Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-38/12 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л.М.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра»,за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитних договорів, договору застави, договору строкового банківського вкладу та стягнення майнової і моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2015 року, -

встановила:

У лютому 2009 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 12.05.2015р., просив визнати недійсними Договір «Кредитування комерційного автотранспорту» №27/КА/2008-980 від 10.10.2008р., договір застави транспортного засобу від 10.10.2008р., договір строкового банківського вкладу №655581 від 10.10.2008р., кредитний договір №15/10/2008/980-ТК/1264 від 15.10.2008р.; стягнути на його користь збитки та нанесену майнову та моральну шкоду загальною сумою 2274168,06 грн., з них недотриманого прибутку в подвійному розмірі в сумі 2174168,06 грн., моральну шкоду в сумі 80000,00 грн., витрати на оформлення автомобіля та сплату страхових платежів в сумі 8200,00 грн. та 11800,00 грн. витрат на юридичну допомогу.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказуючи на незаконність та необґрунтованість рішення через недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування зазначено, що дійсність намірів позивача укласти угоду за всіма її істотними умовами та наслідками вбачається лише у договорі «Кредитування комерційного автотранспорту», інші правочини, які позивач просить визнати недійсними були укладені під впливом тяжких обставин та обману. Представником позивача в скарзі зазначено, що грошові кошти за договором «Кредитування комерційного автотранспорту» позивачу передані не були, можливості користуватися ними або річчю, придбаною за ці кошти, він не мав, тому даний спірний договір теж має бути визнано недійсним. Таким чином, позивачу мав бути наданий цільовий кредит на придбання автотранспортного засобу, а грошова сума в розмірі 249000,00 грн. направлена на остаточний розрахунок з ОСОБА_4, однак працівниками відповідача були вчинені неприпустимі дії щодо нецільового направлення кредитних коштів та схилення позивача до укладення депозитного договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували вчинення ним оспорюваних договорів під впливом обману, внаслідок навмисного введення його в оману.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Судом встановлено, що 10.10.2008 р. між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» укладено договір «Кредитування комерційного автотранспорту» № 27/КА/2008-980, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позивачу на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 249000,00 грн. зі сплатою 20,7% річних з кінцевим строком повернення 10.10.2013 р. (а.с.55-57 т.1).

10.10.2008р. ОСОБА_2 видано платіжну картку. З заяви на видачу готівки № 275 від 10.10.2008р. вбачається, що позивач одержав 249000,00 грн. на кредитний рахунок № 1001, що і засвідчив своїм підписом (а.с.60-61 т.1).

Цього ж числа 10.10.2008 р. між ОСОБА_2 і ВАТ КБ «Надра» укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 655581, відповідно до якого позивач вносить кошти в сумі 232597,64 грн. на вкладний рахунок готівкою або перераховує з поточного рахунку вкладника № 79945354, відкритого в рамках даного Пакету послуг. Відповідно до умов ОСОБА_5 зобовязався відкрити Вкладний рахунок і зарахувати на нього грошові кошти Вкладника, видати останньому на підтвердження укладення ОСОБА_5 і внесення грошових коштів на Вкладний рахунок, касовий або платіжний документ (а.с.20,65 т.1).

Зі змісту заяви про переказ готівки № 216 вбачається, що позивачем 10.10.2008 р. були перераховані з кредитного рахунку № 1001 кошти в сумі 232597,64 грн. на депозит № 655581 (а.с.62 т.1).

15.10.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 15/10/2008/980-ТК/1264 про надання в тимчасове користування на споживчі цілі кредиту в сумі 186000,00 грн. зі сплатою 22% річних строком до 10.09.2009 року. Згідно Умов надання кредиту проводиться шляхом видачі готівкових коштів із каси банку після укладення ОСОБА_5 застави (а.с.18-19 т.1).

Для забезпечення виконання умов договору в цей же день між сторонами укладено договір застави майнових прав, відповідно до п. 1.1.-1.2. якого заставодавець в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором передає заставодержателю в заставу майнові права за ОСОБА_5 банківського вкладу (депозиту) № 655581 від 10.10.2008р., укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» (а.с.21-22 т.1). Кредитні кошти в розмірі 186000,00 грн. були отримані позивачем 15.10.2008 року, що підтверджується заявою на видачу готівки № 704 від 15.10.2008 року (а.с.110 т.1).

У лютому 2009 року позивач звернувся з позовом про визнання кредитних ОСОБА_5 недійсними, такими, що укладені під впливом обману зі сторони банку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, з підстав, зазначених у ст.ст. 229, 230 ЦК України, позивач вказував, що уклавши договір «Кредитування комерційного автотранспорту» № 27/КА/2008-980 з відповідачем, останній відрахувавши комісійні платежі за видачу кредиту та перерахувавши страхові платежі страховій компанії, залишок коштів в сумі 232597,64 грн. йому не видав, пославшись на відсутність готівки в касі банку, чим спонукав його на підписання ряду кредитних документів та видав готівкою 186000,00 грн. Ознайомившись з вказаними кредитними документами, позивачу стало відомо, що кредит в сумі 232597,64 грн. був розміщений працівниками банку на депозитний вклад, а кошти в сумі 186000,00 грн. йому було надано за іншим кредитним договором. Позивач вважає вказані договори такими, що укладені внаслідок обману, так як знаючи про відсутність готівки в касі банку, його працівники обманним шляхом уклали з ним кредитний договір 10.10.2008р.

Частинами 1 і 2 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 ЦК), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку із вчиненням цього правочину.

Таким чином, відповідно до положень ст.230 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Отже, зацікавлена особа повинна довести навмисне та цілеспрямоване введення її іншою стороною в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину.

З текстів кредитних документів: заяви на видачу готівки № 275 від 10.10.2008р., договору «Кредитування комерційного автотранспорту» №27/КА/2008-980 від 10.10.2008р., строкового банківського вкладу №655581 від 10.10.2008р., заяви на видачу готівки № 704 від 15.10.2008р., кредитного договору №15/10/2008/980-ТК/1264 від 15.10.2008р., договору застави майнових прав №15/10/2008/980-ТК/1264 від 15.10.2008р., нотаріально посвідченого заяви від 07.10.2008р., біржової угоди № 09/307 від 07.10.2008р., договору добровільного страхування № 5-212-12/08 від 10.10.2008р. та інших матеріалів справи безспірно вбачається, що умисел позивача був реально спрямований на укладення кредитних договір, депозитного договору та спрямування кредитних коштів на депозит. Таке зовнішнє волевиявлення позивача було вільним і спрямованим на отримання кредитних коштів та процентів по строковому банківському вкладу (депозиту) від ВАТ КБ «Надра», а в діях відповідача відсутні дії, направлені на введення позивачу в оману, оскільки при укладенні оспорюваних договір ОСОБА_2 на власний розсуд та з власної ініціативи приймав рішення щодо їх підписання.

Крім того, сума отриманого позивачем кредиту в розмірі 186000,00 грн. станом на 15.10.20089р. за курсом НБУ була еквівалентна 27490,46 Євро (1 євро = 6,765984 грн.). Проте, як вбачається із матеріалів справи, 18.10.2008 року на виконання зобовязань перед ОСОБА_3 в рахунок часткового розрахунку за автомобіль Позивач передав останньому грошові кошти в сумі 10000,00 Євро, яка є значно меншою отриманої позивачем суми за кредитним договором №15/10/2008/980-ТК/1264 від 15.10.2008р. (а.с.17 т.1)

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст.629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2 договору «Кредитування комерційного автотранспорту» № 27/КА/2008-980 від 10.10.2008 року передбачено порядок надання кредиту, відповідно до якого кредит надається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритий у ВАТ КБ «Надра» за реквізитами, вказаними Позичальником.

Як було встановлено під час розгляду справи, умови даного договору банк виконав та перерахував 249000,00 грн. на рахунок № 1001, що і засвідчив своїм підписом позивач на заяві про видачу готівки № 275 від 10.10.2008р., які в подальшому, після відрахування Банком комісійних платежів за видачу кредиту та перерахування страхових платежів страховій компанії, були перераховані позивачем на депозит № 655581.

Таким чином, відсутність в касі Банку готівкових коштів в день оформлення вказаного кредиту правового значення для вирішення даного спору не має, оскільки видача готівки за умовами кредитного договору передбачена не була. У звязку з чим, доводи апеляційної скарги в частині ненадання судом належної оцінки доказам, які підтверджують відсутність у касі Банку відповідної суми готівкових коштів, на правильність ухваленого рішення не випливають і не спростовують висновків суду.

Крім того, посилання позивача на укладення договору строкового банківського вкладу (депозиту) № 655581 від 10.08.2008р. та кредитного договору №15/10/2008/980-ТК/1264 від 15.10.2008р. під впливом тяжких обставин, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст. 11 ЦПК України вимоги з даної підстави позивачем не заявлялися.

Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не дають підстав вважати, що рішення не відповідає матеріалам справи, встановленим фактичним обставинам та вимогам матеріального та процесуального закону. Перевіривши їх, суд не знаходить такими, що дають підстави для скасування судового рішення.

Оскільки позивач не довів під час розгляду справи встановлені законом підстави для визнання недійсними оспорюваних договорів, які вчинені під впливом обману, суд першої інстанції оцінивши надані сторонами докази, правильно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: