Ухвала

іменем україни

31 грудня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О.,розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Перша Львівська державна нотаріальна контора, про усунення особи від права на спадкування обов'язкової частки,

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора, про усунення особи від права на спадкування обов'язкової частки, в якому просила усунути ОСОБА_4 від права на спадкування обов'язкової частки усього майна ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 85 років.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2014 року позов задоволено. Усунено ОСОБА_4 від права на спадкування обов'язкової частки усього майна після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 85 років.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2014 року залишено без задоволення.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року заочне рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вирішено питання судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 до дня смерті не був визнаний інвалідом і таким, що потребує сторонньої допомоги, періодично протягом 2006, 2007, 2008 років по декілька днів перебував на стаціонарному лікуванні з приводу пневмонії у терапевтичному відділенні у Львівському госпіталі інвалідів війни та репресованих ім. Ю. Липи, та до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 з 02 червня 2009 року перебував на стаціонарному лікуванні в госпіталі, помер від різкого загострення серцево-судинної недостатності, тобто у періоди хвороби він знаходився під наглядом лікарів, які надавали йому необхідну кваліфіковану медичну допомогу. В інші періоди необхідну допомогу та догляд спадкодавцю надавала його донька ОСОБА_2, яка проживала з батьком, та сама підтверджує, що надавала таку допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд враховуючи вказані положення норм матеріального права, виходив із того, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 1953 року народження на день смерті батька досягла пенсійного віку та відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку незалежно від змісту заповіту, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновку суду апеляційної інстанції вони не впливають та його не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Перша Львівська державна нотаріальна контора, про усунення особи від права на спадкування обов'язкової частки.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов

і кримінальних справ