Провадження № 22-ц/783/4395/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Ніткевича А.В.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.

з участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Інтеграл Інвестиції" на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства "Інтеграл Інвестиції" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги,-

встановила:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПП "Інтеграл Інвестиції", просив визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 11 січня 2014 року.

Вимоги обґрунтовував тим, що під час проведення виконавчого провадження №43262321 від 12.05.2014 року, яке знаходиться на виконанні в ГУ Міністерства юстиції України, він дізнався про можливу заміну стягувача боргу у зобовязанні ОСОБА_4, ОСОБА_5 перед ОСОБА_3 на підставі договору про відступлення права вимоги. Такий договір він не укладав, не підписував і не проводив по ньому жодних дій, а тому просив визнати недійсним на підставі ст. 215 ЦПК України.

Оскаржуваним заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір відступлення права вимоги, що був укладений 11 січня 2014 року між ОСОБА_3 та Приватним підприємством «Інтеграл Інвестиції».

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.05.2015 року залишено без задоволення заяву ПП "Інтеграл Інвестиції" про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.03.2015 року.

Рішення суду оскаржив представник відповідач ПП «Інтеграл Інвестиції», вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, рішення ухвалене при неповному з»ясуванні обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вважає, що суд задовольняючи позовні вимоги помилково дійшов висновку, що оспорюваний договір не вчинено.

Однак, звертає увагу на п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у якому роз"яснено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено, при цьому суд має правильно визначати момент вчинення правочину (ст. 205-210, 640 ЦК України). У такому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п"ятої ЦК України, а встановивши ці обставини, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

При цьому, не виконання стороною договору взятих на себе зобовязань, якими є передача документів згідно акту прийому-передачі чи інших зобовязань, не є підставою недійсності правочину, а тягне за собою наслідки встановлені ст. 611 ЦК України.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що між ОСОБА_3 та ПП "Інтеграл Інвестиції" 11.01.2014 року укладено договір про відступлення права вимоги, цей договір укладений в порядку статей 512-519 ЦК України, сторони договору приступили до його виконання, умови оспорюваного договору частково реалізовано.

Позивач не надав суду першої інстанції жодних належних і допустимих доказів того, що оспорюваний договір ним не підписувався.

Просить скасувати заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні викладеним у скарзі та письмових додаткових поясненнях.

Позивач ОСОБА_3 будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції 22.12..2015 року повторно не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи з тих підстав, що 22.12.2015 року о 14 год. 00 хв. в нього призначено розгляд іншої справи в Апеляційному суді Закарпатської області, а також він має намір подати додаткові докази, які на даний час не отримав.

В попередніх судових засіданнях позивач ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності позивача, який не з»явився.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання судової колегії, оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що укладений 11 січня 2014 року між позивачем ОСОБА_3 та ПП "Інтеграл Інвестиції" договір відступлення права вимоги не відповідає вимогам цивільного законодавства, а тому повинен бути визнаний недійсним, оскільки такий договір позивачем не узгоджувався, не підписувався, жодних документів згідно акту-прийму передачі позивач не передавав.

Виходячи з наявних матеріалів справи та встановлених і досліджених судом доказів та обставин, колегія суддів не може погодитись із оскаржуваним рішенням з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

В свою чергу, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Предметом судового дослідження у даній справі є фотокопія договору відступлення права вимоги, укладеного 11 січня 2014 року між ОСОБА_3 та ПП "Інтеграл Інвестиції", відповідно до п.1.1. якого ОСОБА_3 передав, а ПП "Інтеграл Інвестиції" прийняло право вимоги до ОСОБА_4 Юріойвича та ОСОБА_5, які виникли на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 05.04.2013 року, відповідно до якого судом вирішено стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5В солідарно на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором від 14.09.2012 року в сумі 2651565,33 євро, що в еквіваленті складає 27311122,90 гривень.

Також ПП "Інтеграл Інвестиції" передано право стягувача у виконавчих провадженнях ВП № 37817732 і ВП № 37817859, які відкриті на примусове виконання виконавчого листа №2/303/279/130707/10486/2012, виданого 17.04.2013 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області (а.с. 6-11).

Відповідно до п. 1.3. вказаної фотокопії договору сторони погодили, що відступлені права відступаються первісним кредитором новому кредитору за ціною 1000,00 грн.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання недійсними правочинів та настання відповідних наслідків: відповідність змісту правочину вимогам закону, додержання встановленої форми правочину, правоздатність сторін, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Вказані обставини належить з'ясувати на момент укладення правочину, проаналізувавши норми відповідних нормативних актів.

Також, розгляд справи повинен відбуватись з додержанням принципів диспозитивності та змагальності учасників судового процесу, передбачених статтею 129 Конституції України та статтею 11 ЦПК України, відповідно до підстав та предмету позову.

За статтею 215 ЦПК України судове рішення повинно містити встановлені судом обставини справи, докази, на підставі яких прийнято рішення, законодавство, яким суд керувався, приймаючи рішення; відтак суд повинен чітко зазначити в судовому рішенні, з яких передбачених законом підстав він визнає недійсним спірний договір.

Звертаючись в суд з позовом позивач просив визнати спірний договір недійсним, покликаючись при цьому на те, що такий він не підписував та п. 2.1 такого не виконував.

На зазначені обставини покликався і суд першої інстанції визнаючи недійсним цей договір.

Відповідно до роз"яснень, наведених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Не є укладеними договори, у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладання (відсутня згода за всіма істотними умовами договору, не отримано акцепт стороною, що направила оферту, не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Наведене дає підстави судовій колегії дійти висновку про те, що наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Разом з тим, частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

В свою чергу, у п. 2.1. договору відступлення права вимоги від 11 січня 2014 року, первісний кредитор ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання протягом п'яти банківських днів з дня укладення цього договору передати "Новому кредитору" ПП "Інтеграл Інвестиції" оригінали документів, які засвідчують відступлення права на інформацію, яка є важливою для їх здійснення, зокрема, але не виключно, оригінали рішення апеляційного суду Закарпатської області, постанови державного виконавця ДВС України від 07.05.2013 року про відкриття виконавчих проваджень ВП № 37817732 і ВП № 37817859, листування з боржниками, ДВС тощо. Передача зазначених документів оформлюється ОСОБА_1 прийому-передачі, що підписується повноважними особами сторін.

Правильно встановивши, що акт прийому-передачі відсутній, як додаток до договору, та дійшовши висновку про відсутність існування такого, суд першої інстанції залишив поза увагою наведені вище розяснення, а саме те, що оскільки правочин не було вчинено, відсутні підстави для задоволення відповідного позову про визнання недійсним договору з такої підстави.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції, в порушення ст. 215 ЦК України пов'язав недійсність оспорюваного договору з обставинами, що виключають сам факт його укладення.

Окрім цього, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що договір відступлення права вимоги позивачем не узгоджувався та не підписувався.

Як зазначено вище, предметом судового дослідження у даній справі є фотокопія договору відступлення права вимоги від 11 січня 2014 року, у п. 1.3. якого передбачено, що відступлені права відступаються первісним кредитором новому кредитору за ціною 1000,00 грн.

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, суд апеляційної інстанції, для встановлення фактичних обставин, які підлягають доведенню та правильного вирішення спору, роз"яснив право позивачу ОСОБА_3 звернутися із клопотанням про призначення судово-почеркознавчої експертизи для визначення виконавця підпису від імені позивача на договорі відступлення права вимоги від 11 січня 2014 року, проте, позивач повідомив, що звернеться з таким клопотання тільки після надання представником відповідача оригіналу оспорюваного договору відступлення права вимоги.

На пропозицію апеляційного суду надати оригінал договору відступлення права вимоги від 11 січня 2014 року, представник відповідача ОСОБА_2 надав додаткові письмові пояснення, відповідно до яких представники ПП «Інтеграл Інвестиції» виявили зникнення оригінального примірника договору відступлення права вимоги в кінці січня 2014 року після чергових переговорів з ОСОБА_3 в службовому кабінеті ПАТ АКБ «Львів». З цього приводу представники відповідача не зверталися до правоохоронних органів, не проводили службового розслідування. Представник ПП «Інтеграл Інвестиції» ОСОБА_6Ю, неодноразово, в телефонних розмовах і під час особистих зустрічей, пропонував ОСОБА_3 повторно підписати (відновити) оригінальний примірник, однак на той час існував конфлікт інтересів сторін щодо відступлених прав вимоги, а тому позивач категорично відмовився підписати оригінальний примірник договору.

Позивач ОСОБА_3 взагалі заперечує сам факт укладення договору з такою умовою, але надав суду для огляду оригінал договору від 11.01.2014 року, у п. 1.3. якого зазначено, що відступлені права відступаються «Первісним кредитором» «Новому кредитору» за ціною 2000000 Євро.

В свою чергу, суд не визнає наявну фотокопію належним доказом існування правочину та за відсутності оригіналу письмового договору, інших документів, що доводять існування правочину, суд звертає увагу на відсутність самого предмету розгляду в даному спорі.

Таким чином, відсутність оригіналу договору відступлення права вимоги від 11 січня 2014 року, а також акту прийому-передачі документів, передбаченого у п. 2.1. оспорюваного договору, вказує на те, що такий не вчинено, а відтак не потребує визнання недійсним, при цьому вказані обставини тягнуть за собою різні правові наслідки.

За таких обставин судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК, оскільки ухвалене за невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача необхідно стягнути в користь відповідача судовий за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314 ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Інтеграл Інвестиції" задовольнити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до Приватного підприємства "Інтеграл Інвестиції" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 11 січня 2014 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Приватного підприємства "Інтеграл Інвестиції" 121 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_7