Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1146/15-ц

Провадження №2/377/453/15

23 грудня 2015 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., при секретарі Щуковській А.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідачки адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 в особі його представника ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_7, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на це майно, -

УСТАНОВИВ:

6 жовтня 2015 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі свого представника просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.04.2015 року за реєстровим № 636, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6; скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 № 20480627 від 02.04.2015 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 55,50 кв.м., житловою площею 17,90 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_5 належала згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 26 січня 2011 року, яке набрало законної сили, на праві власності 1/3 частка житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, право власності на яку зареєстровано комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації 11.08.2011 року, що підтверджено витягом про державну реєстрацію прав. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23.07.2012 року у цивільній справі № 1023/623/12, провадження № 2/1023/228/12 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7, співвідповідача ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № CNGLG100320237 від 14 червня 2007 року в розмірі 45890,30 доларів США, що складається з 32000 доларів США заборгованості за кредитом; 9814,81 доларів США заборгованості по процентам; 1522,66 доларів США заборгованості по комісії (винагороді); 2552,83 доларів США заборгованості по штрафу (процентна складова), а також заборгованості в розмірі 61408,48 гривень, яка складається з 61158,48 гривень пені, еквівалентному 7663,97 доларів США; 250 гривень штраф (фіксована частина), всього на загальну суму, еквівалентну 427613 гривень 07 копійок, звернуто стягнення на предмет іпотеки однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 в розмірі 2/3 часток та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки, шляхом продажу будь-якій особі-покупцеві на підставі договору іпотеки від 16.06.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_7, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори, реєстр № 1747, із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», із встановленням початкової ціни на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. На виконання вказаного рішення суду ПАТ КБ «Приватбанк» здійснив продаж вказаної квартири всупереч вимогам положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та зазначеному рішенню Славутицького міського суду Київської області. Продаж було здійснено шляхом укладення договору купівлі-продажу між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 від 02.04.2015 року за реєстровим номером № 636, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 Чернігівського нотаріального округу. Позивач вважає, що продаж спірної квартири був здійснений банком всупереч вимогам чинного законодавства з порушенням законних прав позивача як співвласника цієї квартири, тому на підставі ст.215, 203 ЦК України вказаний правочин повинен був визнаний недійсним, оскільки його зміст суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідачем ОСОБА_3 подано заперечення на позовну заяву, в яких вона зазначила, що є добросовісним набувачем і законним власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, яку придбала у ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченим 02.04.2015 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 636. Спірний договір купівлі-продажу не порушує законні інтереси позивача, оскільки рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23.07.2012 року банку надано право на реалізацію спірної квартири із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», яку банк в свою чергу в повному обсязі виконав. Невиконання іпотекодержателем вимог даної норми матеріального права, в тому числі у разі порушення банком зобовязання за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити позивача про свій намір укласти цей договір, не є підставою для визнання недійсним самого договору у відповідності до вимог ст.203, 215 ЦК України. За невиконання даної умови процедури продажу предмету іпотеки іпотекодержатель згідно ч.1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» несе відповідальність перед такими особами за відшкодування збитків.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що позивач не отримав письмове повідомлення банку про те, що він має намір укласти з іншою особою покупцем договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4, в якій йому на праві власності належить 1/3 частка, що суперечить змісту ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до вимог ст.203, 215 ЦК України. Крім того, приватним нотаріусом, який посвідчував спірний договір, були порушені підпункт 2.7, підпункт 2.11, підпункт 2.13 пункту 2 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в МЮУ 22.02.2012 року за № 282/20595.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, пославшись на викладені обставини в запереченнях на позовну заяву.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову, пославшись на те, що банком було виконано в повному обсязі процедуру реалізації предмету іпотеки, яка визначена ст. 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом розміщення завчасно інформації стосовно намірів укласти договір купівлі-продажу спірної квартири на офіційному сайті банку, що давало можливість зацікавленим особам, в тому числі і позивачу та всім іншим особам, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Вимога позивача у визнанні договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасуванні рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ОСОБА_6 Чернігівського міського нотаріального округу є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, співвідповідач у справі, в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, в поданому клопотанні до суду просив проводити судове засідання за його відсутності.

ОСОБА_7, третя особа у справі, в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч.5 ст.74 ЦПК України.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що відповідач у справі ОСОБА_3 є дружиною його брата. Йому відомо, що вона у квітні 2014 року зареєструвалася на сайті ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки мала намір придбати квартиру за адресою: Київська область, м.Славутич, Тбіліський квартал, буд.1. кв.3, оголошення про продаж якої було розміщено на сайті банку. На протязі 2014 року двічі з ним зустрічався позивач ОСОБА_5 та пропонував заплатити йому 10 тисяч доларів США, а потім 8 тисяч доларів США за його 1/3 частку у квартирі, розташованої за адресою: Київська область, м.Славутич, Тбіліський квартал, буд.1. кв.3, з метою, щоб він в подальшому не чинив перешкоди у реалізації цієї квартирі, яка виставлена на продаж банком. Крім того, зустрічався з ним також з цього приводу і представник позивача ОСОБА_1, тобто і ОСОБА_5, і ОСОБА_1 достовірно було відомо про те, що банк здійснює пошук покупців з метою продажу вказаної квартири.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрованим за № 1739 від 16.06.2007 року, ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_10 однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 111 ).

З Витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14929978 від 16.06.2007 року вбачається, що за ОСОБА_7 було зареєстровано 1/1 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 114).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 26.01.2011 року у справі № 2-60/2011 (№ 2-907/2010) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_11, обслуговуючий кооператив «Протон», про визнання права власності на частку спадкового майна, за ОСОБА_5 визнано право на спадщину, зокрема на 1/3 частку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7-8).

З Витягу про державну реєстрацію прав серії ССУ № 338188 від 11.08.2011 року вбачається, що за ОСОБА_5 було зареєстровано 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 11).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23.07.2012 року у цивільній справі № 1023/623/12, провадження № 2/1023/228/12 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7, співвідповідача ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № CNGLG100320237 від 14 червня 2007 року в розмірі 45890,30 доларів США, що складається з 32000 доларів США заборгованості за кредитом; 9814,81 доларів США заборгованості по процентам; 1522,66 дол. США заборгованості по комісії(винагороді); 2552,83 доларів США заборгованості по штрафу (процентна складова), а також заборгованості в розмірі 61408,48 гривень, яка складається з 61158,48 гривень пені, еквівалентному 7663,97 доларів США; 250 гривень штраф (фіксована частина), всього на загальну суму, еквівалентну 427613 гривень 07 копійок, звернуто стягнення на предмет іпотеки однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 в розмірі 2/3 часток та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки, шляхом продажу будь-якій особі-покупцеві на підставі договору іпотеки від 16.06.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_7, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори, реєстр № 1747, із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», із встановленням початкової ціни на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна(а.с. 103-107 ).

Згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Витягом з офіційного сайту ПАТ КБ «Приватбанк» підтверджено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, загальна площа 55 кв. м. була виставлена на реалізацію 29.04.2013 року із встановленою стартовою ціною 238950 гривень, 03.04.2015 року вищевказаний предмет іпотеки було реалізовано(а.с. 92-94).

На підтвердження відправлення ПАТ КБ «Приватбанк» письмових повідомлень про намір укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 суду надано реєстр поштових відправлень разом з квитанцією «УКРПОШТИ» від 22.03.2014 року, проте доказів отримання таких повідомлень ОСОБА_7 та ОСОБА_5 суду не надано(а.с. 97-101).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 02 квітня 2015 року за № 638, ПАТ КБ «Приватбанк», в особі представника за довіреністю ОСОБА_12, продав ОСОБА_3, відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та на підставі рішення Славутицького міського суду Київської області від 23.07.2012 року по справі № 1023/623/12 П № 2/1023/228/12, предмет іпотеки квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6, що належала на праві власності: 2/3 частини ОСОБА_7 та 1/3 частина ОСОБА_5 (а.с. 64-65).

Як вбачається з довіреності № 1220-К-Н, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13, ПАТ КБ «Приватбанк» уповноважив ОСОБА_12, менеджера філії «Чернігівське регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк», бути представником банку, зокрема, укладати договори купівлі-продажу рухомого/нерухомого майна (у тому числі земельних ділянок та автотранспорту), яке може перебувати в заставі/іпотеці у банку, якщо банк має право продажу, у тому числі, але не виключно: на підставі відповідного судового рішення, з правом укладання у разі потреби попередніх договорів, додаткових угод і страхових угод до них, у межах установлених лімітів повноважень( а.с.112-113).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку (ч. 1). Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2). Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3).

Згідно ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсний.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як зазначено у ч.3 цієї статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За правилами ч.4 цієї статті правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ч.5 цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначено у ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою, шостою статті 203 ЦК України.

Таких підстав судом не встановлено. З наданих документів вбачається відповідність оспорюваного договору всім вимогам ст. 203 ЦК України, додержання яких у момент укладення договору є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За правилом ч.2 цієї статті докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доводи представника позивача у судовому засіданні про недійсність договору зводились ним до порушення ПАТ КБ «Приватбанк» вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та порушення приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вимог підпункт 2.7, підпункт 2.11, підпункт 2.13 пункту 2 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в МЮУ 22.02.2012 року за № 282/20595 при посвідченні оспорюваного договору.

Як вбачається із спірного договору купівлі-продажу, оціночна вартість квартири визначена згідно звіту про незалежну оцінку, складеного 30.01.2015 року ФОП ОСОБА_14, і становить 224320 гривень, а продаж квартири здійснено за 238950 гривень, що не суперечить вимогам ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та вимогам п.2.13 пункту 2 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в МЮУ 22.02.2012 року за № 282/20595.

Порушення іпотекодержателем вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку» щодо письмового повідомлення іпотекодавців та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір, та порушення приватним нотаріусом пп. 2.7, 2.11 пункту 2 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в МЮУ 22.02.2012 року за № 282/20595, відповідно до якого нотаріус має право посвідчити договір купівлі-продажу предмета іпотеки іншій особі за наявності відомостей про те, що інші особи, які мають зареєстровані в установленому законодавством порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відмовились одержати надіслані на їх адресу повідомлення про намір продати предмет іпотеки, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» прямо передбачено наслідки недодержання іпотекодержателем вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку» щодо письмового повідомлення за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу іпотекодавців та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Аналіз вказаної статті свідчить про те, що особа, права якої було порушено внаслідок недодержання іпотекодержателем вимог щодо письмового повідомлення за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу, має право на судовий захист з використанням інших способів захисту, таких як відшкодування завданих збитків чи переведення на нього прав та обовязків покупця, а не визнання такого правочину недійсним.

Будь-яких доказів недодержання відповідачами вимог ст. 203 ЦК України в момент укладення оспорюваного договору представником позивача суду не надано, тобто ним не доведено наявність обставин, за яких правочин може бути визнаний судом недійсним.

За встановлених обставин справи позов є безпідставним, недоведеним і задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як зазначено у ч.3 цієї статті до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як зазначено у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової длопомоги у конкретній справі(наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Оплата витрат за надання правової допомоги відповідачці ОСОБА_3 та надання послуг за цим договором підтверджується актом виконаних робіт від 01 грудня 2015 року, квитанцією про сплату коштів.

Як вбачається з акту виконаних робіт, адвокатом адвокатського обєднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» ОСОБА_4 було затрачено 1 годину на розяснення та надання консультацій з положень цивільного, цивільного процесуального законодавства, прав та обовязків сторін по цивільній справі та 3 години за вивчення і проведення аналізу наданих довірителем документів, що стосуються предмету спору, судової практики, підготовка заперечень на позовну заяву, підготовка до суду, а також прийняття участі в якості представника відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні, тривалість якого згідно журналу судового засідання складає 4 години 55 хвилин.

Згідної квитанції від 03.12.2015 року, долученої до акту виконаних робіт, ОСОБА_3 сплачено АО «Славутицька міська юридична консультація «Захист» за надання правової допомоги 2000 гривень.

Враховуючи час, затрачений адвокатом на надання консультацій з положень цивільного, цивільного процесуального законодавства та на вивчення і проведення аналізу наданих довірителем документів, що стосується предмету спору, підготовка заперечень на позовну заяву, підготовка до суду, а також прийняття участі в якості представника відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні, суд вважає, що необхідно стягнути з позивача на користь відповідачки ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу в сумі 2000 гривень, що відповідає граничному розміру, встановленому Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

На підставі викладеного, керуючись ст. 209, 213-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 28 грудня 2015 року

Суддя Н. Ф. Теремецька