АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №655/745/15-ц Головуючий в І інстанції Посунько Г.А.
Номер провадження №22-ц/791/3397/15 Доповідач: Капітан І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» на рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» про повернення земельних ділянок та відшкодування збитків, заподіяних внаслідок тимчасового зайняття земельних ділянок,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що їм на праві власності належать земельні ділянки площею 3,99 га та 7,96 га відповідно, розташовані на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області. 01 лютого 2003 року між позивачами та відповідачем по справі було укладено договори оренди зазначених земельних ділянок, а 05 грудня 2006 року - додаткові угоди до договорів оренди, якими сторони продовжили строк дії договорів до 01 лютого 2013 року. Оскільки по закінченню строку дії договорів Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» (далі - Товариство) відмовляється повертати їм земельні ділянки та продовжує ними користуватися без належних правових підстав, чим завдає збитки у вигляді недоотриманого прибутку, позивачі, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили суд зобовязати Товариство повернути належні їм земельні ділянки та стягнути з Товариства збитки, заподіяні внаслідок тимчасового зайняття земельних ділянок, на користь ОСОБА_5 - 43 225,40 грн., на користь ОСОБА_6 - 86 234,14 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено. Вирішено:

- зобов'язати Товариство повернути ОСОБА_5 земельну ділянку площею 3,99 га., розташовану на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер :05:024:00415;

- стягнути з Товариства з на користь ОСОБА_5 збитки, заподіяні внаслідок тимчасового зайняття земельної ділянки, в сумі 43 225,40 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 432,25 грн., всього - 43 657,65 грн.;

- зобов'язати Товариство повернути ОСОБА_6 земельну ділянку площею 7,96 га., розташовану на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер :05:024:00414;

- стягнути з Товариства на користь ОСОБА_6 збитки, заподіяні внаслідок тимчасового зайняття земельної ділянки, в сумі 86 234,14 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 862,35 грн., всього - 87 096,49 грн.

В апеляційній скарзі Товариство, вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з Товариства виплату компенсації за використання земельної ділянки площею 3,99 га, що належить ОСОБА_5, в розмірі орендної плати в сумі 6 576,71 грн. та за використання земельної ділянки, що належить ОСОБА_6, в розмірі орендної плати в сумі 13 153,46 грн.

В письмових запереченнях позивачі, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просять скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобовязання Товариства повернути позивачам належні їм земельні ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що після закінчення строку дії договору оренди повернення орендодавцям земельних ділянок є обовязком орендаря.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,99 га., розташована на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер :05:024:00415, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС №040697 від 08 лютого 2002 року (а.с.7).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС №040696, виданого 08 лютого 2002 року Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області, ОСОБА_6 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 7,96 га., розташована на території Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер :05:024:00414 (а.с.6).

01 лютого 2003 року між сторонами укладено договори оренди зазначених вище земельних ділянок, відповідно до яких позивачі передали належні їм земельні ділянки в оренду Товариству на строк п'ять років для вирощування сільськогосподарських культур (а.с.82,83).

05 грудня 2006 року між позивачами та Товариством були укладені додаткові угоди до зазначених договорів оренди земельних ділянок, якими було продовжено строк дії основного договору оренди до десяти років - до 01 лютого 2013 року (а.с.10,11).

По закінченню строку дії договорів оренди сторони не вирішували питання про їх продовження або поновлення в порядку, встановленому чинним законодавством.

Під час розгляду справи сторони не заперечували, що спірні земельні ділянки після закінчення дії договорів оренди і до теперішнього часу продовжують знаходитися в користуванні Товариства, яке здійснює на них сільськогосподарські роботи, оброблює їх та зрощує на них сільськогосподарські культури. Таке використання земельних ділянок Товариством здійснювалось за згодою позивачів, за що останні отримували відповідну грошову компенсацію по 2014 рік включно.

З довідок №254, 255, виданих 11 червня 2015 року Великоблаговіщенською сільською радою Горностаївського району Херсонської області, вбачається, що належні позивачам земельні ділянки засіяні соєю (а.с.12). Даний факт Товариством не заперечується.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зверталися до директора Товариства з письмовою вимогою не перешкоджати їм, як власникам земельних ділянок, зібрати врожай на цих ділянках з компенсацією понесених Товариством витрат під час вирощування сої на їх земельних ділянках (а.с.13,14).

Відповідно до ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Законом України «Про оренду землі».

Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно ч.1 ст.34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Оскільки обставини, встановлені судом першої інстанції під час розгляду справи, підтверджують, що в порушення норм чинного законодавства Товариство після закінчення строку дії договорів оренди продовжує обробляти та засівати сільськогосподарськими культурами належні позивачам земельні ділянки без будь-яких на те правових підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобовязання Товариства повернути позивачам належні їм земельні ділянки.

Посилання Товариства на неможливість фактичної передачі земельних ділянок позивачам, оскільки належні їм земельні ділянки знаходяться у цілісному масиві поля і без вирішення позивачами питання про встановлення межових знаків в натурі (на місцевості) даних ділянок Товариство змушене засівати все поле, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки під час виготовлення державних актів на спірні земельні ділянки було здійснено встановлення їх меж в натурі у відповідності до п.1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, чинної на час видачі державних актів (а.с.6,7,8,9), тому твердження Товариства не звільняє останнього від передбаченого законодавством обовязку повернути орендодавцям земельні ділянки після закінчення дії договорів оренди.

Проте колегія суддів вважає, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства суми збитків, заподіяних внаслідок тимчасового зайняття земельних ділянок, постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення в цій частині нового рішення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обовязок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, на підставі яких предявлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ними отримані при належному виконанні зобовязання, а також для вжиття передбачених Цивільним Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Тобто позивачі повинні довести, що вони могли і повинні були отримати визначені ними доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила їх отримати прибуток.

В обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення з Товариства збитків, заподіяних тимчасовим зайняттям їх земельних ділянок, позивачі посилалися на те, що внаслідок зайняття земельних ділянок відповідачем (засівання соєю) вони не мали можливості їх обробляти та провести заплановані посіви сої, у звязку з чим ними не отримано прибуток, який згідно розрахунку, проведеного Горностаївською районною державною адміністрацією Херсонської області у відповідності до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284, складає загальну суму 129 459,54 грн.

В обґрунтування своїх вимог про стягнення збитків позивачі надали: акт Горностаївської районної державної адміністрації Херсонської області від 12 жовтня 2015 року про визначення розміру збитків заподіяних тимчасовим зайняттям земельних ділянок землевласникам ОСОБА_5 та ОСОБА_6; довідка Управління агропромисловго розвитку Горностаївської районної державної адміністрації Херсонської області від 06 жовтня 2015 року про середню очікувану собівартість 1 тонни сої по господарському району у 2015 році; довідка Головного управління статистики у Херсонській області щодо середньої ціни реалізації сої по всіх каналах продажу за січень-липень та січень-серпень 2015 року по Херсонській області вцілому та Горностаївському району; довідки Великоблаговіщенської сільської ради Горностаївського району Херсонської області від 25 вересня 2015 року про те, що належні позивачам земельні ділянки засіяні Товариством культурою сої (а.с.68,69,70,71,72,73).

Як вбачається з вищезазначених документів, вони констатують середню ціну сільськогосподарської культури сої у 2015 році. Будь-яких доказів (договорів, контрактів на покупку врожаю тощо) в підтвердження того, що можливий урожай сої може бути реалізований за цінами, зазначеними позивачами, матеріали справи не містять. Позивачами не доведена реальність намірів та можливість реального отримання заявлених в позові сум в якості прибутку. Розрахунки упущеної вигоди позивачів є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними фактами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який могли б і повинні були отримати позивачі, якби відповідач не здійснював протиправні дії.

Враховуючи зазначене вище, а також те, що позивачі не довели можливість вирощувати саме сою та реальність своїх намірів, та не здійснили реальні дії, які б виразили їх намір вирощувати сою та одержати прибуток, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в зазначеній частині є необґрунтованими, та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, і тому задоволенню не підлягають.

У звязку з тим, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог немайнового характеру постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зазначеній частині доводи апеляційної скарги до уваги не приймаються як такі, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Товариства на користь позивачів судових витрат змінити, зменшити їх розмір до 243,60 грн., і - з позивачів на користь Товариства стягнути витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги по 498,86 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» задовольнити частково.

Рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок тимчасового зайняття земельних ділянок, стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» на користь ОСОБА_5 збитків, заподіяних внаслідок тимчасового зайняття земельної ділянки, в сумі 43 225,40 грн. та загальної суми 43657,65 грн., стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» на користь ОСОБА_6 збитків, заподіяних внаслідок тимчасового зайняття земельної ділянки, в сумі 86 234,14 грн. та загальної суми 87 096,49 грн. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6відмовити.

Це ж рішення в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» на користь ОСОБА_5 витрат по сплаті судового збору в розмірі 432,25 грн. змінити, зменшити вказаний розмір до 243,60 грн.

Це ж рішення в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» на користь ОСОБА_6 витрат по сплаті судового збору в розмірі 862,35 грн. змінити, зменшити вказаний розмір до 243,60 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» витрати зі сплати судового збору при подачі апеляційної скарги по 498,86 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий І.А.Капітан

Судді: А.Г.Колісниченко

ОСОБА_3