Справа № 505/3011/14-ц
Провадження № 2/505/1653/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.12.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Нікітішина В.П.

при секретарі - Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Котовську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав (треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Котовська місцева прокуратура Одеської області, Орган опіки та піклування Котовської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служба по місту Котовську та Котовському районі Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області), -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає у АДРЕСА_1, звернулась 14.07.2014 року в суд з цим позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його доньки, ОСОБА_2, призначенні її, ОСОБА_1 опікуном над її онукою ОСОБА_2, а також зобов'язанні органів ДРАЦС внести до актового запису про народження ОСОБА_2 відповідні відмітки про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Рішенням Котовського міськрайоного суду Одеської області від 08.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.03.2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015 року за касаційною скаргою відповідача рішення першої і апеляційної інстанції були скасовані з підстав неповного з'ясування судами всіх обставин справи. Зокрема, зазначалось, що при підготовці висновку органу опіки й піклування не було обстежено матеріально-побутові умови відповідача і не враховано його думку щодо позбавлення батьківських прав та вислухано думку дитини з приводу позбавлення батька батьківських прав. Тому справу направлено до нового розгляду в суд першої інстанції.

При повторному розгляді цієї справи позивач на позові наполягала у повному обсязі з тих же підстав.

Зокрема, стверджувала, що після смерті її дочки і матері дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 року, малолітня онука стала проживати разом з нею, бабусею. Відповідач, ще за життя матері дитини фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків та не надавав допомоги на утримання дитини ні добровільному, а ні в примусовому порядку, про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментам станом на ІНФОРМАЦІЯ_7 рік у розмірі 14 903 грн. 93 коп. Всі турботи по вихованню та матеріальному забезпеченню онуки до цього часу повністю лежать на ній та її чоловікові. Відповідач не приймає участі у вихованні своєї дитини, не цікавиться її станом здоров'я, навчанням у школі та не бере відповідної участі у житті дитини. До цього часу не вирішив питання оформлення на дитину пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Таким чином малолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично є дитиною, позбавленою батьківського піклування.

Позицію позивача повністю підтримував її представник у суді за довіреністю ОСОБА_5

Відповідач та його представник у суді за довіреністю ОСОБА_6 позов не визнавали у повному обсязі. Вказували на безпідставність і бездоказовість заявлених позовних вимог та просили у позові відмовити повністю.

Стверджували, що за життя матері дитини та за їх спільною згоди, дитина після розлучення залишилась з матір'ю. Однак після смерті матері дитини, він не перешкоджав її проживанню з бабусею, з огляду на привичний для дитини стан речей, що склався, та вживав заходів щодо участі у життя дитини. Чому дочка стала його уникати йому не відомо. На думку сторони відповідача позивач навмисно впливає на ОСОБА_7, щоб розлучити її з батьком.

Представник Органу опіки і піклування за довіреністю ОСОБА_8 підтримав заявлений позов у повному обсязі.

Доводи, що відповідач лише формально бажає залишити собі статус батька цієї дитини. Хоча насправді реально не вживає до цього ніяких дій. Ситуація яка склалась, а саме передача дитини на утримання баби його повністю влаштовує, оскільки не потребує з його боку затрат та участі. За ввесь цей час батько не знайшов спільної мови з дитиною, яка потребує не просто формальної участі його у житті цієї дитини, а й реальних справ на відновлення втрачених батьківських прав і обов'язків. Матеріально-побутові умови відповідача є гарними, але це не призвело до його реальної матеріальної участі по утриманню дитини. Тому на цей час є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, що не позбавляє його на відновлення їх в подальшому за умови зміни ставлення до участі у житті дитини.

Прокурор Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області - Дубровський В.В. який брав участь у попередніх судових засіданнях у завершальному судовому засіданні участі не прийняв у зв'язку з реформуванням місцевої прокуратури та відсутності документів на підтвердження його повноважень прокурора.

Представник відділу ДРАЦС РС по місту Котовську та Котовському районі Котовського МРУЮ в Одеській області надав лист (заяву) про розгляд справи у відсутність цього представника.

Сама ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в судовому засіданні у категоричній формі висловила думку про позбавлення відповідача батьківських прав та виказала бажання і надалі залишатись у сім'ї бабусі.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, покази свідків з боку позивача - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_15, покази свідків з боку відповідача - ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, заслухавши думку дитини та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення цього позову, виходячи з такого.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи і ці обставини сторонами не заперечуються з 08 вересня 2001 року по 18 вересня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_20 перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилась дочка, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4. Після розірвання шлюбу, дитина залишилася проживати з матір'ю. Остання згодом 23 жовтня 2010 року зареєструвала з шлюб з ОСОБА_12 та прийняла прізвище «ОСОБА_2». Оскільки дитина продовжувала проживати біля матері між нею та ОСОБА_12 склалися добрі стосунки і останній виявив бажання її удочерити. З цього приводу відповідач у справі в нотаріальному порядку 11 травня 2011 року дав згоду. Але, здійснити удочеріння не вдалося через раптову смерть матері дитини, ОСОБА_21, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_8 року. 23.09.2014 року відповідач у нотаріальному порядку відкликав свою згоду на удочеріння дочки ОСОБА_12 З часу смерті матері й досі малолітня мешкає зі своєю бабусею по лінії матері, ОСОБА_22

Частиною 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який

складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 Постанови від ЗО березня 2007 року № З «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Позивач, як на підставу для позбавлення відповідача батьківських прав посилалась на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини).

Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини, не займатися її вихованням, духовним розвитком, тощо).

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Викладені позивачем обставини справи щодо самоусунення відповідача від участі у вихованні і утриманні дочки підтвердили своїми показами свідки з боку позивача, які показали наступне:

Свідок ОСОБА_10, чоловік позивача і дід дитини, свідчив, що відповідач не приймає участі у житті дочки з 2011 року. За ввесь цей час батько дитини навіть жодного разу не поздоровив свою дочку з днем народження. Не приймав участі в утриманні дитини. Не надавав допомоги при підготовці дитини до школи;

Свідок ОСОБА_11, свідчила, що неодноразово забирала зі школи свою власну дочку. При цьому жодного разу не бачила біля школи відповідача. З розмови її дочки, яка є однокласницею і подружкою ОСОБА_15, їй стало відомо, що ОСОБА_15, вважає своїм батьком ОСОБА_12, а відповідача сприймає як чужу людину;

Свідок ОСОБА_12 свідчив, що біля чотирьох років до самої смерті ОСОБА_20 (потім «ОСОБА_20») перебував з нею спочатку у цивільно-шлюбних відносинах, а потім у зареєстрованому шлюбі. Весь цей час дочка його дружини від першого шлюбу, ОСОБА_15 мешкала разом з ним однією сім'єю. Між ним та дитиною склалися близькі стосунки як між батьком та донькою. Відповідач жодного разу не спілкувався у цей час з дівчинкою, не допомагав їй матеріально, ніяких батьківських почуттів не виявляв щодо дитини. Тому він виявив бажання удочерити ОСОБА_15. Але, через смерть матері дитини і його дружини офіційне оформлення удочеріння ОСОБА_15 не відбулося. У весь цей час, тобто, з 2009 року до смерті ОСОБА_23, їм дуже допомагала позивач та його матір. У нього до цього часу гарні відносини з дитиною;

Аналогічні цим свідченням дала покази свідок ОСОБА_24, мати ОСОБА_12;

Свідок ОСОБА_7 свідчила, що була дуже близькою подругою ОСОБА_20 (пізніше «ОСОБА_20») часто спілкувалася з нею і знає її з 2000-2001 років. За час проживання сімєю ОСОБА_20 зловживав спиртними напоями, лікувався в ПНО, в присутності дитини бив свою дружину ОСОБА_20 у наслідок чого ОСОБА_15 стала заїкатись. Всі кошти сім'ї ОСОБА_10 пропивав, тому утриманням дочки фактично займалась мати дитини;

Свідок ОСОБА_14, як класний керівник ОСОБА_15, свідчила, що фактично вихованням дитини займаються дід і баба ОСОБА_15 по лінії матері. Відповідач один раз восени 2014 року приходив до школи, однак ОСОБА_7 заявила, що він не її батько і не хоче з ним розмовляти. Вона, як педагог, з цього приводу проводила розмову з ОСОБА_7, але та адекватно і виважено заявляє, що з батьком їй не інтересно і він їй ніхто. Це її власна позиція і вплинути на це ніхто інший не міг. Також з цього приводу вона розмовляла з батьком дитини та рекомендувала йому частіш зустрічатись та спілкуватись з донькою, щоб налагодити їх стосунки. Але останній заявив, що йому ніколи цим займатись, оскільки є інша сім'я й мала дитини яка хворіє;

Свідок ОСОБА_15, яка є сестрою померлої матері дитини, свідчила, що за час спільного життя сім'ї ОСОБА_20, відповідач вів себе негідно і ображав дружину. ОСОБА_2 часто знаходилась у неї в квартирі і боялась йти додому. Після розлучення відповідач не приймав ніякої участі у житті дитини. ОСОБА_2 їй неодноразово говорила, що не може відповідача назвати батьком. Називає його ОСОБА_10. Натомість вона, ОСОБА_7, дуже поважала вітчима ОСОБА_12 та називала його батьком. Після смерті матері дитини, дід і баба ОСОБА_10, спробували налагодити відносини та наблизити дитину до батька, але це тривало не довго. ОСОБА_2 перестала ходити до батька, говорила що їй там не цікаво і для неї все чуже. Сам відповідач ніякої ініціативи щоб відновити довіру дочки не проявляв. Матеріально дочку не підтримує.

Крім показів свідків ці обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме з чисельних медичних довідок вбачається, що саме позивач постійно зверталась за медичною допомогою з приводу хвороб своєї онуки до медичного закладу. Відповідно характеристики зі школи, де навчається неповнолітня ОСОБА_2 вбачається, що вихованням останньої займається бабуся - позивач у справі та дідусь, які постійно відвідують школу, цікавлячись справами онуки.

Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов неповнолітньої вбачається , що остання має відокремлену кімнату, матеріальний стан сім?ї достатній, утриманням дитина та вихованням займаються ОСОБА_1 та ОСОБА_25, стосунки в сім'ї засновані на любові, взаємоповазі, довірі та підтримці один одного.

Надані покази свідків з боку відповідача в обґрунтування його доводів по справі, які свідчили:

Свідок ОСОБА_16 свідчила, що як сусід відповідача, знайома з ним і ОСОБА_7 3 роки. Стосунки між батьком і дитиною були спочатку добрі. Вони сім'ями неодноразово виїздили на пікніки. ОСОБА_26 приходила до батька майже щотижня. Потім щось змінилось і ОСОБА_26 стала відвідувати батька рідше, а в подальшому стала уникати зустрічі з батьком;

Аналогічні цим свідченням дав покази свідок ОСОБА_19;

Свідок ОСОБА_17 свідчила, що є сестрою відповідача. Після смерті матері дитини, ОСОБА_25 прийшли в гості до її та ОСОБА_10 батьків та сказали, що їм потрібно спілкуватись, оскільки ОСОБА_26 осталась сиротою. Після цього ОСОБА_26 декілька разів приходила до них і стала добре до них відноситись. В подальшому ОСОБА_26 рідше їх відвідувати. Позивач запропонувала батьку відмовитись від ОСОБА_26 на що вони не погодились;

Свідок ОСОБА_18 свідчив, що є однокласником відповідача, тому спочатку вони дружили сім'ями. Після смерті ОСОБА_23 відповідач не відмовлявся від ОСОБА_26, спілкувався з нею і добре відзивався про дочку. Купив їй мобільний телефон;

та надані до справи фотосвітлини (фотографії), суд розцінює їх як доказ тимчасових контактів батька з дитиною, і на переконання суду ці обставини не можна вважати повноцінним виконанням батьком своїх батьківських обовязків, виявлення постіної батьківської турботи і уваги до дитини. Наслідком цьому, на думку суду, стала позиція дитини, яка спочатку після смерті матері стала спілкуатись з батьком, але в подальшому відмовилась від цього, зробивши для себе остаточний висновок про його фактичне безучасне ставлення до її життя, що підтверджується її категоричною позицією з цього приводу виказаною в судовому засіданні.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язанні займатись вихованням дитини. При цьому передача на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язків батьківського піклування щодо неї.

Належних доказів про вплив позивача на дитину з метою позбавлення відповідача батьківських прав судом не отримано.

З урахуванням обставин справи, суд погоджується з висновком Органу опіки та піклування

Котовської міської ради Одеської області №2988 від 14.12.2015 року про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його доньки ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що останній самоусунувся від участі у вихованні і утриманні дочки, а дитина фактично знаходитися під опікою баби.

Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року, «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини».

Тому з урахуванням отриманих судом доказів в обґрунтування вимог позову, та в першу чергу беручи до уваги думку самої дитини з приводу предмету спору, суд вважає за необхідне, задовольнити вимоги позову щодо позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітньої дочки.

Згідно ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Враховуючи, те, що дитина фактично позбавлена батьківського піклування над нею слід установити опіку у судовому порядку.

Надані позивачем ОСОБА_1 документи щодо можливості призначення її опікуном онуки й відповідного позитивний подання з цього приводу Органу опіки й піклування Котовської міської ради приводять суд до висновку про можливість встановлення такої опіки в інтересах дитини та призначення позивача опікуном ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка фактично позбавлена батьківського піклування.

Керуючись ст.ст.10,60,88,212-215,218 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, опікуном ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Котовську та Котовському районі Котовського міжрайонного управління юстиції Одеської області зробити позначку у актовому записі № 60 про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили у порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутніми у судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання його копії.

С у д д я -