Провадження № 2/752/714/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 серпня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарях Конельській А.С., Власенко Т.С., Бурлака Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Адміністрація Трусовського району м. Астрахань Астраханської області Російської Федерації, Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Державне казенне установа Астраханській області «Центр соціальної підтримки населення Трусовского району міста Астрахань» про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1, яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2, звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати за ОСОБА_2 право власності на майно, а саме - на ? частини двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, на ? частини однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2, на 1/2 частину будинку за адресою АДРЕСА_8, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги. За останніми уточненнями просила визнати за ОСОБА_2 право власності на майно у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, а саме - на ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_3, на ? частини квартири за адресою АДРЕСА_4, на 1/4 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_8 на ? частини земельної ділянки розміром 1250 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_8, на ? частини легкового автомобіля «АЗЛК 412», 1977 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1, на ? частини легкового автомобіля «АЗЛК 2140», 1986 року випуску, ДНЗ НОМЕР_2, на ? частини автомобільного причепу «СКИФ», 1983 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3, на ? частини металевого гаражу, який розташований за адресою АДРЕСА_9.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6, який є батьком ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина. 13.11.2010 року Позивач звернулась до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину, так як відповідачем ОСОБА_3 не надано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме: 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3, що за життя належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.07.2000 року, виданого Київською дистанцією цивільних споруд, квартиру за адресою АДРЕСА_5, що за життя належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності від 29.03.2004 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим А.І., ? частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_8 що за життя належала спадкодавцеві на підставі ухвали Броварського районного суду Київської області від 15.02.1999 року, земельної ділянки розміром 1250 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_8, що за життя належала спадкодавцеві на підставі ухвали Броварського районного суду Київської області від 15.02.1999 року, легкового автомобіля «АЗЛК 412», 1977 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1, легкового автомобіля «АЗЛК 2140», 1986 року випуску, ДНЗ НОМЕР_2, автомобільного причепу «СКИФ», 1983 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3, металевий гараж, який розташований за адресою АДРЕСА_9, що у м. Києві, тому просила визнати за нею вправо власності на спадкове майно у судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні проти позову заперечили, зазначили, що позивачем не доведено належними доказами факту батьківство ОСОБА_6 відносно ОСОБА_2 Зазначили, що рішенням Московського районного народного суду м. Києва від 16 липня 1990 року, що ніким не оскаржувалось у встановленому процесуальним законом порядку, ухвалено виключити із актового запису про народження ОСОБА_2 1979 року народження дані про батька ОСОБА_6, а тому ОСОБА_2 не є спадкоємицею померлого ОСОБА_6 у розумінні ст.1261 ЦК України. Крім того зауважили на відсутність у матеріалах справи відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 позов підтримали.

Третя особа Державна казенна установа Астраханської області «Центр соціальної підтримки населення Трусовського району м. Астрахань» позов підтримала, позов просила розглядати за відсутності їх представника.

Треті особи Головне управління юстиції у м.Києві, Друга Київська Державна Нотаріальна контора справі просили розглядати за їх відсутності.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є опікуном недієздатної ОСОБА_2, що підтверджується постановою адміністрації Трусовського району м. Астрахані №149 від 01.03.2000 року (а.с.196 т. 1).

ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства І групи, що підтверджується довідкою №1211772 від 28.06.2004 року, виданою Міністерством праці і соціального розвиту РФ м. Астрахань.

ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 01.10.1981 року Ленінським ВЗАЦС м. Миколаєва. Відповідно до свідоцтва про народження батьком зазначено ОСОБА_6, матір'ю - ОСОБА_9.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 07.09.2010 року відділом реєстрації смерті у м. Києві. ( а.с.158 т. 1).

15.09.2010 року до Другої київської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6

27.11.2010 року до Другої київської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6

15.09.2010 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 81/2013 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6, копія якої витребувана судом (а.с.156-233 т.1).

За життя ОСОБА_6 був власником 50/100 частин квартири АДРЕСА_6, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 11 липня 2000 року Київською дистанцією цивільних споруд.

Крім того, ОСОБА_6 належала квартира АДРЕСА_7, на підставі свідоцтва, виданого 29.03.2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І.А. за реєстровим номером 1572.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1296 ЦПК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних д нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Судом встановлено, що листом №Л-2898 від 14.07.2011 року Головного управління юстиції Міністерства юстиції України (а. с. 8-9 т. 1), позивачу роз'яснено необхідність особистого звернення для отримання свідоцтва на спадщину.

Судом також встановлено, що листом №4995/02-14 від 13.11.2010 року завідувач Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. повідомив ОСОБА_1 про необхідність звернутися до нотаріальної контори з питань оформлення спадщини, та надати необхідні документи згідно переліку (а.с. 186 т.1 ).

Судом достовірно встановлено, що постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори не виносилась.

Відповідно до п.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що рішенням Московського районного народного суду м. Києва від 16.07.1990 року зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено. Виключено із актового запису про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, виданої 01.10.1981 року Ленінським ЗАЦС м. Миколаєва за №12-С дані про батька ОСОБА_6 (а.с.66-67 т. 2).

Судом встановлено, що ухвалою Київського міського суду від 06.03.1991 року у справі №2-1593/90 відхилена касаційна скарга ОСОБА_6 і касаційний протест прокурора Московського району м. Києва залишені без задоволення, а рішення Московського районного народного суду м. Києва від 29.12.1990 р. про визнання факту батьківства ОСОБА_6 відносно ОСОБА_2, залишено без змін. Відповідно до листа Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2013 року матеріали цивільної справи №2-1593/90 непоправно знищені відповідно до акту від 08.08.2013 року.

Таким чином, суд надходить до висновку про те, що існування двох взаємовиключних судових рішень, постановлених за наслідками розгляду судових спорів щодо факту батьківства померлого ОСОБА_6 відносно ОСОБА_2, не може розцінюватись як безумовний та категоричний доказ факту батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_2, внаслідок чого суд надходить до висновку про те, що позивачем не доведено належними доказами факту батьківства ОСОБА_6 відносно ОСОБА_2, та тієї обставини, що ОСОБА_2 є спадкоємицею померлого ОСОБА_6 у розумінні ст.1261 ЦК України.

Крім того, суд зазначає, що документи, які б давали суду можливість встановити обставини щодо підстав набуття ОСОБА_6 у власність земельної ділянки, житлового будинку, автомобілів, автомобільного причепу та гаражу в матеріалах справи відсутні, доказів в розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України позивачем не надано, при цьому суд зазначає, що особам, які брали участь у справі роз'яснювались процесуальні права, передбачені ст.ст. 27, 31 ЦПК України, однак правом на звернення до суду з клопотанням про витребування саме вказаних доказів позивач не скористалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_1, що діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Адміністрація Трусовського району м. Астрахань Астраханської області Російської Федерації, Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Державне казенне установа Астраханській області «Центр соціальної підтримки населення Трусовского району міста Астрахань» про визнання права власності на спадкове майно, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя