АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/5405/15 Головуючий 1 інстанції
Справа № 635/5823/13-ц ОСОБА_1
Категорія: земельні Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Костенко Т.М.,

ОСОБА_2А,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа : Височанська селищна рада Харківського району Харківської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

21.06.2013 року позивач звернувсь до суду з позовом в якому просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування земельною ділянкою, розташованою по вул. Леніна 45-А с. Високий Харківського району Харківської області , шляхом зобов»язання відповідача перенести огорожу відповідно до меж земельної ділянки, визначеної у державному акті на право власності на вказану земельну ділянку , технічного паспорту на домоволодіння та плану закріплення вказаної земельної ділянки. Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, розмір якої визначає у 10 000,00 грн. та судові витрати у справі.

Вказані вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 09 листопада 1994 року, він є власником житлового будинку за адресою: с. Високий Харківського району Харківської області, вул. Леніна, 45-А. Також, на його ім»я виданий державний акт на право власності на землю серії ХР №25-65-19350, відповідно до якого йому передано у власність земельну ділянку за вищевказаною адресою площею 0,1061 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Позивач зазначає, що належна йому земельна ділянка межує з земельною ділянкою за адресою: с. Високий Харківського району Харківської області, вул. Леніна, 45, що належить відповідачу ОСОБА_4 На межі зазначених земельних ділянок ним було встановлено паркан.

Позивач також зазначає, що належна йому земельна ділянка має таку конфігурацію, при якій ширина в'їзду (проходу) для житлового будинку становить 3,50 метрів та це мінімально допустима ширина, відповідно до правил пожежної безпеки.

Як на підставу вказаних вимог позивач , з посиланням на вимоги ст.ст. 91, 96, 152 Земельного Кодексу України ст. 6 Закону України «Про пожежну безпеку», зазначає, що після придбання відповідачем земельної ділянки наприкінці 2011 року, вона самовільно перенесла встановлений ним паркан у бік його земельної ділянки таким чином, що ширина в'їзду до його будинку тепер становить 2,60 метрів, а на місці, де був паркан, відповідачем посаджені дерева, тобто нею самовільно захоплено частину існуючого проїзду до його житлового будинку, який є частиною належної йому земельної ділянки. Позивач зазначає, що відповідно до протипожежних вимог містобудування, планування і забудови міських та сільських поселень ДБН 360-92, затверджених Наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, відстань від краю проїзду до стін будинку, як правило, слід приймати 5-8 метрів для будинків до 9 поверхів і 8-10 метрів для будинків 9 поверхів і більше. Ширина проїзду повинна бути не менше 3,5 метрів. У зоні між будинками і проїздами, а також на відстані 1,5 метрів від проїзду з протилежного боку будинку, не допускається розміщення огорож, повітряних ліній електропередач і рядкового насадження дерев, однак на його вимоги про відновлення меж та перенесення паркану на попереднє місце , відповідач не реагує або грубо відмовляє.

Як на підставу стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, позивач зазначає, що пересунувши паркан в бік його земельної ділянки та самовільно захопивши частину його земельної ділянки, відповідач порушила його права як власника земельної ділянки, правила пожежної безпеки, чим поставила його життя під загрозу та її відмова в грубій формі відновити межі, спричиняють йому моральні страждання (т.1 а.с.1-5).

Відповідач позовні вимоги позивача не визнала та 09.09.2013 року подала до суду письмові заперечення, в яких просила відмовити позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог. Свої заперечення обгрунтовувала тим ,що огорожа між її земельною ділянкою та земельною ділянкою позивача знаходиться не на границі меж вказаних земельних ділянок , а на її території та ніяких самовільних дій вона не вчиняла та огорожу позивача не переносила. Проїзд до будинку позивача з боку її земельної ділянки обмежує газовий трубопровід позивача на металевих опорах висотою приблизно 2,5 м, а не огорожа, так як вона розташована перед газопроводом та ніяких переговорів позивач з нею не вів та грубих висловів з її боку на його адресу не було ( т.1 а.с.41-42).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 червня 2015 року в задоволенні вказаних позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду та висновки судової експертизи, як недостовірні , повернувши йому грошові кошти за неналежно виконану роботу, зобов»язавши виконавців робіт провести повторну експертизу, провести нові слухання у новому складі, зобов»язати органи місцевого самоврядування провести процедуру погодження меж між власниками суміжних земельних ділянок і внести відповідні зміни в технічну документацію на земельні ділянки, розташовані за вказаними адресами, з урахуванням позовних вимог та прав попереднього користувача. Зобов»язати власників земельної ділянки по вул. Леніна 45 перенести паркан в зоні конфлікту своїм коштом, у відповідності з погодженими межами, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, неповне з»ясування судом обставин, які мають значення для справи.

Позивач зазначає, що при ухваленні рішення суд не взяв до уваги той факт, що відповідач в судовому засіданні визнала факт перенесення паркану та вказане підтверджується поясненнями ОСОБА_5. Позивач також вважає недостовірними висновки судової експертизи , які суд взяв до уваги як доказ про відсутність з боку відповідача порушення меж його земельної ділянки. Також зазначає на не перевірку судом законності передачі у власність відповідачу суміжної земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та експерта ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України,під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог і наданих позивачем доказів та відмовляючи позивачу в їх задоволенні, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем самовільного перенесення відповідачем меж земельної ділянки на частину його земельної ділянки.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивачу на праві приватної власності згідно до державного акту про право приватної власності на землю серії ХР № 25-65-19350 , виданого на підставі рішення виконкому Височанської селищної ради народних депутатів № 531 від 09 листопада 1994 року, належить земельна ділянка, розташована в смт. Високий, вул. Леніна № 45-А, Харківського району, Харківської області з цільовим її призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0, 1061 га та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 140 ( т.1 а.с.13).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами , що відповідач є власником земельної ділянки , розташованої за адресою : Харківська обл., Харківський р-н, смт. Високий, вул. Леніна 45 , площею 0,0010га, кадастровий номер :00:006:0147, та площею 0, 1500га, кадастровий номер :00:006:0146 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та вказаних земельних ділянок від 27.05.2011 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_7В.( т.1 а.с.43-46).

Матеріали справи також свідчать про те, що земельні ділянки площею 0, 1500 га та 0,0010 га на час їх продажу належали на праві приватної власності ОСОБА_7 на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки відповідно: серії ЯЕ № 512738 та серії ЯЕ № 512739, виданих 20 травня 2011 року на підставі рішення ХІ сесії У скликання Височанської селищної ради від 27 листопада 2007 року ( т.1 а.с.47-48).

Згідно до вимог ст. 125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1, п. «а» ч.2 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчуються цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.

Згідно до вимог ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як свідчать матеріали справи, дійсність зазначеного вище договору купівлі-продажу в частині набуття відповідачем права власності на вказані земельні ділянки, дійсність зазначеного Рішення сесії Височанської селищної ради та Державних актів на право власності на зазначені земельні ділянки, позивачем в межах зазначеної справи не оспорювалась та на теперішній час вказані правоустановчі документи на право власності відповідача на земельну ділянку по вул. Леніна 45 смт. Високий , Харківського району, Харківської області, є чинними.

Відповідно до висновків судової земельно-технічної експертизи, № 9605 від 31.03.2015 року, які підтвердив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції експерт ОСОБА_6 та які позивачем не спростовані ,фактична площа земельної ділянки по вул. Леніна 45 смт. Високий ( тобто земельної ділянки відповідача) складає 1481 кв.м. та фактичні межі її порушені і не відповідають межам, визначеним у Державних актах на право приватної власності на землю. Загальна площа невідповідності меж земельної ділянки № 45 складає 11 кв.м.. Порушення межі земельної ділянки по вул. Леніна 45 має місце з боку земельної ділянки № 45- А (тобто земельної ділянки , яка належить позивачу) ( т.1 а.с.70-85).

Вказані обставини справи також свідчать про те, що відповідач , набувши право власності на 0, 1500 га , та 0,0010 га земельної ділянки по вул. Леніна 45 , смт. Високий, Харківського району, Харківської області, фактично користується земельною ділянкою 0,1481 га, тобто меншою, чим належить їй на праві власності.

Згідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів, які б свідчили, що відповідач самовільно зайняла частину земельної ділянки, яка належить позивачу, як і доказів, які б свідчили , що позивачу відповідачем спричинена моральна (немайнова) шкода, позивач, в порушення ст. 60 ЦПК України ,суду не надав.

За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, були предметом їх розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308. 315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_3 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г.Гальянова

Судді : Т.М.Костенко

ОСОБА_2