22-ц/775/820/2015(м)
Головуючий у І інстанції Копилова Л.В.
Категорія 24 Суддя-доповідач Ткаченко Т.Б.
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

Головуючого - Ткаченко Т.Б.,

Суддів - Лоленко А.В., Лісового О.О.,

При секретарі - Собецькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 червня 2015 року,

В с т а н о в и л а :

В січні 2015 року публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» (далі ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 1104,61 грн. та у відшкодування судових витрат 243,60 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 червня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема зазначає, що суд дійшов помилкових висновків, що позивачем не вірно застосовано загальний тариф на електроенергію, яка відпускається відповідачу, так як для її квартири необхідно застосовувати тариф для житлового будинку, обладнаного у встановленому порядку кухонними електроплитами та/або електроопалюваними установками.

Рішення суду вмотивовано тим, що підставою застосування пільгового тарифу може бути паспорт технічної інвентаризації КП «Маріупольське БТІ», в якому графічно зазначена електроплита.

Відповідачем не було виконано передбаченого діючим законодавством порядку обладнання житлових будинків електроплитами та/або електроопалювальними установками.

Судом не звернуто увагу на те, що відповідачкою не надано жодного належного доказу в обґрунтування позиції щодо застосування тарифу на електроенергію як для будинку, обладнаному у встановленому порядку електроопалювальними установками або кухонними електроплитами.

Судом безпідставно не взято до уваги, що в матеріалах справи є документи, що підтверджують, що ні відповідач, ні балансоутримувач житлового будинку не звертались до відповідних органів з приводу отримання технічних умов та вирішення питання щодо реконструкції зовнішніх мереж інженерного забезпечення житлового будинку АДРЕСА_1.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» Рожкової Л.О., яка підтримала апеляційну скаргу, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, заперечення відповідачки ОСОБА_2, яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні данні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Але рішення суду положенням зазначених норм не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», суд виходив з того, що квартира позивачки АДРЕСА_1 не газифікована, а обладнана електроплитою, що вбачається з технічного паспорта. Факт обладнання вказаного житлового будинку кухонними електроплитами та відсутність газопостачання в ньому не оспорювали сторони при розгляді справи.

Суд прийшов до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 виконувала обов'язки по оплаті за електричну енергію своєчасно та в повному обсязі, виходячи з встановлених відповідними органами тарифів для споживачів, які проживають в квартирах, обладнаних електроплитами.

Суд також прийшов до висновку, що відповідачка не може сплачувати додаткові суми, які не передбачені жодним законодавством. Вважає, що проблемні питання, які виникають з приводу застосування різних тарифів для оплати за електричну енергію, мають вирішуватись відповідними органами, установами, зокрема підприємством, яке здійснює обслуговування жилого будинку та його балансоутримувачем.

Але з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до п.42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року (далі Правила) споживач електричної енергії зобов'язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку.

Пунктом 19 Правил передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами на підставі фактичних показань приладів обліку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 2007 року (а.с.49, 50).

Між сторонами склались фактичні договірні відносини, що випливають з постачання і користування електроенергією.

Особовий рахунок НОМЕР_2 відкрито позивачем на ім'я ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.5,6).

Відповідачкою у період з листопада 2007 року по грудень 2014 року здійснювалась оплата за спожиту електроенергію, що підтверджується квитанціями про сплату (а.с.24-30, 38).

Сторонами 24 грудня 2012 року та 21 лютого 2014 року проводились звірки розрахунків за електричну енергію, про що складались акти-звірки із зазначенням заборгованості (а.с.22, 23).

Згідно довідки та розрахунку позивача станом на 14 листопада 2014 року заборгованість відповідачки за спожиту електричну енергію за особовим рахунком 808-164, становить 1104,61 грн. (а.с.4, 135).

Як встановлено судом і це підтвердили сторони і в апеляційному суді, відповідачка здійснювала оплату за спожиту електроенергію щомісяця за показниками лічильника та за тарифами, встановленими для населення, що проживає в квартирах, обладнаних електроплитами. Різниця в оплатах, яку позивач визначив як заборгованість, виникла у зв'язку із застосуванням сторонами різних тарифів.

Розмір тарифів та обсяг спожитої електроенергії наведені позивачем в розрахунку заборгованості, які застосовані та визначені останнім за період з часу набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру, відповідач не спростувала. Обсяг спожитої електроенергії зазначений в розрахунку заборгованості узгоджується даними особового рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_2 (а.с.5,6).

Заперечення відповідачки про те, що заборгованість визначена за період з березня 2007 року, тобто до набуття нею права власності на квартиру, являються неспроможними і спростовуються розрахунком заборгованості (а.с.135), з якого вбачається, що на час проведення звірки 24 жовтня 2007 року на показаннях 04560, вчиненої, у зв'язку з отриманням довідки для укладання угоди купівлі-продажу квартири, заборгованість була відсутня.

Відповідно до пояснень сторін в апеляційному суді, що також підтверджується рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 19 квітня 2000 року № 126 (а.с.127), будинок АДРЕСА_1 при введенні в експлуатацію мав статус гуртожитку. Проектом будинку передбачалось встановлення в загальних кухнях стаціонарних електроплит для приготування мешканцями гуртожитку їжі.

Відповідачка не заперечує, що після відключення житловим органом електроплит в загальних кухнях та використання електроплити в належній їй квартирі, вона стала сплачувати періодичні платежі за показаннями лічильника та тарифами, встановленими для будинків, які обладнані стаціонарними кухонними електричними плитами, оскільки придбала квартиру НОМЕР_3 в цьому будинку з вже встановленою електроплитою.

Не заперечувала також, що технічної документації та дозволу на установку в квартирі електроплити вона не має, пояснив що її повинен робити балансоутримувач будинку.

Правовідносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст.714 ЦК України, статтями 24 - 27 Закону «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією.

Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до Закону України «Про електроенергетику», споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю, Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України 26 липня 1999 року № 1357, які регулюють відносини між громадянами (споживачі електричної енергії) та енергопостачальниками. Споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем та енергопостачальником згідно з типовим договором про користування електричною енергією (п. 3), який у багатоквартирному будинку енергопостачальник укладає з кожним наймачем (власником) квартири (п. 5). При цьому, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються на підставі показань приладів обліку за діючими для населення тарифами (цінами) (п. 19), якими є визначена відповідно до нормативно-правових актів НКРЕ ціна (сукупність цін відповідно до часу доби) одиниці електричної енергії, що затверджуються постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Відповідно до п.1.4 Порядку застосування тарифів на електроенергію, що відпускається населенню і населеним пунктам, затвердженого постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 10 березня 1999 року № 309, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 березня 1999 року за № 152/3445, в редакції постанови від 10 липня 2002 року № 758 (зі змінами та доповненнями), який діяв на час виникнення спірних правовідносин (втратив чинність згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 23 квітня 2012 року N 496) відпуск електроенергії населенню, яке проживає в житлових будинках (у тому числі в житлових будинках готельного типу та гуртожитках), обладнаних у встановленому порядку кухонними електроплитами та/або електроопалювальними установками (у тому числі в сільській місцевості), за спірний період проводилось за тарифами: від 15,6, коп. до 17,95 коп. за 1 кВтгод - за обсяг, спожитий до 250 кВтгод електроенергії на місяць (включно); 23,35 коп. за 1 кВтгод - за обсяг, спожитий понад 250 кВтгод електроенергії на місяць.

Підтвердження факту відсутності газифікації природним газом багатоквартирних будинків та відсутності або нефункціонування у зазначених будинках систем централізованого теплопостачання здійснюється на підставі акта, виданого державною інспекцією з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - державна інспекція).

Державна інспекція звертається до відповідного органу місцевого самоврядування для отримання підтвердження факту відсутності газифікації природним газом та відсутності або нефункціонування систем централізованого теплопостачання в окремих багатоквартирних будинках.

Акт складається у довільній формі у чотирьох примірниках, один з яких надається відповідній енергопостачальній компанії, другий - відповідно Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям, третій - органу місцевого самоврядування, а четвертий залишається у державній інспекції. Копію акта державна інспекція надає відповідному територіальному органу НКРЕ.

Відповідно до п.2.1.2. Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 23 квітня 2012 року № 498, населенню, яке проживає в багатоквартирних будинках, не газифікованих природним газом і в яких відсутні або не функціонують системи централізованого теплопостачання, відпуск електричної енергії проводиться за тарифом, установленим для населення, яке проживає в житлових будинках (у тому числі в житлових будинках готельного типу та гуртожитках), обладнаних у встановленому порядку електроопалювальними установками (або електроопалювальними установками та кухонними електроплитами).

Підтвердження факту відсутності газифікації природним газом багатоквартирних будинків та відсутності або нефункціонування в зазначених будинках систем централізованого теплопостачання здійснюється на підставі акта, виданого державною інспекцією з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії.

Акт складається в довільній формі у чотирьох примірниках, один з яких надається відповідному ліцензіату, другий - Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям, третій - органу місцевого самоврядування, а четвертий - залишається у державній інспекції. Копію акта державна інспекція надає територіальному підрозділу НКРЕ у відповідному регіоні.

Положеннями ст.1 Закону України «Про архітектурну діяльність» наводиться визначення поняття проекту, а саме - це документація для будівництва об'єктів архітектури, що складається з креслень, графічних і текстових матеріалів, інженерних і кошторисних розрахунків, які визначають містобудівні, об'ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення, вартісні показники конкретного об'єкта архітектури, та відповідає вимогам державних стандартів, будівельних норм та правил, а також поняття об'єкту архітектурної діяльності (об'єкти архітектури) - це будинки і споруди житлово- цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплекси, об'єкти благоустрою та інше.

Відповідно до положень ст.4 цього Закону для створення об'єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає, зокрема, будівництво (нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт) та знесення об'єкта архітектури, архітектурно-будівельний контроль, технічний та авторський нагляди під час здійснення будівництва або зміни об'єкта містобудування та прийняття спорудженого об'єкта в експлуатацію.

Отже, за наявності проектної документації, відповідно до якої житловий будинок обладнаний стаціонарними електроустановками для приготування їжі, підігріву води, електроопалювання, такий будинок слід вважати обладнаним зазначеним електроустаткуванням в установленому порядку.

Відповідно до ст. 29 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон від 17 лютого 2011 року № 3038-VI) розроблення проектів (проектування) об'єктів архітектури здійснюється на підставі вихідних даних на проектування, до яких належать: містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування.

Технічні умови - комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам, зокрема щодо водо-, тепло-, енерго- і газопостачання, каналізації, радіофікації, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод, телефонізації, телекомунікації, диспетчеризації, пожежної та техногенної безпеки (ст.30 Закону від 17 лютого 2011 року № 3038-VI)

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що у разі встановлення додаткового електрообладнання, що призведе до збільшення потужності, за необхідності має бути проведено реконструкцію зовнішніх мереж інженерного забезпечення об'єкта архітектури, яка здійснюється за проектом, що розробляється за технічними умовами електропередавальною організацією.

Видача технічних умов здійснюється на зовнішнє енергозабезпечення об'єкта архітектури.

Факт виконання технічних умов та монтажних робіт, щодо будівництва об'єктів, які належать до I - III категорій складності, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації, щодо будівництва об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст.39 Закону від 17 лютого 2011 року № 3038-VI).

З технічного паспорта на квартиру НОМЕР_3 в житловому будинку АДРЕСА_1 власника ОСОБА_2 вбачається, що будинок обладнано електроплитою (а.с.17-18).

З матеріалів справи вбачається і це не заперечують сторони, технічне обслуговування будинку АДРЕСА_1 здійснює приватне підприємство «Альянс ГіС» згідно з договором від 01 лютого 2003 року № 14/03, балансоутримувачем цього будинку являється ПАТ «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» (а.с.80, 91, 132).

Відповідно до наданої управлінням житлово - комунального господарства департаменту розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради інформації роботи з розробки проектно-кошторисної документації на виконання робіт для збільшення потужності по надійності електропостачання не газифікованого будинку АДРЕСА_1 не виконувались та відповідно не проводилися роботи по реконструкції електричних інженерних мереж вищевказаного будинку. До департаменту розвитку житлово-комунального господарства ММР та до ПП «Альянс ГіС» звернень з боку мешканців вищевказаного будинку з цього приводу не надходило.(а.с.151).

Відсутність проектної документації на встановлення електричних плит та технічних умов на зовнішнє енергозабезпечення в квартирах вказаного будинку у балансоутримувача будинку підтверджується листом ПАТ«Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» за № 1/151 від 13 серпня 2015 року (а.с.132).

Отже, висновки суду щодо правомірності застосування відповідачем пільгового тарифу з посиланням на технічний паспорт квартири останньої, є такими, що не відповідають нормам закону.

Як в суді першої інстанції так і під час розгляду справи апеляційним судом відповідач не надала належних доказів, які б підтвердили обладнання квартири останньої у встановленому порядку електроопалювальними установками (або електроопалювальними установками та кухонною плитою) та не довела про право на сплату електричної енергії за тарифом, встановленим для будинків, які обладнані стаціонарними електричними плитами у встановленому законом порядку.

Враховуючи зазначене та вимоги закону, колегія суддів вважає, що рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам ст.ст.10,11,60,213,214 ЦПК України, ст.ст.714, 901 ЦК України, ст.ст. 3,26,27 Закону України «Про електроенергетику», Правилам користування електричною енергією для населення, Порядку застосування тарифів на електроенергію, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість зі сплати за спожиту електроенергію 1104 грн.61 коп.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» підлягають стягненню понесені останнім витрати по оплаті судового збору при звернення з позовною заявою в сумі 243 грн.60 коп. (а.с.1,2) та при подачі апеляційної скарги 121 грн.80 коп. (а.с.117).

Керуючись ст.ст.307,309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

Вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 червня 2015 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, яка проживає за адресою АДРЕСА_1, на користь публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованість за користування електроенергією в сумі 1104 гривні 61 копійку на розрахунковий рахунок № 60 в ОПЕРВ філії Донецьке ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 335106, , судовий збір в розмірі 365 гривень 40 копійок на розрахунковий рахунок № 260091242 у ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, .

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді А.В.Лоленко

О.О.Лісовий