Справа № 505/3609/14-ц
Провадження № 2/505/35/2015
18.02.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області
повна назва суду
в складі: головуючого - судді Драгомерецької К. П при секретарі Марченко Н. Б.,
та адвоката (ів) представника громадськості
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Котовськ Одеської області
справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕЛЬТА БАНК"
Про стягнення заборгованості за кредитним договором
Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтрима просив їх задовольнити, в останнє судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просили суд відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування позиції посилались на те, що позивачем не доведено переходу права вимоги за кредитним договором, а, отже, вони є неналежними позивачами, крім того в судовому засіданні посилався на незаконність та безпідставність позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» в зв'язку із вимогами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» а також на виконання своїх зобов'язань перед позивачем, хоч і не в повному обсязі. В судове засідання 18.02.2015 р. ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає неявку відповідача у судове засідання неповажною, оскільки суд належним чином сповістив відповідача про явку до суду.
Згідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки у судове засідання відповідача, належним чином сповіщеного та який не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі наявних в справі доказів (ч. 4 ст. 169 ЦПК України), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову ПАТ "Дельта Банк", з огляду на наступне.
Зазначене підтверджується нотаріально посвідченою випискою з договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами від 08 грудня 2011 року, засвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий №2949, 2950.
Таким чином, на думку суду, банк довів належним чином факт переходу права вимоги за спірними договорами до ПАТ "Дельта Банк", з огляду на що набув право звернення до суду із вказаним позовом.
Відповідно до п. 1.2.2 договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту.
За п. 1.3.4 договору строк сплати процентів встановлено з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.
Згідно до п.5.5 договору банк має право у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій, строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій.
Відповідач ОСОБА_1 неодноразово, систематично не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов'язання, чим надав позивачу право вимагати дострокового погашення кредиту та проведення повного розрахунку з банком за користування кредитними коштами.
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.07.2008 року між позивачем та майновим поручителем ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, відповідно до якого він передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.
Зазначений предмети іпотеки належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Котовським міськвиконкомом 10.09.1997 року, зареєстрованого в КП "Котовське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" в кн.109, запис № 5993, реєстраційний № 23853336.
Відповідно до п.1.2 іпотечного договору від 17.07.2008 року , згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності, вартість предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1, становить 172002,00 гривень.
Таким чином, вартість нерухомого майна, за рахунок якого позивач просить задовольнити свої вимоги, не перевищує суми заборгованості, що виникла у відповідачів перед позивачем внаслідок невиконання позичальником кредитного договору.
Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як вбачається зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачам неодноразово надсилалася вимога про усунення порушень основного зобов'язання за кредитним договором та попередження про початок здійснення претензійно-позовної роботи рекомендованим листом з повідомленням.
Таким чином, оскільки грошове зобов'язання виконано відповідачем не було, він порушив вимоги ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Отже, враховуючи, що відповідач не виконав своє зобов'язання з повернення кредиту, суд дійшов висновку про обґрунтованість звернення позивача із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки.
За правилом ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Як вбачається з п. 2.1.1 іпотечних договорів у разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі.
Таким чином, звернувшись до суду із відповідною вимогою, позивачем обрано на свій розсуд спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, в судовому порядку, що не суперечить вимогам статей 37, 38 Закону України "Про іпотеку", у зв'язку із чим суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предметів іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1.
Згідно ст.11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.
При цьому, згідно з п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.
Таким чином, враховуючи, що на сьогоднішній день заборгованість за кредитом не погашена, іпотекодавець є особою, відмінною від позичальника (ОСОБА_2 виступає майновим поручителем), з огляду на що, суд вважає обґрунтованою вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Суд не погоджується з запереченнями представника відповідачів з посиланням на необхідність відмови в задоволенні позову з огляду на вимоги Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зважаючи на наступне.
Відповідно до змісту Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.
За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки вказаним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Разом із цим, судом встановлено сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому, задовольняючи позов, суд вважає необхідним вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що відповідає вимогам ст. 217 ЦПК України, яка надає суду право визначити порядок виконання рішення, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання.
Таким чином, вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними, обґрунтованими та такими, що необхідно задовольнити, однак саме стягнення повинно бути зупинено на час дії Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
У зв'язку із задоволенням позову підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідачів судових витрат у сумі 3178,62 гривень за сплачений судовий збір.
Керуючись ст. ст. 16, 526, 553, 554, 611, 1054 ЦК України, ст. ст. 11, 33, 37, 38 Закону України „Про іпотеку", ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -
Позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" судові витрати у розмірі 3178 (три тисячі сто сімдесят вісім) гривень 62 копійки.
Відстрочити виконання рішення суду, крім виконання рішення в частині стягнення судових витрат у розмірі 3178,62 грн., на час дії Закону України №1304-18 від 03.06.2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили протягом десяти днів з дня отримання відповідачем його копії та у випадку якщо ним не було подано до суду першої інстанції у встановлені ст. 228 ЦПК України строки заяви про його перегляд.
Суддя К.П. Драгомерецька