Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/8567/14 Головуючий у 1 інстанції: Наумов О.О.
Провадження №22ц/778/4780/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чепкова Олена Володимирівна, про зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від права спадкування та за позовом ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чепкова Олена Володимирівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від права спадкування, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_5.

Після його смерті відкрилася спадщина на майно, а саме, належні йому 29/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

Заповіту за життя спадкодавець не складав.

Позивач відноситься до спадкоємців другої черги. Після смерті брата вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, з такою ж заявою звернувся і її племінник - син покійного ОСОБА_3

Позивач вважає, що має право на застосування зміни черговості спадкування, так як її брат, який з 1998 року був визнаний інвалідом 2 групи і мав ряд захворювань, з 2009 року фактично проживав у її квартирі , вона здійснювала за ним догляд, оплачувала лікування. Його рідний син ОСОБА_3, знаючи про стан батька, допомоги йому не надавав.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд змінити черговість одержання права на спадкування за законом та надати їй право на спадкування у першій черзі спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_5, усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 також звернувся до суду із позовом до Запорізької міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно у виді 29/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1, які належали його батькові ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи свої вимоги тим, що з метою одержання свідоцтва про право на спадщину він звернувся до нотаріуса, однак отримав відмову у зв'язку з тим, що батьком були втрачені правовстановлюючі документи на будинок.

Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати за ним право власності на 29/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на29/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов, а у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд послався на недоведеність того, що спадкодавець ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані та потребував постійного догляду, що він звертався до сина ОСОБА_3 за матеріальною чи фізичною допомогою, а отже що він потребував таку допомогу саме від відповідача, а останній умисно ухилявся від її надання.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та погоджуються з вимогами норм матеріального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, як сестра, є спадкоємцем другої черги, а відповідач ОСОБА_3, як син, є спадкоємцем першої черги померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у виді йому 29/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

В обгрунтування вимог про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування, ОСОБА_2 посилалася на те, що після проведених у 1997-1998 роках операцій ОСОБА_5 була встановлена 2 група інвалідності та призначена пенсія, з цього часу він постійно хворів, у 2008 році переніс операцію по видаленню пахової грижі, страждав на цукровий діабет, у зв"язку з чим потребував постійної допомоги і не міг сам мешкати у своєму будинку та утримувати його, однак весь цей період лише вона одна доглядала за братом, витрачала кошти на його лікування, а відповідач із батьком майже не спілкувався і матеріальної допомоги йому не надавав.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, був у безпорадному стані.

Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред"явлена лише після смерті спадкодавця.

Розглядаючи справу по суті, суд вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягала застосуванню, правильно виходив з того, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Висновку про недоведеність факту того, що спадкодавець потребував допомоги від сина ОСОБА_3, а останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов"язку щодо її надання, суд дійшов на підставі оцінки наданим по справі доказам, у тому числі показанням свідків, які викликались судом як за клопотанням позивача, так і відповідача, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, у сукупності з їх достатністю та у взаємному зв"язку, тому він являється обгрунтованим.

Відповідно до роз"яснень п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", ухилення особи від надання допомоги спадкоємцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов"язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення пов"язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов"язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

У зв"язку з цим правомірним являється висновок суду про те, що відсутність тісного спілкування ОСОБА_3 із батьком не є безумовним свідченням його умисного ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, враховуючи також, що факт звернення ОСОБА_5, який отримував пенсію, за допомогою до сина, належними чином не доведений.

Ті обставини та докази, зокрема, пояснення свідків, на які ОСОБА_2 посилається в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до незгоди з відображеною судом першої інстанції у рішенні оцінкою доказів та обставин справи і передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування судового рішення в апеляційному порядку не містять.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному , об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, і за нормами цивільного процесуального законодавства суд апеляційної інстанції повноважень щодо переоцінки доказів не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: