Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

судді Наумова С.В.

при секретарі Слакві -Марчук Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду з позовом до Комунального закладу «Рівненська обласна дитяча лікарня» - далі (РОДЛ) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Просить суд поновити її на посаді клінічного провізора комунального закладу «Рівненська обласна дитяча лікарня» з 01.09.2015р. Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2015 року по день ухвалення рішення судом. В частині поновлення на посаді та стягнення середнього за один місяць допустити рішення суду до негайного виконання.

Позивач в обґрунтування своїх вимог в позові зазначила, що на підставі наказу № 92-к від 01.01.2007 року з 01.08.2007 року після навчання у Тернопільському державному медичному інституті була прийнята на роботу в Рівненську обласну дитячу лікарню на посаду провізора-інтерна за спеціальністю «Клінічна фармація».

З 01.08.2008 року згідно із наказом №75-к від 30.07.2008 року була переведена на посаду клінічного провізора. Наказом № 95-з від 01.07.2013 року назву медичного закладу змінено на «Комунальний заклад «Рівненська обласна дитяча лікарня».

21 січня 2015 року Рівненська обласна рада прийняла рішення №1424, яким встановлювалось до 01 квітня 2015 року головним розпорядникам коштів обласного бюджету забезпечити скорочення не менше як 3% штатної чисельності працівників. На виконання рішення Рівненської обласної ради №1424 від 21.01.2015року (яке вже було виконане до 01.04.2015 року) було видано наказ про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників, згідно із яким з 01.09.2015 року підлягало скороченню дві посади, в т.ч і посада, яку вона займала - клінічного провізора. З наказом була ознайомлена під розпис 24.06.2015 року.

Вважає, що Наказ №133-к від 31.08.2015 року про її звільнення із займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України є незаконним та підлягає до скасуванню з причин недотримання роботодавцем положень ст.42 КЗпП України. Зокрема зазначає, що вона володіла переважним правом на залишення на роботі маючи більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

Позивачка вказує на те, що у Рівненській обласній дитячій лікарні роботу клінічного провізора виконує медсестра та інша особа, прийнята за цивільно-правовою угодою.

Зазначила, що при її скороченні не була отримана попередня згода профкому у відповідності до ст.43 КЗпП та при звільненні не виплачені всі розрахункові кошти, що на її думку підтверджується долученими до справи виписками по її картці/рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали в повному обсязі, також надали суду свої додаткові пояснення.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила вимоги позивача, вважає, що звільнення ОСОБА_1 є правомірним.

В судовому засіданні було подане заперечення представником відповідача, в якому він не визнає позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та безпідставними і просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши позивача та представників сторін, дослідивши надані ними письмові докази та надавши їм належну оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до КЗ «Рівненська обласна дитяча лікарня», не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді клінічного провізора у комунальному закладі «Рівненська обласна дитяча лікарня» з 30 липня 2008 року по 31 серпня 2015 року, що підтверджується записами трудової книжки та не заперечується відповідачем.

На виконання рішення позачергової тридцятої сесії Рівненської обласної ради від 21 січня 2015 року «Про скорочення штатної чисельності працівників бюджетної сфери» №1424, керівникам бюджетних установ до 1 квітня 2015 року, вказано про необхідність забезпечити скорочення не менше ніж 3 % штатної чисельності працівників в першу чергу адміністративно-управлінського персоналу.

Штатна чисельність працівників комунального закладу «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради станом на 01.01.2015 р. становила 951 штатна одиниця, що підтверджено штатним розписом комунального закладу.

Наказом головного лікаря від 03.02.2015 р. №17-з внесено зміни в штатний розпис КЗ «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради та станом на 06.04.2015 року скорочено 34 штатні одиниці з дотриманням процедури скорочення згідно чинного законодавства України.

У зв'язку із виробничою необхідністю 2 штатні одиниці було скорочено до кінця 2015 року, про що повідомлено листами Рівненську обласну раду та управління охорони здоров'я Рівненської обласної державної адміністрації.

Наказом головного лікаря від 23 червня 2015 року № 113-з внесено зміни в штатний розпис та скорочено 2 штатні одиниці, однією з яких і є посада клінічного провізора яку займала позивач ОСОБА_1.

З наказом головного лікаря КЗ «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради від 23 червня 2015 року № 113-з «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників», клінічний провізор ОСОБА_1 ознайомлена 24 червня 2015 року.

26 червня 2015 року начальником відділу кадрів Волошенюк І.М. надано особисто письмове попередження (за підписом керівника закладу) клінічному провізору ОСОБА_1, відповідно до ст.49-2 КЗпП України про майбутнє вивільнення з посади згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України з 01 вересня 2015 року, про що свідчить запис - «Ознайомлена» та підпис ОСОБА_1.

З наданих відповідачем до суду доказів слідує, що посада клінічного провізора була введена у штат РОДЛ замість посади лікаря-інтерна в зв'язку з виробничою необхідністю з дозволу МОЗ України на 2008 рік на клопотання начальника УОЗ Рівненської області Ковальова В.А., що підтверджується листом від 15.07.08 №10.03.67/1211.

З метою забезпечення діяльності госпрозрахункової аптеки, яка діє при РОДЛ був виданий наказ головного лікаря РОДЛ № 22-з від 03 лютого 2015 року «Про порядок обліку лікарських засобів та виробів медичного призначення, здійснення вхідного та вихідного контролю їх якості в КЗ «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради».

Як слідує з наданого до суду Наказу відповідальною особою в закладі за ведення обліку лікарських засобів та виробів медичного призначення, здійснення вхідного та вихідного контролю їх якості, призначено провізора лікарні ОСОБА_6.

Цим же наказом п.3. призначено відповідальними за облік, вхідний і вихідний контроль якості лікарських засобів та розхідних матеріалів, що надходять у відділення старших медсестер відділень лікарні згідно переліку 24 особи. На старшу медсестру отоларингологічного відділення ОСОБА_7 покладено виконання обов'язків провізора у випадку його відсутності. У відповідності до п 4. Цього ж наказу старша медсестра отоларингологічного відділення ОСОБА_7 включена до складу комісії з утилізації та знищення неякісних лікарських засобів.

На вимогу суду відповідачем було надано виписки з кадрових наказів за період часу від 26 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року, про прийняття, переміщення та звільнення працівників лікарні. Із досліджених кадрових наказів слідує, що за період часу від 26 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року в лікарні була вакантною одна посада молодшої медичної сестри відділення. Відповідачем не пропонувалась вказана посада для позивачки як пропозиція працевлаштування у цьому ж медичному закладі.

У судовому засіданні позивач, наголосила, що вона відмовляється від названої вище посади, оскільки така посада не відповідає її фаху та отриманій вищій медичній освіті.

Відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено наданими до суду письмовими доказами при проведенні процедури скорочення посади клінічного провізора, яку займала ОСОБА_1. РОДЛ були дотримані всі вимоги наведеної норми щодо строків попередження та ознайомлення з наказом.

Судом також не встановлено незаконності у діях відповідача, щодо видання наказу головного лікаря комунального закладу «Рівненська обласна дитяча лікарня» від 23 червня 2015 року № 113-з «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників».

Суд відхиляє доводи позивачки про те, що - в порушення її законних прав на працю РОДЛ не запропонувала їй посаду провізора чи іншу вакантну посаду, зокрема молодшої медичної сестри яка була вакантною на той час. Суд також вважає недоведеними та необґрунтованими свідчення позивачки про те, що роботу провізора виконує старша медсестра ОСОБА_7

Як вбачається з наданих суду письмових доказів, посада провізора у КЗ «Рівненська обласна дитяча лікарня» зайнята основним працівником, провізором ОСОБА_8, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. На період такої відпустки з громадянином ОСОБА_6 був укладений строковий трудовий договір від 01 жовтня 2010 року, з подальшим його продовженням у відповідності до наказів головного лікаря РОДЛ. 03 серпня 2015 року наказом головного лікаря РОДЛ № 118-к продовжено термін роботи на посаді провізора загально - лікарського персоналу тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною до 4-х років основного працівника ОСОБА_8 .

Така позиція суду ґрунтується на роз»ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду від 06 листопада 1992 року № 9 „Про практику судами трудових спорів, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Звільнення за п.1 ст.40 КЗпП допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Пропозиція щодо зайняття іншої посади, виконання іншої роботи має надійти працівникові одночасно із попередженням про звільнення, тобто за 2 місяці до запланованого звільнення. Питання переводу працівників на іншу посаду є компетенцією власника або уповноваженого ним органу. Суди не повинні входити в обговорення питання доцільності проведення такої перестановки (перегрупування). Переважне право залишитися на роботі з'ясовується у разі проведення звільнення працівників і не стосується випадків переведення працівників за їх згодою власником чи уповноваженим ним органом в межах підприємства, установи, організації (ухвала ВССЦК від 09.04.2014 р. у справі № 6-5269св146). Крім того, сам по собі факт наявності вакантних посад на підприємстві не свідчить про можливість зайняття їх особою, яку звільняють.

Позивач в обґрунтування своїх доводів вказувала, що вона мала переважне право на залишення на роботі при скороченні. Та звільнивши її, відповідач не виконав вимоги законодавства про працю, щодо преважного залишення на роботі саме її при скороченні.

Проте, зважаючи на надані докази, з такими доводами суд не може погодитись виходячи з наступного.

За правилами ст.42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право залишитися на роботі надається працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Вирішення питання щодо того, хто із працівників має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, - сфера компетенції роботодавця. Його завдання - переконливо довести у разі виникнення спору у суді, за якими критеріями ним було надано перевагу тому чи іншому працівникові.

При скороченні посади клінічного провізора, вказана посада була лише одна в штаті персоналу РОДЛ .

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівників перевага в залишенні на роботі віддається тим, хто має більше (за посадою або професією) переваг, визначених частиною другою ст.42 КЗпП та іншими законодавчими актами (особи, постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліди, ветерани праці, молодь з першим робочим місцем і т.д.).

Проте, оскільки посада, яка підлягає виключенню зі штатного розпису, єдина, то, відповідно, і конкурувати працівникові на умовах, визначених ст.42 КЗпП, нема з ким.

За таких обставин суд вважає безпідставними доводи позивачки щодо залишення її на роботі, зважаючи на переважне право.

На вимогу суду відповідачем надано довідку про те, що ОСОБА_1 не була членом профспілкової організації РОДЛ та не сплачувала профспілкові внески. Також, надана копія витягу з протоколу засідання профспілкового комітету РОДЛ від 10 серпня 2015 року про надання згоди на скорочення ОСОБА_1.

Наведене спростовує покликання позивача в судовому засіданні, що вона була членом профспілки та сплачувала внески, відповідно була звільнена з роботи незаконно в тому числі без одержання попередньої згоди профкому.

При звільненні ОСОБА_1 були виплачені належні останній грошові кошти в розмірі 5281,38 гривень, з них розрахункові - 2085,30 грн., вихідна допомога - 2370,50 грн, індексація доходів за липень - 319,86 грн. індексація доходів за серпень - 505,77 гривні, що стверджується відповідною довідкою відповідача від 16.12.2015 року.

Тому, покликання ОСОБА_1 на виписки по картці/рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» на ніби то отримані менші розрахункові кошти при звільненні, не заслуговують на увагу суду.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення, для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Проаналізувавши зазначені вище норми закону та надані сторонами докази у їх сукупності, оцінивши їх з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, щодо його незаконного звільнення.

Судові витрати - які складаються із судового збору, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави.

Заявлені позивачем ОСОБА_1 до стягнення судові витрати на правову допомогу в сумі 1600 грн. підлягають віднесенню за її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,60,88,212,213,215,218 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Комунального закладу «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити повністю.

Судові витрати які складаються із судового збору компенсувати за рахунок держави.

Понесені (заявлені) позивачем ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в сумі 1600 грн. віднести за її рахунок.

З повним текстом рішення суду, сторони можуть ознайомитись та отримати копію рішення в Рівненському міському суді 29 грудня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненськи міський суд. Особи які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського міського суду С.В. Наумов