Справа № 301/3114/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючого - Власова С.О.,

суддів - Дроботі В.В., Бисаги Т.Ю.,

при секретарі - Рогач О.Я.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_5 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», від імені якого діє ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 18 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який мотивовано тим, що 27.08.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № К087-08/Ф, а 30.01.2009 року укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 27.08.2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № К086-08/НКЛ, згідно якого ОСОБА_3 виступила поручителем виконання зобовязань ОСОБА_2 та несе солідарну відповідальність з боржником. Однак, взяті на себе зобовязання ОСОБА_2 належним чином не виконав і станом на 08.09.2014 року його заборгованість перед Банком становить 304 142,33 доларів США, а саме: 50 000 доларів США заборгованість за кредитом, 80 512,07 доларів США заборгованість по відсоткам, 5640,79 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 167 989,47 доларів США пеня.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 304 142,33 доларів США, що за курсом 12,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.09.2014 року складає 3 899 104,67 грн. та судовий збір в розмірі 3654 грн.

Рішенням Іршавського районного суду від 18.05.2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № К087-08/Ф від 27.08.2008 року в розмірі 136 152,86 дол. США, що за курсом 12,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.09.2014 року становить 1 745 479,67 грн., в тому числі: 641 000,0 грн. - заборгованість за кредитом,1 032164,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 72 314,93 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом та по 1827 грн. судового збору з кожного.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що з ухвалене рішенням суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене внаслідок неповного зясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. З цих підстав, просить рішення суду від 18.05.2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до нього відмовити у звязку з пропущенням позивачем строку позовної давності.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6, також не погодившись із вказаним рішенням подала апеляційну скаргу, вважаючи незаконним рішення першої інстанції в частині стягнення пені, так як судом не надано належної оцінки доказам по справі, допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Просила змінити рішення Іршавського районного суду від 18.05.2015 року в частині зменшення стягнення пені, стягнути таку в загальному розмірі 167989,47 дол. США.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_4 апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримав, просив суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній. У задоволенні апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» просив відмовити.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 Просила задовольнити апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» з викладених в ній обставин.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, які з»явилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» слід відхилити з наступних підстав.

Судом правильно встановлено, що 27.08.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № К087-08/Ф, на підставі якого останній отримав кредит в розмірі 50 000 доларів США у вигляді поновлювальної кредитної лінії зі сплатою 16 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з строком до 27.08.20011 року (а.с.17-19).

30.01.2009 р. Банк та Позичальник уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору № К087-08/Ф від 27.08.2008 року згідно якої сторони договору обумовили, що кредит надано під 19,46 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту становить 0,17% річних від встановленого ліміту щомісяця в період сплати, винагорода за управління фінансовим інструментом становить 2% від суми ліміту кредитної лінії, установленого договором, а при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у розмірі 43,0 % річних, розрахованих на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

27.08.2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № К086-08/НКЛ, згідно якого ОСОБА_3 виступила поручителем виконання зобовязань ОСОБА_2 та несе солідарну відповідальність з боржником (а.с. 22).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № К087-08/Ф від 27.08.2008 року станом на 08.09.2014 року заборгованість ОСОБА_2 перед Банком становить 304 142,33 доларів США, а саме: 50 000 доларів США заборгованість за кредитом, 80 512,07 доларів США заборгованість по відсоткам, 5640,79 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 167 989,47 доларів США пеня (а.с. 4-12).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та законодавства.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено: якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Так, суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, встановив їх обгрунтованість та відмовив у застосуванні строків позовної давності, щодо повернення суми кредиту, відсотків за його користування та комісії, оскільки такі не спливли, при цьому вказав, що останній платіж відповідачем був зроблений 30.03.2012 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Але з таким висновком суду не погоджується колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 подав у суді першої інстанції заяву про застосування позовної давності (а.с. 56-59).

Строк виконання зобовязань ОСОБА_2 по кредитному договору закінчився 27.08 2011 року (а.с.17-19).

Останній платіж по погашенню процентів позичальником здійснено 29.10.2010 року.

Останній платіж по комісії здійснено 18.03.2011 року. Взагалі не погашалось тіло кредиту.

30.03. 2012 року здійснено останній платіж по пені.

Дані обставини стверджується розрахунком Банку (а.с.4-12).

Позов предявлений 12.12.2014 року.

Таким чином матеріалами справи доведено, що позивачем пропущено строки давності по стягненню пені, процентів та тіла кредиту.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлений загальний трирічний строк позовної давності.

Статтею 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу пені ) в один рік.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З досліджених доказів вбачається, що строк дії кредитного договору від 27.08.2008 року визначено п. 7.1 договору - до 27.08.2011 року. Отже, трирічний строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу сплив 27.08.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява надійшла на адресу суду 12.12.2014 року, а тому, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для застосування позовної давності.

В постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року ( правова позиція у справі N 6-11цс13) зазначено, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу- до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов»язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст.1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до вимог 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права викладений у його постанові, прийнятий за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, доводи відповідача ОСОБА_2 щодо відмови позивачу у вимогах до нього за спливом строків позовної давності є доведеними

Що стосується апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені, то колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні цієї вимоги слід відмовити, так як судом першої інстанції обґрунтовано застосовано строк позовної давності в один рік щодо стягнення пені, оскільки позивач просив стягнути пеню за період з 28.08.2008 року по 29.08.2011 рік, тобто після спливу троків стягнення такої.

Предявлення вимог про стягнення пені в межах строку позовної давності позивачем не проводилось.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо ОСОБА_2, неповно зясував обставини, які мають значення для справи щодо нього.

Другий відповідач по справі - ОСОБА_3 (поручитель) в апеляційному порядку рішення суду не оскаржила, тому законність такого щодо неї колегія суддів в цьому апеляційному провадженні не перевіряє.

Згідно положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.309 ч.1 п. 3 і 4, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм процесуального права є підставою для зімни рішення суду першої інстанції/

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п. 3, 309 ч.1 п. 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

РІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду від 18 травня 2015 року змінити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

У вимогах публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про солідарного стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № К087-08/Ф від 27.08.2008 року у розмірі 136152,86 доларів США, що за курсом 12,82 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.09.2014 року становить 1745479,67 грн., в тому числі: 641000,0 грн.- заборгованість за кредитом,1032164,74 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом,72314,93 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом, та стягнення з нього 1827,00 грн. судового збору - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: