Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 274/2795/15-ц Головуючий у 1-й інст. Щербак Д. С.
Категорія 34 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібозавод» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя внаслідок дії двох джерел підвищеної небезпеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Зазначав, що 26 вересня 2012 року на автодорозі «Житомир-Чернівці» у м. Чуднові Житомирської області з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_1, сталося зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, в якому перебував він. Власником даного автомобіля є ТОВ «Бердичівський хлібозавод», котрим керував його працівник ОСОБА_3

При зіткненні йому були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої спинальної травми, струсу головного мозку, рани у скроневій ділянці поруч, травматичного видалення третього зуба на верхній щелепі зліва, що викликали тривалий розлад здоровя.

Внаслідок отриманих травм погіршився його стан здоровя, він став інвалідом 3-ї групи, змушений був звільнитися з роботи, втрачено достаток у вигляді зменшення доходів, змінився звичайний спосіб життя в сторону погіршення, тобто заподіяна моральна шкода.

Вина ОСОБА_2 доведена вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 03.02.2014 року у справі за № 294/501/13-к, яким останнього засуджено.

За наведених обставин позивач, посилаючись на ч.2 ст.1188, 543 ЦК України, просив постановити рішення суду, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Бердичівський хлібозавод» на свою користь 95 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що суд не зясував всіх обставин по справі, не застосував закон, який підлягав застосуванню, зокрема ч.2 ст.1188 ЦК України. Крім того, суд визначив розмір морального відшкодування без врахування всіх обставин, зокрема тривалості його страждань тощо. Вказане, на думку позивача, призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що 26 вересня 2012 року на автодорозі «Житомир-Чернівці» у м. Чуднові Житомирської області з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_1 та являвся його володільцем, сталося зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, в якому перебував позивач в якості пасажира. Власником даного автомобіля є ТОВ «Бердичівський хлібозавод», котрим керував його працівник ОСОБА_3, вина останнього у даній пригоді відсутня.

При зіткненні позивачу були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої спинальної травми, струсу головного мозку, рани у скроневій ділянці поруч, травматичного видалення третього зуба на верхній щелепі зліва, що викликали тривалий розлад здоровя.

Внаслідок отриманих травм у позивача погіршився стан здоровя, він став інвалідом 3-ї групи, у звязку з цим звільнився з роботи, втрачено достаток у вигляді зменшення доходів, змінився звичайний спосіб його життя в сторону погіршення, тобто позивачу заподіяна моральна шкода.

Дані обставини встановлені частково вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 03.02.2014 року у справі за № 294/501/13-к, яким ОСОБА_2 засуджено.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Тобто, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України.

Тобто, відповідно до положень ч. 2 ст. 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Зокрема, за змістом цієї норми, обов'язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них.

В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, зокрема в пунктах 4, 8 розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК).

Оскільки шкода ОСОБА_1 завдана внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, зокрема автомобіля «MAN», володільцем якого являвся ОСОБА_2 і з вини якого сталася дана пригода, та автомобіля «ІЖ-2717», власником якого є ТОВ «Бердичівський хлібозавод», яким керував його працівник ОСОБА_3, вина котрого у даній пригоді відсутня, то відповідно до ч.2 ст.1188, ст.ст.543, 1190 ЦК України обов'язок по відшкодуванню шкоди в даному випадку покладається у солідарному порядку на ОСОБА_2, як володільця джерела підвищеної небезпеки та з вини якого сталася пригода, і на ТОВ «Бердичівський хлібозавод», як власника іншого джерела підвищеної небезпеки і учасника пригоди, незалежно від його вини.

Тобто, вимоги ОСОБА_1 про солідарний обов'язок відповідачів по відшкодуванню йому шкоди ґрунтується на матеріалах справи та нормах матеріального права.

Проте суд першої інстанції, вирішуючи спір не врахував наведеного та положень ч. 2 ст. 1188, ст.ст. 543, 1190 ЦК України, внаслідок чого зробив неправильний висновок про відсутність підстав для притягнення до солідарної відповідальності ТОВ «Бердичівський хлібозавод».

Також, колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині визначення розміру морального відшкодування, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Зокрема, згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Матеріалами справи доведено, що позивачу внаслідок даної пригоди були заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості, у звязку з цим у нього погіршився стан здоровя, по цій же причині позивач звільнився з роботи та втратив достаток у вигляді зменшення доходів, змінився його звичайний спосіб життя в сторону погіршення, став інвалідом 3-ї групи. Тобто, позивачу заподіяна моральна шкода і моральні страждання є триваючими.

Враховуючи зазначене, розмір морального відшкодування позивачу, яке повинні відшкодувати солідарно відповідачі по даній справі, колегія суддів визначає у сумі 22 000 грн.

Відтак, доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції таким, що постановлено без зясування всіх обставин по справі, не застосовано закон, який підлягав застосуванню, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібозавод» на користь ОСОБА_1 22 000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібозавод» по 60 грн.90 коп. судового збору на користь держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді