АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Управління державної охорони України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Житло-Комфорт», про визнання права користування жилим приміщенням та визначення порядку користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа №753/17374/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2714/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
23 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_2 зняти усі замки із приміщень загального користування, а саме: з кухні та санвузла, визнати право користування квартирою та визначити порядок користування нею відповідно до плану квартири наступним чином: ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 надати право користування кімнатою, площею 16, 89 кв.м., а ОСОБА_2 - право на користування кімнатою площею 16,14 кв.м., встановити право спільного користування кухнею площею 10,02 кв.м., коридором 20,21 кв.м. та санвузлом загальною площею 6,27 кв.м., розділити рахунки для сплати житлово-комунальних послуг між нею та ОСОБА_2 відповідно до займаного приміщення.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_2 На сьогодні вона, ОСОБА_2 та їх спільна донька ОСОБА_3 проживають разом в квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_2 отримав ордер № 000302 на право зайняття службового жилого приміщення, виданий на підставі розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.03.07 № 305. Квартира була надана у користування ОСОБА_2 на весь склад сім'ї, тобто на трьох осіб: на нього, неї та на доньку ОСОБА_3 Вона та донька ОСОБА_3 займають кімнату площею 16,89 кв.м., а ОСОБА_2 проживає в іншій кімнаті площею 16,14 кв.м. У квартирі є спільна кухня площею 10,02 кв.м. та ванна кімната і туалет загальною площею 6,27 кв.м. 30.04.2013 року за № 2/9/1-615 до неї надійшов лист щодо звільнення службового приміщення за відсутністю підпису начальника управління ДСО С. Куліка та відсутності печатки Управління Державної служби охорони. Зазначає, що проживати у спільній квартирі не може, оскільки на неї постійно здійснюється психологічний тиск, та систематично чиняться перешкоди в користуванні квартирою.

Рішенням Дарницького районного суду від 09 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_2 зняти усі замки з приміщень загального користування квартирою, а саме з кухні і санвузла; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

23 грудня 2014 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин у справі, неправильне застосування норм матеріального права, просила його скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказала, що спірна квартира була надана ОСОБА_2 на трьох осіб, а тому вона та її донька мають право користуватися спірною квартирою. Також апелянт вказала, що вона та її донька право користування квартирою не втратили, а тому у ОСОБА_2 немає підстав вимагати їх виселення. Також апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов до суперечливих висновків, адже вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою є похідними від вимог, у задоволенні яких суд першої інстанції відмовив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1- ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

ОСОБА_2, представник Управління державної охорони України за довіреністю - Лисенко-Біловицький В.В. апеляційну скаргу просили відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.09.1994 року по 28 лютого 2013 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 55 -56).

ОСОБА_2 проходив військову службу в Управлінні державної охорони України з 2001 року по 2014 рік та перебував на квартирному обліку в Управлінні державної охорони України з 06 грудня 2006 року на підставі рішення житлово-побутової комісії УДО України, затвердженого Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією.

Квартира АДРЕСА_1 була включена до числа службового фонду УДО України на підставі розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 14 лютого 2007 року, № ПО «Про розгляд житлових питань окремих громадян" за клопотанням Управління державної охорони України відповідно до п. З Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37.

Згідно з п. п. 7 та 14 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, на підставі ордера від 28 березня 2007 року № 000302 ОСОБА_2 на сім'ю з трьох осіб: ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_1, дочка - ОСОБА_3, 1995 року народження, Управлінням державної охорони України надано службову ізольовану двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 19-21).

Також судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 безпідставно чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою, погрожує виселенням.

Задовольняючи позов в частині усунення перешкод у користуванні квартирою суд першої інстанції керувався ч. 2 ст. 65, ч. 3 ст. 64 ЖК України та виходив з того, що спірна квартира є єдиним житлом позивача, іншого житла вона не має, відповідач безпідставно чинить перешкоди щодо вільного здійснення права позивача на користування та проживання у спірній квартирі, а тому у суду є всі правові підстави для задоволення позовних вимог про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відповідача зняти усі замки із приміщень загального користування квартирою, а саме: з кухні та санвузла.

Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, доводів щодо його незаконності і необґрунтованості апеляційна скарга не містить.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції керувався ст. 47 Конституції України, ч. 2 ст. 123 ЖК України та виходив з того, що спірні правовідносини стосуються службового житла, третя особа ОСОБА_3 не ставила самостійних вимог перед відповідачем та судом щодо визначення порядку користування квартирою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмови членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Згідно ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Також на підставі ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року у силу ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 123 ЖК України до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90 частиною шостою статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання права користування жилим приміщенням, визначення порядку користування і розподіл особових рахунків. Крім того, службове жиле приміщення надано ОСОБА_2 на період його трудових відносин з Управлінням державної охорони України, після припинення яких він підлягає виселенню з особами, які проживають разом із ним, без надання іншого житлового приміщення, за винятками, передбаченим ст. 125 ЖК України

Доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні частини позовних вимог згідно ч. 2 ст. 123 ЖК України. ОСОБА_1 і ОСОБА_3 були вселені до квартири АДРЕСА_1 на підставі ордера, а тому відповідно до ст. 64 ЖК України мають такі ж права і обов'язки щодо спірного житлового приміщення, як і ОСОБА_2, однак згідно ч. 2 ст. 65, ч. 2 ст. 123 ЖК України право і порядок користування службовим жилим приміщенням визначено не може бути.

Отже, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а тому судом першої інстанції не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 208, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді