У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,
суддів:Дем'яносова М.В., Коротуна В.М., Леванчука А.О., Парінової І.К.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Головне управління Державної міграційної служби України у м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», поданою представником Ходюк О.Я., на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» (далі - КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»), Головне управління Державної міграційної служби України у м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, посилаючись на те, що 22 червня 2007 року між ними та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 11-07-И/12, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 600 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,2 % річних та строком повернення цих коштів до 21 червня 2027 року. У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором було укладено договір іпотеки, предметом якого є належна на праві власності останньому трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 139,80 кв. м., жилою площею 82,70 кв. м., а також договір поруки № 11-07-П/12 від 22 червня 2007 року, за яким ОСОБА_7 є поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_6

Позивач стверджував, що відповідач ОСОБА_6 неналежним чином виконує свої договірні зобов'язання і у зв'язку з цим утворилася заборгованість за кредитним договором від 22 червня 2007 року у загальному розмірі 6 705 849 грн 04 коп., в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною реалізації предмета іпотеки 2 672 916 грн., визнати за банком право підпису договорів купівлі-продажу в якості продавця, право на отримання будь-яких довідок та документів щодо квартири, здійснення платежів, право подавати від імені відповідача відповідні заяви, виселити всіх мешканців з квартири , зобов'язати відповідача передати правовстановлюючі документи на квартиру.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року рішення районного суду скасовано й ухвалено нове рішення у справі про часткове задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11-07-И/12 від 22 червня 2007 року, яка станом на 7 грудня 2011 року становить 6 705 849 грн 04 коп. і складається з: 574 518,74 доларів США, що еквівалентно 4 590 347 грн 28 коп. - основного боргу; 107 558,38 доларів США, що еквівалентно 859 380 грн 60 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами; 92 112 грн. - заборгованості по нарахованій щомісячній комісії; 1 164 009 грн 06 коп. - пені за несвоєчасне погашення кредиту, звернуто стягнення на нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 139,80 кв. м., яка належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 22 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, за реєстровим № 3216, право власності зареєстровано у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», яку передано в іпотеку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором іпотеки від 22 червня 2007 року. Ухвалено, звернення стягнення на предмет іпотеки провести шляхом проведення прилюдних торгів та встановити початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1. Відстрочено виконання рішення в частині звернення стягнення на квартиру та виселення до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України від 3 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування ухвалених у справі судових рішень, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Під час розгляду справи місцевим судом встановлено, що 22 червня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Київське регіональне управління» Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 11-07-И/12, а також додаткові угоди № 1 від 28 серпня 2008 року та № 2 від 22 лютого 2010 року, за умовами яких позичальник ОСОБА_6 отримав кредит у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» для придбання квартири у розмірі 600 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,2 % річних та строком повернення цих коштів до 21 червня 2027 року.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором 22 червня 2007 року між цими ж сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є належна на праві власності іпотекодавцю трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 139,80 кв. м., жилою площею 82,70 кв. м.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 11-07-П/12 від 22 червня 2007 року.

Судом також встановлено, що позичальник не виконав свої зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом, у зв'язку з цим банк неодноразово надсилав повідомлення на адресу відповідачів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 8 квітня 2013 року, ухваленим у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 6 735 773 грн 21 коп. заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2007 року.

У даній справі, предметом спору є звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу відповідачів за кредитним договором.

Статтею Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Статтями 12, 33 Закону України «Про іпотеку» та ст. 589 ЦК України передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 590 ЦК України, ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Частиною 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено споживчий кредит в іноземній валюті не може бути задоволена, оскільки на спірні правовідносини, які склалися між сторонами у справі, розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Така відмова має лише тимчасове правове значення і банк може звернутися із вказаним позовом після закінчення дії мораторію.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов до помилкового висновку про виселення відповідачів та звернення стягнення на предмет іпотеки з відстрочкою виконання рішення суду в цій частині. При цьому, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачено відстрочення виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а встановлено заборону на вчинення таких дій, а тому висновок суду щодо наявності підстав для відстрочення є безпідставним.

Ураховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», подану представником Ходюк О.Я., задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року скасувати, рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.В. Ступак М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.О. Леванчук І.К. Парінова Головуючий Судді: