Ухвала

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця Октябрського відділу Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Ткаченка Сергія Вікторовича за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаною скаргою, посилаючись на те, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зобов'язано зареєструвати в ПП БТІ «Інвентаризатор» за ним право власності на 8/25 та 6/25 часин у праві спільної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та 6/25 частин у праві спільної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_2. 14 лютого 2014 року він проінформував державного виконавця Октябрського відділу Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції (далі - Октябрський ВДВС Полтавського МУЮ) про те, що з 01 січня 2013 року виникли обставини, які унеможливлюють виконання рішення суду. Постановами від 14 серпня 2013 року та від 30 серпня 2013 року державний виконавець завершив виконавче провадження у зв'язку з перешкоджанням стягувача у проведенні виконавчих дій. Посилаючись на те, що він не перешкоджав у проведенні виконавчих дій, оскільки рішення суду виконати неможливо, скаржник просив вказати Октябрському ВДВС Полтавського МУЮ на помилковість винесення постанов від 14 серпня 2013 року та від 30 серпня 2013 року про завершення виконавчого провадження, а також вказати на необхідність закриття виконавчих проваджень по виконанню рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2012 року відповідно до поданих ним заяв від 14 лютого 2014 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року, у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Ткаченка С.В. відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення його скаргу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що стягувач, ОСОБА_3, перешкоджав державному виконавцю провести виконавчі дії, зокрема не надав доступ до житлового будинку техніку БТІ, про що державний виконавець склав відповідний акт, який стягувач підписав та не оскаржив. Тому, постанови про закриття виконавчого провадження у зв'язку з тим, що стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій є правомірними та скасуванню не підлягають.

Апеляційний суд погодився із мотивами та висновками районного суду, зазначивши при цьому, що обраний заявником спосіб захисту порушеного права не відповідає положенням ст. 16 ЦК України.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Судами встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зобов'язано зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на 8/25 та 6/25 часин у праві спільної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та 6/25 частин у праві спільної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_2.

13 серпня 2013 року державний виконавець Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ склав акт, в якому вказав на вчинення стягувачем дій щодо перешкоджання у проведенні виконавчих дій. Зазначений акт був підписаний стягувачем, ОСОБА_3

14 серпня 2013 року та 30 серпня 2013 року державний виконавець ухвалив постанови про завершення виконавчих проваджень з виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2012 року у зв'язку з перешкоджанням стягувача у проведенні виконавчих дій.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державної виконавчої служби, ОСОБА_3 посилався на те, що він не перешкоджав проведенню виконавчих дій, а лише повідомив державного виконавця про державну реєстрацію своїх частин житлових будинків і вважав, що рішення суду є виконаним, проте воно не виконано.

Апеляційний суд, залишаючи судове рішення першої інстанції без змін, повністю змінив мотиви цього рішення та вказав на те, що ОСОБА_3 обрав неналежний спосіб судового захисту, не звернувши уваги на таке.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Отже, висновок апеляційного суду про те, що заявник, який є стягувачем у виконавчому провадженні, обрав неналежний спосіб захисту порушеного права (ст. 16 ЦК України) є помилковим, оскільки у справі не вирішується спір про право, а оскаржуються дії/бездіяльність державного виконавця при виконанні судового рішення.

Таке право на захист заявнику передбачено у ст. 383 ЦПК України, а зміст рішення за скаргою визначено у ст. 387 ЦПК України, якою передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, апеляційний суд припустився порушень норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська