АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Левенця Б.Б.

при секретарі: Богацькій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Національний банк України про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати недостовірною та такою, що ганьбить його честь, гідність і ділову репутацію інформацію, поширену ОСОБА_2 у службовій характеристиці інформацію, а саме: «… при спілкуванні з керівництвом відділу та співробітниками веде себе неадекватно, неврівноважений, нестриманий та нетактовний»; зобов'язати відповідача вибачитись перед ним при свідках за приниження честі та гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності та стягнути з відповідача на його користь 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Посилається на те, що під час розгляду справи про поновлення на роботі Національним банком України було надано суду копію його службової характеристики за підписом ОСОБА_2, в якій останній поширив недостовірну інформацію про нього, яка вказує на наявні у нього психічні розлади, є наклепницькою, образливою, принизливою та такою, що не відповідає дійсності.

Справа № 753/22121/14-ц № апеляційного провадження: 22-ц-796/9190/15
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.04.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що на момент написання листа від 28.10.2014 року, директор не міг об'єктивно оцінити ситуацію, оскільки не мав копії оскаржуваної характеристики. Крім того, про існування характеристики йому стало відомо лише через шість років в Окружному адміністративному суді м. Києва, де представники Національного банку України принесли її як доказ його професійної непридатності, а медична довідка йому була видана, оскільки в нього не було виявлено психічних розладів. Також вважає хибним висновок суду , що в словосполученні «Діє неадекватно», на думку суду «відсутні твердження». Інформація, яка викладена у характеристиці фактично стверджує, що він страждає на психічні розлади, проте жодного факту його неадекватної поведінки відповідач не надав.

У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник третьої особи ОСОБА_5 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на березень 2007 року ОСОБА_1 працював на посаді інкасатора відділу перевезення цінностей Центрального сховища Національного банку України.

Згідно п. 1.7 Інструкції про порядок проведення обов'язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів у системі МВС України, затвердженої наказом МВС України від 04.11.2003 року № 1296 - на ім`я директора Центрального сховища Національного банку України Центром психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору було надіслано запит від 14.03.2007 року про надання службової характеристики на інкасатора відділу перевезення цінностей Центрального сховища Національного банку України ОСОБА_1.

17.03.2007 року за № 17-012/928 на ім`я начальника Центру психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору було направлено службову характеристику на ОСОБА_1 - інкасатора відділу перевезення цінностей Центрального сховища Національного банку України, в якій за підписом начальника відділу перевезення цінностей ОСОБА_2, серед іншого, було зазначено: «В той же час, при спілкуванні з керівництвом відділу та співробітниками веде себе неадекватно, неврівноважений, нестриманий та нетактовний».

Згідно листа директора Центрального сховища Національного банку України від 28.10.2014 року, підстави для проведення службового розслідування з приводу службової характеристики, наданої на ОСОБА_1 на запит Центру психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору МВС України відсутні. У характеристиці не наведено обставин, які будь-яким чином принижували б честь та гідність державного службовця.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що належних та допустимих доказів поширення відповідачем інформації позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Так, згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній стороні.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Суд керуючись вимогами зазначеної норми дійшов правильних висновків про те, що службова характеристика була надана на запит компетентного органу та не містить фактичних тверджень, викладених у образливій чи принизливій формі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 постанови пленуму Верхового Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 277 ЦК (435-15) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97- ВР).

Зазначення у характеристиці: «В той же час, при спілкуванні з керівництвом відділу та співробітниками веде себе неадекватно, неврівноважений, нестриманий та нетактовний» є оціночними судженнями, а не фактичним твердженням.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді