Справа № 152/251/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 лютого 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Мазур В.А.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті в м. Шаргороді в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

16.02.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16.11.1993 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею та знаходяться на її утриманні.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання кожної дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що відповідач матеріальну допомогу надає рідко і не в такому розмірі, як того вимагають інтереси дітей. Відповідач працює в ПП «Золотий Колос», має змогу сплачувати аліменти, проте заробіток залишає на свої потреби, тобто ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 зменшила позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей щомісячно у розмірі 1/3 частки від всіх видів його доходу, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Суду пояснила, що дітей утримує сама, без участі відповідача, який добровільно коштів на їх утримання не надає, хоча вони проживають у спільному будинку, мають підсобне господарство, зокрема, вона утримує корів та свиней, а відповідач - коней, доходи від ведення підсобного господарства кожен з них витрачає окремо. Ухилення відповідача від утримання дітей ставить її у скрутне матеріальне становище. Відповідач працездатний, має регулярний дохід у вигляді заробітної плати, тому має змогу та повинен утримувати синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Вона працює, отримує в середньому 1500-2000 грн. на місяць, з яких на свої потреби витрачає приблизно 200-300 грн. на місяць, а решту - на утримання дітей, проте, цих коштів не вистачає, що змусило її звернутися з позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов, з врахуванням зменшених позивачкою позовних вимог, визнав. Суду пояснив, що працює підсобним робочим в ПП «Золотий Колос» , має постійний дохід у вигляді заробітної плати, тому згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від заробітку. Він здоровий, працездатний, непрацездатних осіб на утриманні не має. Щомісячно коштів дружині на утримання дітей він дійсно не надає, проте, доходи від ведення підсобного господарства інколи надає дітям.

Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.11.1993 року (а.с.10).

Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких в свідоцтвах про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (а.с.5, 7).

Діти сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають з матір'ю та батьком, але знаходяться на утриманні матері, що вбачається із довідки, виданої Михайлівською сільською радою від 11.02.2015 року за №171 (а.с.9).

Відповідач добровільно щомісячно коштів на утримання дітей не надає проте, інколи надає кошти, які отримує від ведення підсобного господарства, що вбачається в судовому засіданні із пояснень відповідача, та не заперечується позивачкою.

Також, судом встановлено, виходячи із пояснень в судовому засіданні відповідача, що він здоровий, працездатний, працює підсобним робочим в ПП «Золотий Колос», отримує заробітну плату, що також підтверджується довідкою ПП від 11.02.2015 року за №16 (а.с.8), з якої вбачається, що його заробіток на місяць в середньому складає 1200 грн. Вказані обставини не заперечуються позивачкою.

Крім того, з пояснень в судовому засіданні відповідача вбачається, що він не має на утриманні інших непрацездатних осіб.

Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дітей, тобто може надавати допомогу на їх утримання, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні та досліджених у справі доказів, більший обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дітей, покладено на позивачку, що ставить позивачку в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 180-183, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов, з врахуванням зменшення позовних вимог, підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка в судовому засіданні зменшила позовні вимоги і наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення щомісячно аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, з часу звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дітей, без належної участі відповідача, який від матеріального утримання дітей ухиляється, хоча відповідач є працездатним, працює та має постійний заробіток.

Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дітей.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дітей і більший обсяг обов'язків по їх утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов підлягає задоволенню.

При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, оскільки відповідач має постійний заробіток (дохід), так як судом встановлено, що останній працює підсобним робочим в ПП «Золотий Колос».

До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача на утримання дітей, слід визначити у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 16.02.2015 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дітьми повноліття.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мали б тоді, коли б утримувалися обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей і звільнить позивачку та відповідача в наступному від повторного звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі збільшення чи зменшення розміру заробітку (доходу) платника аліментів і, таким чином, забезпечить отримання дітьми сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст. 180-183, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та жителя АДРЕСА_1, працюючого підсобним робочим в ПП «Золотий Колос» с. Михайлівка, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 16.02.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок в дохід держави (рахунок №0687).

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя