Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Гришко О.Я.

при секретарі Федорині А.А.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася 28 серпня 2015 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що 12 липня 2015 року близько 10 години 00 хвилин позивачу зателефонував її батько ОСОБА_5 з проханням поговорити з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про те, щоб останні перестали дзвонити йому. Як вказує позивач, батько пояснив їй, щозміст телефонних дзвінків становив нецензурну лайку, погрози фізичною розправою.

ОСОБА_1 в позовній заяві вказує, що вона передзвонила на номер ОСОБА_4 з проханням не телефонувати більше батькові та залишити його в спокої, на що вона не почула зрозумілої відповіді, оскільки той знаходився в стані алкогольного сп'яніння. Дана розмова викликала в неї почуття тривоги. Прийшовши додому ОСОБА_1, як вона вказує, почула з гаража, що належав ОСОБА_4, крики, нецензурні слова, згадування її прізвища, нецензурні вирази в адресу її батька, погрози в його адресу. Позивач зателефонувала до Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області і викликала працівників міліції. Нецензурні висловлювання в бік рідної людини викликали у неї хвилю не приємних емоцій таких як образа, хвилювання, страх, душевний біль.

Позивач вказує, що через деякий час відповідачі, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, пришли на подвіря позивача, лаялися, просили погукати батька. Після цього повернулися в гараж, де, за словами позивача, продовжували викрикувати нецензурні слова щодо батька позивача. Після цього, позивач, як вона вказує, кілька разів телефонувала до Оржицького РВ УМВС України в Полтавській області. Позивач зазначає, що о 12 год. 30 хв. вона почула крики на перехресті доріг, підбігши до цього місця вона побачила сусіда ОСОБА_6, матір і батька, на якому була кров. Позивач вказує, що їй повідомили, що коли батько вилазив з автомобіля, на якому приїхав до перехрестя, до нього підійшов ОСОБА_4 та наніс йому удар, на крики вийшов ОСОБА_7 та відтягнув ОСОБА_4 від ОСОБА_5

Позивач вказує, що з часу, коли їй зателефонував батько і до часу повідомлення до міліції про неправомірні дії відповідачів вона відчувала психо-емоційну напругу. Почуття образи, несправедливості, хвилювання не покидає її і досі.

Як вказує позивач, наслідками протиправних дій відповідачів їй була спричинена моральна шкода, яку вона обґрунтовує погіршенням здоров'я у зв'язку з пережитою стресовою ситуацією, а саме погіршення ходи через оніміння ніг, головокружінням, які виникають з відчуттям тривоги, тремор тіла, душевними стражданнями пережитими нею у звязку із вчиненням протиправних дій, щодо близької їй людини відповідачами. Вищезазначені обставини призвели до появи та фіксації переживань, розгубленості, розчарувань, образи, обурення. Загальна психо-емоційної напруга стала причиною багатьох негативних змін її стану, зокрема порушення сну, фіксованості на негативних думках і спогадах, психологічної пригніченості, тривожності, а також дратівливості з необхідністю стримуватися, хвилювання у зв'язку з можливою зустріччю з відповідачами і страхом, емоційним дискомфортом, пов'язаним з тим, що відповідачі знову можуть завдати шкоди як моральної так і фізичної. Крім того, погіршилася якість її життя, оскільки заніміння ніг, викликало порушення функції ходьби (з'явилося шкутильгання, яке може спричинити падіння), також їй стало важко взуватися.

Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 30000,00 гривень. Вважає, що вказана сума є об'єктивною, оскільки наслідки спричинили стійкий розлад здоров'я та психологічний дискомфорт.

Посилаючись на вищевикладені обставини позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь моральну шкоду в сумі 15000 гривень, стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в сумі 15000 гривень та стягнути з відповідачів на її користь відшкодування за сплату судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, в своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідачів ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача ОСОБА_2 представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків.

З постанови від 06.08.2015 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності вбачається, що ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме: 12.07.2015 року близько 12 год. 00 хв. він по вулиці Леніна в селищі Оржиця Полтавської області нецензурно образив ОСОБА_5 (а.с 11).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що вона сама не являється безпосереднім учасником чи очевидцем неправомірних дій відповідачів, які вони вчиняли щодо її батька ОСОБА_5 12.07.2015 року.

В якості однієї з підстав своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає факт побиття відповідачами свого батька ОСОБА_5, однак жодних належних та допустимих доказів факту побиття свого батька відповідачами позивач суду не надала.

Разом з тим, позивач, відповідаючи на запитання суду, повідомила, що відносно неї особисто з боку відповідачів ніяких протиправних дій не вчинялося, будь-яких образ на свою адресу з боку відповідачів вона не чула. З її слів, вона чула лише згадування вголос прізвища «Смаглій» та якісь нецензурні слова, що лунали з гаража, що належить одному з відповідачів. При цьому за відомостями, зазначеними в позовній заяві, вказаний гараж знаходиться на відстані 3 метри від домоволодіння позивача, а за свідченнями свідків на відстані близько 25 метрів відповідно. Жодних інших належних та допустимих доказів цієї обставини, а також доказів того, що вказані слова висловлювалися і висловлювалися саме відповідачами суду не надано.

З показань свідка ОСОБА_6, наданих ним в судовому засіданні, вбачається, що в цей день 12.07.2015 року він був разом з батьком позивача ОСОБА_1 Коли вони поверталися додому, то зустріли групу молодих людей, серед яких він впізнав ОСОБА_4, тоді між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 виник конфлікт, природа якого йому не відома, в ході сварки вони обидва виражалися нецензурними словами, ці образи були не конкретними, удару він не бачив, не може сказати чи був удар взагалі. Суд критично відноситься до показань цього свідка, оскільки в ході його допиту він кілька разів істотно змінював свої покази, по різному відповідав на одні і ті ж запитання суду і сторін, плутався у показаннях, плутанина свідка ОСОБА_6 у показаннях визнана і самим позивачем. Даний свідок є сусідом родини ОСОБА_5 і перебуває з ОСОБА_5 в дружніх стосунках, про що було повідомлено під час допиту самим ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав, що вони з братом ОСОБА_4 в той день не заходили на територію господарства ОСОБА_5, він не висловлювався нецензурними чи образливими словами на адресу позивача чи членів її сімї. Позивачем не спростовані ці покази належними та допустимими доказами.

Зі свідчень інших свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, вбачається, що вони не були безпосередніми очевидцями конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Свідок ОСОБА_7 повідомив, що він зявився на місці конфлікту, коли він уже закінчувався, ударів він не бачив, видимих тілесних ушкоджень на комусь з присутніх осіб він не помітив, образливих, нецензурних слів він особисто не чув, прийшов на місце конфлікту, бо почув з квартири якийсь шум, крики. Свідок ОСОБА_8 не був очевидцем конфлікту, відвозив ОСОБА_5 до райвідділу міліції, повідомив, що після подій 12.07.2015 року ОСОБА_1 була знервована, у неї посилилися болі в нозі, однак, до свідчень ОСОБА_8 суд відноситься критично, оскільки вони з позивачем проживають разом у фактичних шлюбних відносинах, про що повідомила сама ОСОБА_1, і що не заперечувалось свідком ОСОБА_8

В письмових поясненнях батька позивача ОСОБА_5 та матері позивача ОСОБА_10 міститься виклад подій 12.07.2015 року, однак, вказані особи не були допитані в судовому засіданні як свідки. Підписи на письмових поясненнях не завірені належним чином.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Незважаючи на розяснення судом норм цивільного процесуального законодавства, позивачем не було заявлене клопотання про допит як свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_10

Позивачем було надано фотокопію картки виклику швидкої медичної допомоги від 15.07.2015 року № 3352 (а.с. 16), фотокопію картки виїзду швидкої медичної допомоги № 3352 від 15.07.2015 року (а.с. 17), фотокопію виписки із карточки виклику (амбулаторного журналу) за № 3352 від 15.07.2015 року (зазначений номер виписки № 646, зазначена дата видачі 03.12.2015 року) (а.с. 134), які суд не може визнати допустимими, оскільки це фотокопії документів, не завірені належним чином, суду не були надані оригінали цих документів для огляду в судовому засіданні для встановлення відповідності копій оригіналам. Суду також не надано належних та допустимих доказів, що погіршення самопочуття та здоровя, про яке говорить позивач було викликане саме діями відповідачів, а не іншими факторами.

Оглянутий в судовому засіданні запис лікаря-невролога в медичній картці позивача за 13.07.2015 року виконаний кульковою ручкою почерком, який неможливо прочитати. Надана позивачем довідка цього ж лікаря, яка, як вказує позивач, є читабельною розшифровкою запису від 13.07.2015 року, який міститься у медичній картці, також місцями неможливо прочитати, що не заперечувала і сама позивач. Прочитати діагноз точно неможливо, крім того в самій довідці зазначено, що ОСОБА_1 знаходилась на амбулаторному лікування у лікаря-невролога, але не зазначений період такого лікування.

З довідки військового комісара Лубенсько-Оржицького ОМВК № 776 від 22.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_5 дійсно проходив військову службу в Збройних Силах в період з 27.10.1978 року по 28.02.1981 року, в діючій армії з 11.05.1979 року по 28.02.1981 року в складі контингенту радянських військ в Демократичній Республіці Афганістан (а.с 14). ОСОБА_5 має численні заохочення за період свого навчання, служби в Збройних Силах (в тому числі в звязку з перебуванням в складі контингенту радянських військ в Демократичній Республіці Афганістан), за період трудової діяльності (а.с.а.с. 57-91).

Суд визнає недопустимими доказами по даній справі: фотокопію рапорту оперативного чергового Оржицького райвідділу внутрішніх справ від 12.07.2015 року (а.с. 12), фотокопію рапорту ДІМ Оржицького РВ ОСОБА_11 від 27.07.2015 року (а.с. 135), фотокопію письмового пояснення ОСОБА_4 (а.с 136), оскільки вони не завірені належним чином, оригінали цих документів суду для огляду не надавались.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 вказаної вище поставнови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено допустимими та належними доказами, в тому числі відповідними висновками експертів, що негативні явища, зазначені позивачем:

-погіршення здоровя у звязку з пережитою стресовою ситуацією, а саме: погіршення ходи у звязку з онімінням ніг;

-головокружіння, які виникають з відчуттям тривоги, тремор тіла;

-душевні страждання, що призвели до появи та фіксації переживань, розгубленості, розчарувань, образи, обурення,

-загальна психо-емоційна напруга, яка стала причиною порушення сну, фіксованості на негативних думках і спогадах, психологічної пригніченості, тривожності, дратівливості з необхідністю стримуватися;

-погіршення якості життя, що виразилося в порушенні функцій ходьби внаслідок заніміння ніг, шкутильгання, проблеми при взуванні;

-хвилювання в звязку з можливістю зустрічі з відповідачами, страх, емоційний дискомфорт, пов'язаний з тим, що відповідачі знову можуть завдати моральної чи фізичної шкоди;

-психо-емоційна напруга, що заважає концентруватися на виконанні своїх обовязку як державного службовця,

були наслідками дій відповідачів, які мали місце 12.07.2015 року, крім того, не доведено належними і допустимими доказами, в тому числі відповідними висновками експертів, саме існування таких негативних наслідків, вказаних позивачем. Судом позивачу кілька разів розяснювалось право на заявлення клопотань про проведення відповідних експертиз. Позивачем не заявлялися клопотання про проведення експертиз у справі. Тому, у задоволенні позовних вимог позивачу потрібно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 23 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 179, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час розгляду справи, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складене 25.12.2015 року.

Суддя