Провадження № 2-108/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Київського університету імені Бориса Грінченка до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Київський університет ім. Б.Грінченка звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ПрАТ "Київський страховий дім" про відшкодування матеріальної шкоди у звязку з дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.02.2014 року на перехресті пр. Ватутіна та пр. Маяковського у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Сітроен д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем ДЕУ Ланос д/н НОМЕР_2, що належить на праві власності позивачу, під керуванням ОСОБА_4 Винним у вказаній ДТП визнаний відповідач ОСОБА_3 В результаті ДТП автомобіль ДЕУ отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля завдана матеріальна шкода у розмірі 50489, 06 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Сітроен була застрахована у ПрАТ "Київський страховий дім", у зв"язку з чим представник університету звернувся до Страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, але листом йому було у цьому відмовлено. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 50489, 06 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Сітроен була застрахована у Страховій компанії, яка і повинна виплатити страхове відшкодування. На підставі викладеного просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача - Страхової компанії - у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що згідно Полісу страхування, укладеного з власником автомобіля Сітроен, автомобілем не могла керувати особа, яка має стаж водіння менше 3 років. Оскільки під час ДТП за кермом автомобіля був ОСОБА_3, його водійський стаж становив на момент ДТП менше 3 років, Страхова компанія обґрунтовано відмовила у виплаті страхового відшкодування. На підставі викладеного представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Університету підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 03.02.2014 року на перехресті пр. Ватутіна та пр. Маяковського у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Сітроен д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем ДЕУ Ланос д/н НОМЕР_2, що належить на праві власності позивачу, під керуванням ОСОБА_4, що підтверджується довідкою ДАІ (а.с.4).

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 06.03.2014 року ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України (а.с. 5).

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає вину відповідача ОСОБА_3 в даній ДТП доведеною, оскільки він керував транспортним засобом, під час руху порушив вимоги Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою судді.

Як встановлено при розгляді справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Сітроен на момент ДТП була застрахована в ПрАТ "Київський страховий дім", що підтверджується Полісом страхування, укладеним між Страховою компанією та власником автомобіля Сітроен ОСОБА_5. Ліміт відповідальності за даним Договором за шкоду, заподіяну життю і здоров"ю, становить 100000, 00 грн., а за шкоду, заподіяну майну, - 50000, 00 грн.

Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Як вбачається з письмових матеріалів справи, 04.02.2014 року відповідач ОСОБА_3 повідомив страхову компанію про подію, а саме про ДТП, що сталася 03.02.2014 року.

19.03.2014 року позивач звернувся до Страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, але 07.05.2014 року страховиком було прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

В своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, а тому вважає його дії незаконними.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншим законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно із ст. 3 Закону обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров"ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 1.1 ч. 1 ст. 1 Закону страхувальниками в розумінні вказаного закону є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров"ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

З умов полісу № АС/2381648 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що поліс укладено 03.05.2013 року строком дії з 15 годин 00 хвилин 03.05.2013 року до 02.05.2014 року між ПрАТ "Київський страховий дім" та ОСОБА_5, з метою забезпечення відшкодування шкоди та захисту майнових інтересів Страхувальника на умовах, визначених полісом.

Відповідно до розділу 8 "Особливі умови використання забезпеченого ТЗ" полісу до керування транспортним засобом не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-х років.

Тобто, сторонами визначено особливі умови, за яким у відповідача 2 виникає обов"язок здійснювати виплату страхового відшкодування.

Положеннями п. 1.8 ч. 1 ст. 1 та п. 17.2 ст. 17 Закону передбачено, що страховим полісом є єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Так, Зразок та технічний опис поліса обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів затверджено Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 29.08.2011 року № 558.

В свою чергу, Поліс № АС/2381648 відповідає Зразку та технічному опису, вказаному у зазначеному Розпорядженні.

Інструкцією про порядок заповнення бланку поліса обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 01.09.2011 року № 279/2011, передбачено вимоги до заповнення бланків полісів.

Зокрема, в розділі 8 "Особливі умови використання забезпеченого ТЗ" бланку полісу зазначаються істотні умови, які впливають на оцінку ризику та, відповідно, розмір страхової премії при укладанні договору ОСЦПВВНТЗ. До таких умов відносяться: перелік місяців, протягом яких використовується транспортний засіб (для річних договорів), використання транспортного засобу в якості таксі/маршрутного таксі, підлягання транспортного засобу обов"язковому технічному контролю (ОТК), допущення до керування транспортним засобом осіб з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-х років.

Крім того, відповідно до п. 17.6 ст. 17 Закону особливості укладення договорів обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Так, особливості укладання договорів обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлені в Положенні про особливості укладення договорів обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що затверджене Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.10.2011 року № 673.

Зокрема, підпунктом 2.1.2 п. 2.1 розділу ІІ вказаного Положення передбачено, що при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов"язаний застосовувати коригуючи коефіцієнти, відповідно до схеми застосування коригуючи коефіцієнтів при укладанні договорів обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наведеної у додатку до цього положення.

Відповідно до Схеми застосування коригуючи коефіцієнтів при укладанні договорів обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наведеної в додатку до цього Положення, Страховик при укладенні договору застосовує в тому числі тип коригую чого коефіцієнту "водійський стаж осіб, відповідальність яких застрахована за договором".

В сукупності застосування положень вказаних норм матеріального права сторонами правочину обумовлено істотні, особливі умови, з яких вбачається:

- які ризики застраховано страхувальником, з метою забезпечення відшкодування шкоди та на яких умовах;

- який водійський стаж осіб, відповідальність яких застрахована за договором, при використанні, експлуатації транспортного засобу.

Тобто, у відповідності до вказаних вище норм матеріального права та на їх виконання при укладенні правочину:

- визначено ризики, за якими до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років, умову використанні (експлуатації) ТЗ, та

- визначено істотну особливу умову використанні забезпеченого транспортного засобу, відповідно до якої до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років.

З наведеного та умов правочину вбачається, що особи, відповідальність яких застрахована за правочином, є особами, водійський стаж яких має бути більше трьох років.

З письмових матеріалів справи, зокрема, тимчасового дозволу серії НОМЕР_3 на право керування транспортними засобами відповідної категорії, виданий 03.02.2014 року ОСОБА_3, вбачається, що стаж ОСОБА_3 обчислюється з 18.10.2012 року та становить менше 3-х років.

Вказане вище свідчить про те, що цивільно-правова відповідальність такої особи, відповідно до умов Полісу, не є застрахованою, а отже в силу вимог Закону у страховика не виникає цивільно-правова відповідальність, оскільки:

- обсяг відповідальності страховика за полісом обмежується шкодою, завданою конкретними особами, вказаними в полісі, а не будь-якими особами, які керують застрахованим транспортним засобом;

- для відповідача 2, як страховика, за даним полісом страховий випадок не настав, а отже зобов"язання виплачувати позивачу суму страхового відшкодування були відсутні.

При настанні страхового випадку, відповідно до вимог ст. 22.1 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Так, відмовляючи у здійсненні виплати страхового відшкодування Страховик керувався положеннями ст.. 32 Закону, які визначають випадки, за яких страховик не відшкодовує шкоду.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених ст.. 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно із аб. 3 п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов"язаний, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначений статтями 32 та/або 37 цього Закону . - прийняте вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, положеннями вказаної статті передбачено, що рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування приймається з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону.

Пунктом 32.1 ст. 32 Закону визначено, що страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Як встановлено при розгляді справи, відповідно до полісу, укладеного відповідно до вимог Закону, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не є застрахованою, а тому відповідно до вимог Закону у Страховика не виникає обов"язку відшкодувати шкоду, завдану відповідачем ОСОБА_3, відповідальність якого не є застрахованою за умовами Полісу.

З наведеного можна зробити переконливий висновок про те, що у відповідача 2 підстав для виплати страхового відшкодування не було, а тому відмова була правомірною.

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства позовні вимоги Університету в частині стягнення з Страхової компанії матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_3, то судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до Звіту № 154 про визначення вартості матеріального збитку від 10.02.2014 року, складеного ТОВ "Сальватор", вартість відновлювального ремонту автомобіля ДЕУ Ланос становить 50489, 06 грн., ринкова вартість автомобіля та матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля ДЕУ, становить 48252, 20 грн. (а.с.6-20).

Відповідно до п. 14 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Пунктом 15 Постанови визначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, зокрема, Звіту № 154 від 10.02.2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля ДЕУ Ланос становить 50489, 06 грн., а ринкова вартість автомобіля ДЕУ Ланос становить 48252, 20 грн.

Отже транспортний засіб ДЕУ Ланос вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим, так як вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля.

З урахуванням вищевикладеного, вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 48252, 20 грн., а саме ринкова вартість автомобіля ДЕУ Ланос.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 48252, 20 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 482, 52 грн., відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 84, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 16, 22, 23, 990, 993, 999, 1166, 1187, 1194 ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", постановою № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки",

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Київського університету імені Бориса Грінченка до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Київського університету імені Бориса Грінченка матеріальну шкоду у розмірі 48252, 20 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 482, 52 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: