Справа № 161/5880/15-ц Провадження № 22-ц/773/1864/15 Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Категорія: 48 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І. ,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.

секретар Шугалова О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

пр-ка позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3, поданою від його імені представником ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що вона з 14.09.2003 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2014 року. Від шлюбу 23.06.2007 року народився син ОСОБА_5, який залишився проживати разом із нею.

Уточнивши позовні вимоги 18.11.2015 року (а.с.123), позивач зазначила, що у період шлюбу за спільні кошти сторонами було придбане наступне майно: автомобіль марки Volkswagen Caravelle, 1996 року випуску, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 вартістю 52000 грн., ноутбук ASUS R6590 вартістю 1500 грн., хлібопіч MOULINEX OW 200033 вартістю 1500 грн., праска VITEK VT-1201 вартістю 249 грн., дитяче ліжко вартістю 1500 грн., спальний гарнітур вартістю 300 грн., фотоапарат з відеокамерою вартістю 2000 грн., телевізор вартістю 500 грн., блендер (комбайн) вартістю 1000 грн., планшет вартістю 2000 грн., камін-обігрівач вартістю 1000 грн., диван вартістю3000 грн..

Після розірвання шлюбу майно залишилося у відповідача, у звязку з чим просила виділити їй в натурі ноутбук, хлібопіч, дитяче ліжко, спальний гарнітур, фотоапарат з відеокамерою, блендер (комбайн), а всього майна на загальну суму 7800 грн. та стягнути половину вартості автомобіля, який був проданий відповідачем без її відома, з врахуванням різниці в частках у виділеному майні, що становить 25474 грн. 50 коп.. Відповідачу виділити праску, телевізор, планшет, камін-обігрівач і диван, а всього майна на загальну суму 6749 грн..

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Проведено поділ спільного майна подружжя, з якого в особисту приватну власність ОСОБА_1 виділено хлібопіч вартістю 1500 грн., дитяче ліжко вартістю 1000 грн., спальний гарнітур вартістю 300 грн., блендер (комбайн) вартістю 1000 грн., фотоапарат з відеокамерою вартістю 2000 грн., диван вартістю 3000 грн..

Виділено в особисту приватну власність ОСОБА_3 ноутбук вартістю 1500 грн., телевізор вартістю 500 грн., камін-обігрівач вартістю 1000 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20200 грн. суму компенсації частини вартості автомобіля марки Volkswagen Caravelle, 1996 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з врахуванням різниці вартості виділеного майна.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 290 грн. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача від його імені, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким провести поділ спільного майна подружжя, виділивши: в особисту приватну власність ОСОБА_1 хлібопіч, дитяче ліжко, блендер (комбайн), диван; в особисту приватну власність ОСОБА_3 ноутбук, телевізор, камін-обігрівач, фотоапарат з відеокамерою, спальний гарнітур; в решті позову відмовити.

У судовому засіданні відповідач апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Позивач та її представник апеляційну скаргу заперечили та просять її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що сторонам у рівних частках належить право власності на майно, що є спільною власністю подружжя та прийшов до висновку, що поділу підлягає все майно, крім праски, так як позивачем не доведено її існування, та планшета, який є дарунком відповідачу та його особистою власністю. Також поділу, шляхом стягнення грошової компенсації, підлягає і автомобіль Volkswagen Caravelle, 1996 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який був реалізований відповідачем. При цьому суд не взяв до уваги, що після продажу автомобіля кошти були повернуті батькові позивача 24000 грн. та матері відповідача 28000 грн. в рахунок відшкодування боргу, отриманого на придбання цього автомобіля, оскільки зазначене не підтверджене належними та допустимими доказами.

Проте, висновки суду в частині задоволених позовних вимог суперечать встановленим обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.09.2003 року по 08.05.2014 року і за цей час ними набуто у власність хлібопіч, дитяче ліжко, блендер (комбайн), диван, ноутбук, телевізор, камін-обігрівач, фотоапарат з відеокамерою, спальний гарнітур та автомобіль Volkswagen Caravelle, 1996 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Вартість всього майна сторонами погоджена в суді першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки дружини та чоловіка є рівними.

Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно роз'яснень, викладених у п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що є доказами визначено у ст.57 ЦПК України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Із матеріалів справи вбачається, що належний сторонам автомобіль Volkswagen Caravelle, 1996 року випуску знятий з обліку 01.04.2014 року для реалізації і з 29.04.2014 року перебуває на обліку на іншу особу (а.с.75-76).

Таким чином, спірний автомобіль реалізований ще у період шлюбу, позивач угоду щодо його відчуження не оспорювала, а тому не довела, що виручені від продажу автомобіля кошти не були повернуті як борг, взятий сторонами на його придбання у батька позивача та матері відповідача або не поділені між сторонами.

Також, позивач в суді апеляційної інстанції підтвердила, що її батькові кошти у розмірі 24000 грн. повернуті.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що обставини щодо повернення коштів батькам сторін за придбання автомобіля мають бути доведені іншими доказами, ніж наявні у матеріалах справи, у тому числі і показами батьків сторін, допитаних у якості свідків.

Крім того, позивач не довела, що автомобіль придбаний сторонами за їх власні кошти, а не за позичені у батьків, оскільки зазначена обставина має бути доведена даними про доходи сторін, а не даними про їх працевлаштування за період шлюбу. Наявні ж у матеріалах справи дані про доходи сторін спростовують можливість ними придбати автомобіль і при цьому ще повноцінно утримувати всю сім'ю.

Колегія суддів приходить до висновку, що придбаний та реалізований сторонами у період шлюбу спірний автомобіль поділу між ними не підлягає.

Також позивачем не оспорюється рішення суду першої інстанції в частині відмови у поділі праски і планшета, а тому рішення суду в цій частині не переглядається.

Враховуючи наявність у спільній власності сторін усього іншого майна, а також погоджену його вартість в суді першої інстанції, з врахуванням вимог щодо рівності часток сторін у праві власності на спільне майно подружжя, колегія суддів приходить до висновку про можливість поділу майна, виділивши у власність позивача хлібопіч вартістю 1500 грн., дитяче ліжко вартістю 1000 грн., спальний гарнітур (дві шафи, дві тумбочки, комод, м'який стільчик, розібране трюмо) вартістю 300 грн., блендер (комбайн) вартістю 1000 грн., фотоапарат з відеокамерою вартістю 2000 грн., а всього майна на загальну суму 5800 грн. та виділивши у власність відповідача ноутбук вартістю 1500 грн., телевізор вартістю 500 грн., камін-обігрівач вартістю 1000 грн., диван вартістю 3000 грн., а всього майна на загальну суму 6000 грн..

Компенсація у розмірі 100 грн. та витрати по оплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог у розмірі 58 грн. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині частково задоволених позовних вимог суперечать встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, то згідно зі статтею 309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в цій частині і ухвалення нового рішення.

Понесені відповідачем судові витрати за апеляційну скаргу підлягають стягненню з позивача в частині задоволених вимог апеляційної скарги (110% від 32000 (26000 + 6000)).

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2015 року в даній справі в частині частково задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Провести поділ майна подружжя, виділивши у власність ОСОБА_1 хлібопіч вартістю 1500 грн., дитяче ліжко вартістю 1000 грн., спальний гарнітур (дві шафи, дві тумбочки, комод, м'який стільчик, розібране трюмо) вартістю 300 грн., блендер (комбайн) вартістю 1000 грн., фотоапарат з відеокамерою вартістю 2000 грн., а всього майна на загальну суму 5800 грн. та виділивши у власність ОСОБА_3 ноутбук вартістю 1500 грн., телевізор вартістю 500 грн., камін-обігрівач вартістю 1000 грн., диван вартістю 3000 грн., а всього майна на загальну суму 6000 грн..

В частині позову про стягнення 26000 грн., як половини вартості автомобіля Volkswagen Caravelle, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 100 грн. (сто грн.) грошової компенсації, як різницю у вартості спільного майна подружжя та 58 грн. (пятдесят вісім грн.) витрат по оплаті судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 352 грн. (триста пятдесят дві грн.) витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді