Справа № 714/418/15-ц
Провадження № 2/714/199/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2015 р. Герцаївський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого-судді: Козловської Л.Д.

секретар: Овчар А.І.

за участю:

позивачки: ОСОБА_1

представника позивачки: ОСОБА_2

відповідачки: ОСОБА_3

представника відповідачки: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Герца цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Острицька сільська рада Герцаївського району Чернівецької області про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

07 травня 2015 позивач звернувся з вищезазначеним позовом з наступних підстав. 09 травня 2014 року помер її батько ОСОБА_5. По день смерті останній проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, у своєму домогосподарстві, яке станом на 1990-1991 роки відносилось до категорії робочих дворів. Після його смерті позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса, подавши оригінал заповіту №139 складеного ОСОБА_5 на її імя 31.08.2005 року, посвідчений секретарем виконкому Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, який станом на 03.06.2014 року ніким не змінений і не скасований, про що свідчить відмітка на зворотному боці заповіту. Нотаріусом їй розяснено, що вона має право лише на обовязкову частку у спадковому майні ОСОБА_5, оскільки ним 17.03.2006 року було укладено заповіт №114 на ОСОБА_3, посвідченого секретарем виконкому Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, яким заповів все своє майно відповідачці, а остання в свою чергу прийняла спадщину.

Позивачка не згідна із заповітом №114, оскільки до часу смерті заповідач був дієздатним, постійно був у русі, працював на городі, спілкувався з сусідами. Двічі на тиждень позивачка прибирала у домоволодінні заповідача, готувала їжу, прала, кожного дня спілкувалась з ним по телефону, який пояснював, що не бажає залишити комусь чужому своє нажите майно, особливо житловий будинок. Крім неї ніхто за ним не доглядав. Також стверджує, що заповіт №114 від 17.03.2006 року не був підписаний її батьком - ОСОБА_5 а іншою особою, не було його волі та бажання на складання такого заповіту та не зробив б ніколи таке розпорядження, у звязку з чим просить визнати даний заповіт недійсним.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позові та просила їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив призначити почеркознавчу експертизу.

Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті уклав на її імя заповіт, яким передав їй усе своє майно. Це було його бажанням та він усвідомлював значення своїх дій не момент його укладення. Не заперечувала відносно призначення почеркознавчої експертизи та просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідачки пояснив суду, що заповіт № 114 від 17.03.2006 року складений ОСОБА_5 з дотриманням вимог законодавства, який на момент смерті був дієздатний, працездатний, усвідомлював значення своїх дій та керував ними, його волевиявлення було вільним, відповідало його волі, та сумнівів що спадкодавець підписав заповіт у нього немає. У звязку з чим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог та не заперечував відносно призначення почеркознавчої експертизи.

Суддя, вислухавши, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та даючи законну та правову оцінку доказам по справі, дійшов висновку що слід відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

З матеріалів спадкової справи №1714/15 від 27.05.2015 року до майна померлого ОСОБА_5, встановлено, що останній, відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-МИ №130397 помер 09.05.2014 року. По день смерті проживав у своєму домогосподарстві №24 розташованого в с. Остриця Герцаївського району Чернівецької області. На час його смерті з ним проживала відповідачка. Позивачка має право на обовязкову частку у спадковому майні. Сторони у встановлений законом термін прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, який помер 09 травня 2014 року, за життя 31.08.2005 року уклав заповіт №139, підписаний секретарем виконкому Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, яким на випадок своєї смерті заповів позивачці ? частину житлового будинку та 0,10 га земельної ділянки для ведення особистого господарства.

ОСОБА_5, за життя, 17.03.2006 року уклав заповіт №114, посвідчений секретарем виконкому Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, який відповідно до відмітки на зворотному боці заповіту не змінений і не скасований, яким на випадок його смерті заповів ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, і взагалі все те на що після смерті буде мати право за законом.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про нотаріат" до нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів віднесено і посвідчення заповітів.

Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Відповідно до ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 якої визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Відповідно до положень ст.ст. 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

З положень ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, а також скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Відповідно до роз'яснень п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Під час розгляду справи позивачем було подано клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи, для з'ясування питань щодо належності підпису та рукописного тексту у заповіті від 17 березня 2006 року.

На виконання вимог ухвали від 25.05.2015 року про призначення та проведення почеркознавчої експертизи, до суду надійшов з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України висновок криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів за № 3344 від 05.11.2015 року, з якого вбачається, що підписи від імені ОСОБА_5, розташовані після слів «Підпис заповідача» на двох примірниках заповіту від його імені від 31.08.2005 року, розташовані в графі «Розписка про одержання оформленого документу» від №139 за 2005 рік в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Острицької сільської ради за 2005-2006 та розташовані в графі «Розписка про одержання оформленого документу» від №114 за 2006 рік в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Острицької сільської ради за 2006-2006, виконані однією особою, а саме ОСОБА_5.

Вказаний висновок суд оцінює його як належний та допустимий доказ, який будь-яких сумнівів у суду не викликає щодо його правильності та повноти дослідження з врахуванням при цьому всіх наданих сторонами доказів.

Як встановлено судом, при оформленні даного заповіту були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме: заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем ОСОБА_5 і при його складані та посвідченні дотримано таємницю заповіту, відповідно до ст. 1255 ЦК України. Даний заповіт, відповідно до вимог ст. 1251 ЦК України, було посвідчено секретарем виконкому Острицької сільської ради, на якого покладено обов'язки щодо вчинення нотаріальних дій.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що волевиявлення ОСОБА_5 на час підписання заповіту не було вільним і не відповідало його волі.

Підстави для визнання заповіту недійсним, передбачені ст.ст. 1257, 1247 ЦК України судом в судовому засіданні не встановлено та не підтверджено дані обставини і висновком експерта № 3344 від 05.11.2015 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено в судовому засіданні недійсність заповіту №114 від 17 березня 2006 року складеного ОСОБА_5 та посвідченого секретарем виконкому Острицької сільської ради, як із підстав підробки підпису від імені заповідача. За таких обставин, слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 1233-1236, 1247, 1251-1255, 1257 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 60, 84, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, Постановою Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Герцаївський районний суд Чернівецької області шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутніми при проголошенні рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: