22-ц/775/1213/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Кузнецов Д.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючої - Биліни Т.І.,

суддів Гаврилової Г.Л., Бугрим Л.М.

при секретарі - Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, третя особа: Житлово-комунальне підприємство по ремонту і експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя, Житлово-комунальне підприємство «Житло «Центр», ОСОБА_3 про визнання права користування жилим приміщенням, членом сімї наймача, недійсним рішення та ордеру, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2015 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, третя особа - Житлово-комунальне підприємство по ремонту і експлуатації житлового фонду Іллічівського району м.Маріуполя, Житлово-комунальне підприємство «Житло «Центр», ОСОБА_3 про визнання права користування жилим приміщенням, членом сім'ї наймача, недійсним рішення та ордеру.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що квартира АДРЕСА_1 була постійним містом його мешкання. Тому, відсутність письмової згоди наймача квартири, тобто недотриманння порядку при його вселенні, не може бути підставою для відмови у позові. Він дійсно, з 1992 року був зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, власником ? частини якої став після приватизації, проте дана обставина свідчить про те, що він не має права на повторну приватизацію, а не на право користування іншою квартирою. З наймачем квартири він постійно, тривалий час проживав, вони вели спільне господарство, ремонтували квартиру, а тому він набув право користування спірною квартирою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 підтвердили доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Позивач суду пояснив, що визнання членом сімї наймача йому необхідно для визнання за ним права користування квартирою № 4 у будинку № 73 по вул. Сеченова в м. Маріуполі.

Представник відповідача ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи Житлово-комунальне підприємство «Житло «Центр» в судове засідання не прибув надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 07 лютого 1992 року був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. 30 листопада 1998 року він приватизував 1/2 частку вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло, виданим Управлінням міського майна Маріупольської міської ради. 22 липня 2015 року між позивачем та його матірю був укладений договір дарування 1/2 частки вказаної квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41045221 від 22.07.2015 року. Зняття з реєстрації та дарування належної позивачу на праві власності 1/2 частки вказаної квартири, було здійснено позивачем після звернення ним до суду із даним позовом, що свідчить про штучне погіршення житлових умов.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обставинами встановленими судом першої інстанції та висновками, які узгоджуються з положеннями закону.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання права користування жилим приміщенням, позивач не заперечував, що вселився до наймача в квартиру АДРЕСА_3 з порушенням вимог закону про вселення. Крім того визнав, що під час проживання у спірній квартирі був зареєстрований та набув у власність шляхом приватизації ? частину квартири АДРЕСА_4.

У відповідності до положень ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до п.14 листа Верховного суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій справ» зазначено, що за змістом ст. 65 Житлового кодексу України за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у позивача права на користування спірним приміщенням квартирою № 4 у будинку № 73 по вул. Сеченова в м. Маріуполі після смерті наймача, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що не ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги стосовно визнання ордера на квартиру АДРЕСА_3, виданого на імя ОСОБА_3 недійсним неспроможні.

У відповідності до ч.1 ст.59 ЖК України одер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих

дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших

випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Проте, відповідно до п.37 листа Верховного суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій справ» визнання ордера недійсним з мотивів, що він виданий на зайняте приміщення, може мати місце в тому разі, коли останнє було зайнято правомірно.

Оскільки позивач не довів правомірність користування ним квартирою № 4 у будинку № 73 по вул. Сеченова в м. Маріуполі, то суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновків про відсутність у позивача права на користування спірним приміщенням та правомірність прийняття рішення Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради про видачу ордеру на імя ОСОБА_3

Усі доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів переглянула і дійшла висновків, що судом першої інстанції фактичні обставини з`ясовані повно та всебічно, висновки суду відповідають встановленим фактам. Суд розглянув цивільну справу з дотриманням загальних засад цивільного судочинства - принципу змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що передбачено ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Г.Л. Гаврилової

ОСОБА_6