У х в а л а

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гончара В.П., Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Фундації АнтиСнід - США (АIDS Неаlthcare Foundation - USA), державного підприємства «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» про визнання трудового контракту недійсним, визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона з 1 березня 2013 року працює у відповідача на посаді управителя у фінансовій діяльності. Наказом відповідача від 31 січня 2014 року позивачку було звільнено з займаної посади з підстав, передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Позивачка вважала, що її незаконно було звільнено із займаної посади, оскільки її прийнято на роботу на підставі трудового договору, укладеного на невизначений строк.

Посилаючись на зазначені обставини, а також враховуючи уточнені позовні вимоги, позивачка просила суд визнати недійсним наказ Фундації АнтиСнід - США (АIDS Неаlthcare Foundation - USA) від 31 січня 2014 року № 21і, поновити її роботі у Фундації АнтиСнід - США (АIDS Неаlthcare Foundation - USA) на посаді управителя у фінансовій діяльності, стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу а розмірі 99 847 грн 44 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 3 статті 21 КЗпП України встановлено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Трудовий договір може бути укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ст. 23 КЗпП України).

Відповідно до пунктів 1, 2 трудового договору від 1 березня 2013 року, укладеного між Фондом АнтиСнід - США та ОСОБА_4, працівник приймається на роботу з 1 березня 2013 року по 31 січня 2014 року. Договір укладено з ініціативи працівника та є строковим трудовим договором (а. с. 12-18).

Підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди правильно виходили із того, що між позивачкою та Фондом АнтиСнід - США добровільно було укладено строковий трудовий договір, при звільненні позивачки не було допущено порушень трудового закону, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами (а. с. 10, 11, 12-18).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.П. Гончар

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук