексію Кримського півострову ОСОБА_4 ОСОБА_5 порушено низку її прав, закріплених, як Конституцією України, так і іншими законодавчими актами, як українськими, так і міжнародними, в звязку з чим їй завдано шкоду, через що вона має намір отримати її відшкодування від держави-агресора ОСОБА_4 ОСОБА_5, а оскільки у виданій їй довідці не зазначені причини вимушеного переселення, заявниця вважає, що звернення до суду щодо встановлення такого юридичного факту є єдиним можливим способом підтвердження наявності юридичного факту, що має значення для охорони її прав, інтересів та створення умов здійснення нею прав.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 04 вересня 2015 року заяву ОСОБА_3, заінтересована особа: Міністерство соціальної політики України про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено в повному обсязі.

Встановлено факт, що переселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з Автономної Республіки Крим у квітні 2014 року відбулося вимушено внаслідок тимчасової окупації та анексії території Автономної Республіки Крим.

Ухвалою від 04 вересня 20015 року суд виправив описку, допущену в рішенні Суворовського районного суду м. Херсона від 04 вересня 2015 року, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення так: „Встановити факт, що переселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з Автономної Республіки Крим у квітні 2014 року відбулося вимушено внаслідок тимчасової окупації та анексії території Автономної Республіки Крим, військової агресії ОСОБА_4 ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий від імені ОСОБА_3, просить змінити мотивувальну частину судового рішення, посилаючись на те, що судом не було взято до уваги ряд наведених стороною як письмових доказів, так і долучених відеозаписів, що підтверджують заявлені заявницею вимоги. Крім цього, таким доказам не дана оцінка в судовому рішенні та такі відсутні в зазначенні підставами обґрунтування задоволення вимог заявниці.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_3 є громадянкою України, яка народилася 23 жовтня 1985 року в с. Петрівка, Красногвардійського району, Автономної Республіки Крим, була зареєстрована та проживала у квартирі №39 в будинку №46, що знаходиться у зазначеному населеному пункті. Їй на праві власності належить ? зазначеного помешкання.

Відповідно до довідки від 21.05.2015 року за № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої структурним підрозділом з питань соціального захисту населення у Херсонській області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 46, кв. 39, і перемістилася з тимчасово окупованої території АРК в м. Херсон.

Ця довідка засвідчує лише факт вимушеного переселення заявниці з Автономної Республіки Крим і не встановлює причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень.

Суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких встановлений ст.256 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст.256 ЦК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд, задовольнивши заявлені вимоги, своє рішення мотивував не в повному обємі, яке колегія суддів вважає за необхідне змінити з огляду на наступне.

Так, статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ визначено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України.

Постановою Верховної ОСОБА_7 України "Про Заяву Верховної ОСОБА_7 України "Про відсіч збройній агресії ОСОБА_4 ОСОБА_5 та подолання її наслідків" від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної ОСОБА_7 України "Про відсіч збройній агресії ОСОБА_4 ОСОБА_5 та подолання її наслідків", з якої вбачається, що 20 лютого 2014 року, були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами ОСОБА_4 ОСОБА_5 порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил ОСОБА_4 ОСОБА_5, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і ОСОБА_4 ОСОБА_5 про статус та умови перебування на території України Чорноморського флоту ОСОБА_4 ОСОБА_5 від 28.05.1997 року, для блокування українських військових частин.

Крім того вищевказаною заявою встановлено, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил ОСОБА_4 ОСОБА_5 захопили будівлі ОСОБА_7 Міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил ОСОБА_4 ОСОБА_5, а Чорноморський флот ОСОБА_4 ОСОБА_5 заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово-Морських Сил України. В подальшому лідер партії "Русское единство" ОСОБА_8 проголосив себе головою ОСОБА_7 Міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента ОСОБА_4 ОСОБА_5 "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент ОСОБА_4 ОСОБА_5, звернувся до ОСОБА_7 ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_5, яка своєю постановою від 01 березня 2014 року, надала згоду на використання на території України Збройних Сил ОСОБА_4 ОСОБА_5. Як наслідок це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід'ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу ОСОБА_4 ОСОБА_5, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім ОСОБА_4 ОСОБА_5, що підтверджується Резолюцією Генеральної ОСОБА_7 ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України".

17 березня 2014 року Верховна ОСОБА_7 Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної ОСОБА_7 України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної ОСОБА_7 Автономної Республіки Крим підписали з президентом ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_9 "Договір про прийняття до ОСОБА_4 ОСОБА_5 Республіки Крим і створення у складі ОСОБА_4 ОСОБА_5 нових суб'єктів".

21 березня 2014 року владою ОСОБА_4 ОСОБА_5 було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в ОСОБА_6 ОСОБА_5 Республики Крым и образовании в составе ОСОБА_6 ОСОБА_5 новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя".

Крім цього у вищенаведеній заяві Верховної ОСОБА_7 України підсумовано викладене та зроблено висновок про те, що у такий протиправний спосіб відбулася незаконна і поспішна оборудка для того, щоб створити позірність правомірності збройного вторгнення ОСОБА_4 ОСОБА_5 та незаконної анексії частини території України.

27 березня 2014 року набрала чинності резолюція № 68/262 сесії Генеральної ОСОБА_7 Організації Об'єднаних Націй від 27 березня 2014 року про підтримку територіальної цілісності України. Дата набрання чинності цією резолюцією є початком тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя згідно з чинним законодавством України.

09 квітня 2014 року резолюцією Парламентської ОСОБА_7 Європи було рішуче засуджено дозвіл ОСОБА_7 ОСОБА_5 Росії на застосування військової сили в Україні, російську військову агресію та подальшу анексію Криму, що є явним порушенням міжнародного права.

15 квітня 2014 року з метою забезпечення додержання прав і свобод людини і громадянина, захист інтересів держави, державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах окупації Верховною ОСОБА_7 України був прийнятий ОСОБА_10 України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року № 1207-VII. ОСОБА_10 визначив статус частини території України, як тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії ОСОБА_4 ОСОБА_5, встановив особливий правовий режим на цій території, визначив особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

17 липня 2014 року постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2014 року №343 створено міжвідомчу робочу групу з питань відшкодування втрат, завданих тимчасовою окупацією частини території України, одним із основних завдань якої є підготовка пропозицій та рекомендацій щодо визначення шляхів, механізму та способів відшкодування втрат, завданих тимчасовою окупацією частини території України.

14 серпня 2014 року з метою правової протидії агресору Верховною ОСОБА_7 України також був прийнятий ОСОБА_10 України "Про санкції" від 14 серпня 2014 року № 1644-VII, яким визначено механізм впровадження спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів щодо ОСОБА_4 ОСОБА_5.

11 вересня 2014 року на виконання зазначеного Закону України "Про санкції" Кабінет Міністрів України видав розпорядження від 11 вересня 2014 року №829-р "Про пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів" саме у зв'язку з військової агресією ОСОБА_4 ОСОБА_5.

15 січня 2015 року резолюцією Європарламенту щодо ситуації в Україні рішуче засуджено агресивну та експансіоністську політику Росії, що становить загрозу цілісності та незалежності України, а також потенційну загрозу для самого Європейського Союзу, включаючи незаконну анексію Криму та ведення неоголошеної гібридної війни проти України, у тому числі інформаційної війни, поєднуючи кібервійни, використання регулярних та нерегулярних збройних сил, пропаганда, економічного тиску, енергетичного шантажу, дипломатії та політичної дестабілізації, підкреслює, що такі дії є порушенням міжнародного права.

27 січня 2015 року постановою Верховної ОСОБА_7 України від 27 січня 2015 року №129-VIII було затверджено звернення до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської ОСОБА_7 Європи, Парламентської ОСОБА_7 НАТО, Парламентської ОСОБА_7 ОБСЄ, Парламентської ОСОБА_7 ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання ОСОБА_4 ОСОБА_5 державою-агресором.

Результатом такого звернення стало визнання міжнародним співтовариством через схвалення 08.07.2015 року переважною більшістю членів Парламентської ОСОБА_7 ОБСЄ двох резолюцій, зокрема Резолюції "Продовження очевидних грубих і невиправлених порушень ОСОБА_4 ОСОБА_5 міжнародних норм і принципів ОБСЄ" та резолюції "Викрадені і незаконно утримувані громадяни України на території ОСОБА_4 ОСОБА_5", які засвідчили факт здійснення ОСОБА_4 ОСОБА_5 збройної агресії проти держави України та факт протиправності утримання українських політичних в'язнів в РФ.

Саме в цілісній сукупності всі наведені в хронологічній послідовності нормативно-правові акти відтворюють обставини, що відбувались на частині території України - Автономної Республіки Крим та вказують на військову агресію ОСОБА_4 ОСОБА_5 по відношенню до України, наслідком якої стала повна окупація та подальша незаконна анексія території Автономної Республіки Крим, яка засуджена міжнародними інстанціями.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Федерального конституційного закону "О принятии в ОСОБА_6 ОСОБА_5 Республики Крым и образовании в составе ОСОБА_6 ОСОБА_5 новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя" встановлено, що: "Со дня принятия в ОСОБА_6 ОСОБА_5 Республики Крым и образования в составе ОСОБА_6 ОСОБА_5 новых субъектов граждане Украины и лица без гражданства, постоянно проживающие на этот день на территории Республики Крым или на территории города федерального значения Севастополя, признаются гражданами ОСОБА_6 ОСОБА_5, за исключением лиц, которые в течение одного месяца после этого дня заявят о своем желании сохранить имеющееся у них и (или) их несовершеннолетних детей иное гражданство либо остаться лицами без гражданства". Такою нормою влада ОСОБА_4 ОСОБА_5 грубо порушила конституційні права всіх громадян України на території Автономної Республіки Крим, зобов'язавши фактично здійснити зміну громадянства з українського на російське.

Публікація в Інтернет виданні газети "Факты и комментарии" статті "60 тысячам крымчан грозит увольнение из-за того, что они не получили российский паспорт от оккупантов" від 23.01.2015 року містить відомості про те, що "омбудсмен" окупованої АР Крим ОСОБА_11 заявила, що оскільки 1 січня 2015 року завершився так званий перехідний період, то ті кримчани, які не отримали російських паспортів, "потенційно повинні бути звільнені з того місця роботи, де вони працюють, оскільки вони не громадяни". Такі заяви підтверджують створення ОСОБА_4 ОСОБА_5 безапеляційної умов прийняти російське громадянство, а вразі відмови - усвідомлювати невідворотність звільнення з роботи та втрати всіх засоби до існування.

З пояснень заявниці слідує, що у неї, як у місцевої мешканки території Автономної Республіки Криму, є проблеми з розпорядженням своєю нерухомістю, зокрема виникла занепокоєність за збереження прав власності на належне їй нерухоме майно.

Такі пояснення заявниці суд вважає достовірними, оскільки вони описують створені ОСОБА_4 ОСОБА_5 умови життя для мешканців АР Крим, що виникли після прийняття законодавчими органами АР Крим ряду нормативно-правових актів. Так, постановою Державної ради АР Крим "О вопросах управления собственностью Республики Крым" від 30.04.2014 року за №2085-6/14 затверджено перелік майна юридичних і фізичних осіб, яке обліковується як власність Республіки Крим, тобто фактично була проведена націоналізація частини нерухомого майна, що належала на праві приватної власності як юридичним так і фізичним особам.

Крім цього, як аналіз п.п. 5 п.1 ст. 208 Податкового Кодексу РФ, так і роз'яснення Управління Федеральної податкової Служби по Республіці Крим, підтверджують факт погіршення права фізичних осіб розпоряджатись своїм нерухомим майном на території Автономної Республіки Крим, оскільки даними нормами законодавства ОСОБА_4 ОСОБА_5 закріплено, що фізична особа, яка не являється громадянином РФ, при відчуженні нерухомого майна сплачується додатково податок в розмірі 30 % від отриманого прибутку.

Росія занесла на територію Автономної Республіки Крим цензуру, нетерпимість до національних, релігійних та інших меншин, обмеження свободи слова, несправедливе правосуддя, адміністративний тиск та залякування інакодумців.

На підтвердження цього колегією суддів було проаналізовано ст. 280.1 Кримінального кодексу ОСОБА_4 ОСОБА_5, яку 28 червня 2014 року було доповнено п.2 згідно з якими "Публичные призывы к осуществлению экстремистской деятельности, совершенные с использованием средств массовой информации либо электронных или информационно-телекоммуникационных сетей (включая сеть "Интернет"), - наказываются обязательными работами на срок до четырехсот восьмидесяти часов с лишением права занимать определенные должности или заниматься определенной деятельностью на срок до трех лет либо лишением свободы на срок до пяти лет с лишением права занимать определенные должности или заниматься определенной деятельностью на срок до трех лет".

Дану статтю кримінального кодексу РФ використовують для залякування та обмеження свободи слова саме громадян України, що проживають на території Автономної Республіки Крим.

На підтвердження цього ОСОБА_3 наведено зміст публікації в Інтернет-виданні "Корреспондент.net" під назвою "В России за призывы вернуть Крым Украине будут сажать на пять лет" від 24 березня 2014 в якій значиться, що "У п'ятницю ОСОБА_9 підписав закони про прийняття Криму і Севастополя до складу Росії, що означає остаточне їхнє приєднання як 84-го і 85-го регіонів країни. Одним з правових наслідків визнання півострова частиною Росії стане кримінальна відповідальність для тих, хто буде публічно говорити про необхідність повернути його до складу України, повідомляє РБК daily у понеділок, 24 березня. З 9 травня заклики до дій щодо повернення Криму Україні каратимуться штрафом або строком до п'яти років, випливає з підписаного в кінці 2013 року ОСОБА_9 закону про внесення змін до ст. 280 Кримінального кодексу."

З пояснень заявниці, які суд з урахуванням обставин, визнаних загальновідомими, та матеріалів справи, вбачається, що під час наведених вище подій, заявниця, як патріотка своєї держави, займала проукраїнську позицію. Саме через це їй заборонили розмовляти українською мовою, використовувати українську символіку, висловлювати свою громадську позицію в підтримку України.

Через такі дії в її помешканні слідчими, з залученням батьків заявниці, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з посиланням на порушення кримінальної справи відносно заявниці проводились обшуки, що підтверджується протоколом обшуку, складеним 11.03.2015 року. Однак будь-яких процесуальних документів, які б свідчили про підставність такого обшуку ні заявниці, ні її батькам не надано, зокрема не повідомлено в чому саме вона підозрюється та з яких мотивів слідчі прийшли до висновку про необхідність проведення в неї обшуку. В результаті обшуку було вилучено ноутбук, носії інформації та її власні нотатки, проте на момент розгляду справи в суді їм не надано будь-якого юридичного статусу як речових доказів в рамках кримінального провадження. Таке можливо розцінювати лише як психологічний тиск на ОСОБА_3 та її рідних через її професійну діяльність та проукраїнську позицію.

Всі наведені обставини тиску на мешканців АР Крим та руйнування їх гарантованого законом образу життя в сукупності підтверджуються постановою Верховної ОСОБА_7 України "Про Заяву Верховної ОСОБА_7 України "Про відсіч збройній агресії ОСОБА_4 ОСОБА_5 та подолання її наслідків" від 21 квітня 2015 року, з змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 ОСОБА_5 неодноразово порушувала такі права громадян України, передбачені та гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, як право на життя, право на свободу повагу до честі і гідності, право не бути підданим катуванням, право не перебувати в рабстві або підневільному стані, право на свободу і особисту недоторканість, право на справедливий суд, право не бути покараним без закону, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії.

З огляду на наведені обставини у квітні 2014 року заявниця, не бажаючи приймати російське громадянство, вимушена була звільнитися з роботи, залишити власне помешкання в результаті чого вона переїхала до м. Києва, а в подальшому до м. Херсон, де їй запропонували роботу, яка дозволяє винаймати житло та забезпечити мінімально необхідні умови для життя.

З урахуванням обставин справи та даних Агентства ООН у справах біженців про те, що кількість внутрішньо переселених осіб тільки у перші місяці окупації частини території України становила 54,4 тисяч осіб, 12 тисяч з яких - кримські татари, а третина - діти, що підтверджується офіційною публікацією на офіційному сайті Регіонального представництва УВКБ ООН в Білорусі, Молдові та Україні від 26.06.2014 року під назвою "Різке збільшення внутрішнього переміщення в Україні" (http://unhcr.org.ua/uk/novini/novyny/1290-rizke-zbilshennya-vnutrishnogo-peremishchennya-v-ukrajini), суд вважає пояснення заявника достовірними.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що внаслідок саме військової агресії ОСОБА_4 ОСОБА_5 на території Автономної Республіки Крим було порушено низку конституційних прав заявниці, передбачених як Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, так і розділом ІІ Конституції України (право на життя, право на свободу та особисту недоторканність, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії, свободу вираження поглядів, право на свободу пересування).

Зважаючи на вищенаведене, з метою приведення мотивувальної частини оскаржуваного рішення у відповідність з дослідженими доказами по справі, колегія суддів вбачає підстави для зміни рішення суду шляхом доповнення його мотивувальної частини викладеними вище обставинами.

Вимоги про внесення змін в резолютивну частину судового рішення задоволенню не підлягають, оскільки, ухвалою від 04 вересня 2015 року суд виправив описку, допущену в резолютивній частині судового рішення, і заявниця не позбавлена можливості оскаржити зазначене судове рішення у передбаченому законодавством порядку.

На підставі викладеного. керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 04 вересня 2015 року змінити, вважати його мотивувальну частину такою, що викладена в редакції ухваленого апеляційним судом рішення.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Фурман

Судді: Л.П. Воронцова

ОСОБА_1