Справа № 646/583/15-ц
№ провадження 2/646/1780/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.15 року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Міндарьової М.Ю.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна, прокуратури Харківської області, Охтирського міськрайонного суду Сумської області, Державного казначейства України про захист порушеного права, поновленого положення, що було до порушення права та відшкодування моральної шкоди,-

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна, Прокуратури Харківської області, Охтирського міськрайонного суду Сумської області, Державного казначейства України про захист порушеного права, відновлення становища, що існувало до порушення його права та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування свого позову зазначив, що в лютому 1995 року у відношенні нього прокуратурою Харківської області було порушено кримінальну справу і 30.06.1999 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області його було визнано винним у вчинені злочину передбаченого ст. 176-3 КК України (1960) на призначено покарання. Судова колегія з кримінальних справ Сумського обласного суду змінила даний вирок суду першої інстанції в частині міри покарання та призначила покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців. Даний вирок суду набув чинності і на теперішній час не скасований. Позивач зазначає, що зазначеними судовими рішеннями його було визнано винним у вчиненні образи судді у зв'язку з його діяльністю по здійсненню правосуддя та вказує, що дійсно звертався до державних органів зі зверненнями в яких називав суддів «фальсифікаторами», а їх дії «произволом», однак не вважає, що цим він ображав суддів, оскільки ці висловлювання є загально відомими та допустимими, їх тлумачення міститься у словниках, а тому на його думку такі висловлювання не можуть бути образливими. Також зазначив, що після його засудження та відбуття покарання за вказані діяння, він вважає, що з боку держави є порушення його прав, яке виразилося в забороні висловлюватися вільно. Посилаючись на вказані обставини, на положення законодавства України, просив задовольнити його позовні вимоги та визнати, що він має право вільно виражати свою думку, висловлювати своє бачення та свободу розповсюджувати інформацію без будь якого втручання з боку влади, оскільки ці права його було обмежено Державою України в період з 1995 року по 2014 рік та стягнути з Держави Україна в особі Державного казначейства моральну шкоду в розмірі 1000,00 гривень.

Позивач свої позовні вимоги в судовому засіданні підтримав та пояснив про обставини викладені вище, на питання суду пояснив, що на даний час судові рішення за якими його було визнано винним та призначено покарання є чинними і не скасованими і він звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області, апеляційного суду Сумської області та Вищого спеціалізованого Суду України з заявами про перегляд судових рішень, на даний час рішення за його заявами не прийнято.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, оскільки рішення судів за якими позивача визнано винним та призначено покарання є чинними, то обставини в них встановлені є доведеними, а тому шкода з боку Держави позивачу не завдано, право щодо вільного висловлювання своєї думки не порушено в звязку з чим просили суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у розгляді справи, свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та матеріали відновленої кримінальної справи у відношенні позивача, приходить до наступного.

Відповідно статті 3 Цивільного процесуального Кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 10 ЦПК України).

Згідно статті 1176 Цивільного Кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року N 266/94-ВР, встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Аналізуючи зазначені нормі Закону, а також приймаючи до уваги те, що, як зазначив сам позивач, судові рішення якими його було визнано винним та притягнуто до кримінальної відповідальності не скасовані та є чинними, підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди не має.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено суду обмеження його права на свободу висловлювань, гарантоване Конституцією України та завдання йому органами державної влади України моральної шкоди, рішення судів на які він посилається не є скасованими.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_4, то суд їх до уваги не приймає, оскільки останні не відповідають вимогами статті 58 ЦПК України щодо належності доказів стосовно предмету спору, так як даний свідок в судовому засіданні, будучи приведеним до присяги пояснив, що він не памятає подій 90 років і висновок культурологічної експертизи від 04.03.1997 року він не робив, оскільки не є спеціалістом в цій галузі, підпис, що стоїть навпроти його прізвище не впізнав, зазначивши, що підпис не його.

Керуючись статтями 10,11,60,212-215 Цивільного процесуального Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд міста Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у сп раві, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М.Ю. Міндарьова