РІШЕННЯ

іменем України

23 грудня 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю: секретаря Іванової О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення не повернутої позики,

в с т а н о в и в:

03.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, а 13.03.2015 року та 23.04.2015 року - з уточненою позовною заявою, до ОСОБА_3 з вимогою: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 не повернуту позику у вигляді 6000 доларів США та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що 10.04.2014 року він надав позику ОСОБА_3 у виді 6000 доларів США строком на 20 днів, про що була складена розписка.

Після спливу цього строку ОСОБА_3 позику не повернув.

На неодноразові вимоги повернути позику ОСОБА_3 не реагує, тому він звернувся до суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 підтримали позовну заяву у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Крім того, представник позивача ОСОБА_2 наполягав на тому, що вимагається до стягнення не вартість позики в гривнях, а саме предмет позики у виді 6000 доларів США. Виходячи з ціни позову на час його подання, просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1% від 135240 грн. Повернення суми судового збору, що була переплачена при зверненні до суду позивач не вимагає.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав і пояснив, що дійсно у 2013 році позичав у ОСОБА_1 5000 доларів США з умовою повернення суми 6000 доларів США. 10.04.2014 року він дійсно підписав розписку про отримання позики 6000 доларів США, але в той день ніяких грошей він не отримував, а розписка була надана на підтвердження раніше взятих зобов'язань. В подальшому він частками повернув позивачеві 5000 доларів, але не звернув уваги на наявність розписки та не вимагав від ОСОБА_1 письмового підтвердження повернення позики.

Просив у позові відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

10.04.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, на підтвердження якого ОСОБА_3 склав розписку, де зазначив, що отримав від ОСОБА_1 в якості позики 6000 доларів США в день складання розписки. (а. с. 8, 103).

Між сторонами виник спір з приводу виконання відповідачем зобов'язання щодо повернення позики після пред'явлення до нього відповідної вимоги позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідністю зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у простій письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлене договором.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладенням договору позики 6000 доларів США від 10.04.2014 року, та наявності з боку відповідача ОСОБА_3 невиконаних зобовязань за вказаним договором.

Оскільки на підтвердження даного договору була складена розписка, відповідно до ч. 1 с. 1051 ЦК України, доводи відповідача про те, що позика була отримана у виді 5000 доларів США, тобто меншому розмірі ніж зазначено в розписці, а також доводи щодо повернення позики відповідачем, не можуть підтверджуватися показаннями свідків.

Таким чином, з підстав, передбачених ст. 1051 ЦК України, ст. 59 ЦПК України, показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 щодо обставин отримання та повернення позики ОСОБА_3 судом не беруться до уваги.

Будь-яких письмових доказів, які б спростовували зобовязання повернути отриману позику, відповідачем не надані.

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 стягнення не повернутої позики є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1% від ціни позову, визначеної під час подання уточненої позовної заяви, що складає 1352 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 не повернуту позику у вигляді 6000 (шести тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1352 (одну тисячу триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий: