НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/2226/15
№ 2/183/1817/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Мельника О.М.,

за участю секретаря судового засідання Власко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (надалі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі Відповідач), в якому просить зобовязати відповідача прибрати дерева та кущі, які знаходяться на належній йому земельній ділянці за адресою Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дорожна, 46, та які висаджені з порушенням допустимої відстані від огорожі між земельними ділянками сторін, шляхом зрізання або перенесення на допусмтиму відстань від огорожі. Також позивач просить стягнути з відповідача спричинену їй моральну шкоду у розмірі 2 000 гривень.

Позов обґрунтований наступним. Позивач є власником будинку за адресою Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дорожна, 44, а відповідач є її сусідом та власником будинку за адресою Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дорожна, 46. Земельні ділянки, на яких розташовані вказані будинки, є суміжними і їх розділяє огорожа позивача. На земельній ділянці відповідача висаджені дерева та кущі винограду з порушенням нормативної відстані від огорожі, а саме дерева на відстані 2,3 м, кущі 1 м, тоді як за ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, нормативна відстань від будівлі, споруди до дерева повинна бути не менше 5 м, кущів 1,5 м. Згідно відповіді виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 07.11.2014 року огорожа відноситься до споруд. Відтак, всі дерева та кущі винограду, які ростуть на земельній ділянці відповідача на відстані від огорожі позивача меншій, ніж передбачено вказаними нормами ДБН, є такими, що висаджені з порушенням. Також, оскільки земельна ділянка відповідача відносно земельної ділянки позивача знаходиться на сході, то дерева та кущі винограду відповідача створюють затінення її земельної ділянки більшу частину дня починаючи з ранку, що негативно відображається на рослинності (сільськогосподарських культурах), яку позивач вирощує на присадибній ділянці для своїх потреб. Коріння деяких рослин, зокрема винограду, проростають на територію земельної ділянки позивача, що створює перешкоди для розвитку рослинності на її земельній ділянці. Крім того, враховуючи те, що дерева та кущі винограду відповідача знаходяться ближче до земельної ділянки позивача ніж це передбачено нормами ДБН 360-92, а відповідач регулярно обробляє їх різними хімічними речовинами не попереджаючи про це позивача та її сім'ю, це створює загрозу здоровю її сімї.

Відповідно до п. 8.12.7 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України та додатку № 3, затверджених Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №105 від 10.04.2006 року, відстань між деревами та зовнішніми стінами споруд має складати не менше 5 м, а до чагарників не менше 1,5 м.

Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливою впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

В результаті дій відповідача, особливо що стосується оброблення рослин хімікатами, між сторонами склалися неприязні стосунки через що відповідач постійно провокує позивача та членів її сім'ї на конфлікти, що підтверджується декількома постановами про закриття кримінальних справ. Також через дії відповідача позивач була неодноразово змушена звертатися до лікарні. Відповідач при кожній нагоді ображає її та членів її сім'ї своїми діями та нецензурною лайкою, що спричиняє позивачу моральні страждання. Тому позивач просить стягнути з відповідача також і моральну шкоду, яку оцінює у 2 000 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив наступне. Відповідач вважає позовні вимоги надуманими і такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам законодавства. В пунктах 1.1, 1.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року № 105, зазначено, що ці Правила визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини. Правила розроблені з метою охорони та збереження зелених насаджень у містах та інших населених пунктах і утримання їх у здоровому впорядкованому стані, створення та формування високодекоративних, стійких до несприятливих умов навколишнього природного середовища насаджень. Розділ 8.12. згаданих Правил визначає «Особливості садіння на вулицях». Отже Правила, на які посилається позивач, регулюють порядок висадження зелених насаджень на вулицях населеного пункту. Зелені насадження ж відповідача висаджено не на вулиці міста, а на його присадибній земельній ділянці, яка перебуває у його приватній власності. Порядок висадки зелених насаджень на присадибних земельних ділянках законодавством не визначено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням та не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Ці норми закону відповідачем дотримується. Кущі винограду на його земельній ділянці висаджені на відстані 1 м від межі із земельною ділянкою позивача, висота виноградних шпалер 1,8 м. Таке розміщення кущів не створює затінення сусідніх земельних ділянок і не перешкоджає росту сільськогосподарських культур на них.

Головою квартального комітету № 16 з участю голови комісії з екології та озеленення Новомосковської міської ради складено акт обстеження його та позивача земельних ділянок в якому зазначено, що городні культури на земельній ділянці ОСОБА_1 вздовж межі з його земельною ділянкою є доглянутими та за ступенем росту не відрізняються від городніх культур на іншій частині земельної ділянки позивача. Зелені насадження, що є на земельній ділянці відповідача, не перешкоджають ОСОБА_1 користуватися своєю земельною ділянкою. Дерева на земельній ділянці відповідача розміщені на відстані 2,3 м від межі, їх висота до 3,5 м, діаметр крони до 3,5 м. Це груша, якій 50 років, яблуня, якій 30 років, персик, якому 20 років. Гілки з його дерев не звисають на земельну ділянку позивача. Земельна ділянка ОСОБА_1 вздовж його дерев використовується під двір і не містить зелених насаджень, яким би заважали ці дерева.

Згідно зі ст. 105 ЗК України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. Тож у випадку, якщо корені від винограду, що на земельній ділянці відповідача, перешкоджають позивачу використовувати свою земельну ділянку за цільовим призначенням вона вправі обрізати їх не звертаючись для цього з позовом до суду. Будь-яких доказів щодо створення його зеленими насадженнями незручностей у використанні земельної ділянки позивача суду не надано.

Більш того, ОСОБА_1 на вул. Дорожна, 44 в м. Новомосковську не мешкає, не зареєстрована, земельну ділянку не використовує і особисто їй зелені насадження відповідача ніякої шкоди не завдають. За вказаною адресою проживає син позивача, який будь-яких претензій з приводу зелених насаджень на земельній ділянці відповідача жодного разу не висловлював. Відповідач в порядку догляду за кущами винограду дійсно 3-4 рази на рік здійснює їх обробку хімічними речовинами промислового виробництва, дозволеними для використання в Україні. Обробку проводе о 5 - 6 годині ранку, коли на подвір'ї позивача ніхто не перебуває, кущі винограду розташовані на відстані понад 10 м від дворової частини земельної ділянки позивача і їх обробка ніяк не може вплинути на осіб, які перебувають у дворі її домоволодіння. Препарати, якими здійснюється обробка кущів винограду, запаху не мають. Зі скаргами на порушення відповідачем фітосанітарних правил під час хімічної обробки кущів винограду позивач до Державної фітосанітарної інспекції не зверталася.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Але ОСОБА_1 не надала доказів того, що протиправними діями відповідача порушено її права, внаслідок чого їй завдано моральну шкоду. Заяви позивача до міліції на нібито створення відповідачем конфліктних ситуацій не є доказом вчинення ним протиправних дій відносно ОСОБА_1, оскільки за наслідками їх розгляду не приймалися рішення про притягнення його ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності. Не приймалися також і судами рішення про визнання його дій неправомірними. Натомість рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 06.06.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.09.2014 року, визнано неправомірними дії ОСОБА_1 щодо встановлення не провітрюваного двометрового паркану на межі між їх земельними ділянками та зобов'язано її знести цей паркан. Рішення суду виконано тому подання позивачем даного позову є нічим іншим, як помстою за знесення неправомірно встановленого паркану. З огляду на це відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та надали пояснення відповідно до змісту позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував та надав пояснення відповідно до письмових заперечень на позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником будинку за адресою Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дорожна, 44, який знаходиться на земельній ділянці площею 600 кв.м, що відноситься до земель держфонду (а.с.11,138,139). Відповідачу на праві власності належить будинок за адресою Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дорожна, 46 та земельна ділянка за цією адресою площею 0,0767 га (а.с.84,85). Земельні ділянки, на яких розташовані вказані будинки, є суміжними і їх розділяє огорожа позивача.

З матеріалів справи суд вбачає, що на земельній ділянці відповідача ростуть три дерева груша, яблуня, персик на відстані 2,3 м від огорожі позивача та 5 м від стіни будинку позивача, та кущі винограду на відстані 1 м від огорожі позивача на цій ділянці огорожі у виді сітки «рабиця» (а.с.7,39,65). Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №105 від 10.04.2006 року затверджено Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України (надалі Правила). Вказані Правила затверджені на виконання вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (надалі ОСОБА_4), а саме ст. 28 Закону.

Відповідно до ст. 13 Закону до об'єктів благоустрою населених пунктів належать:

1) території загального користування:

а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики;

б) пам'ятки культурної та історичної спадщини;

в) майдани, площі, бульвари, проспекти;

г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки;

ґ) пляжі;

д) кладовища;

е) інші території загального користування;

2) прибудинкові території;

3) території будівель та споруд інженерного захисту територій;

4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

2. До об'єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

Розділ 8.12. Правил визначає «Особливості садіння на вулицях», а саме зазначається, що процес росту і розвитку деревних рослин на вулицях і площах відбувається в складних умовах (підвищена температура повітря і ґрунту, ущільненість ґрунту, загазованість, задимленість повітря, наявність пилу тощо), і тому при садінні дерев і чагарників слід враховувати:

8.12.1. Висаджувати великорозмірний посадковий матеріал (у віці не менше 10 років);

8.12.2. Підбирати стійкі до загазованості, задимленості, пилу породи дерев (клен гостролистий і сріблястий, липа дрібнолиста і широколиста тощо). Хвойні найменш стійкі в складних екологічних умовах;

8.12.3. З метою створення довговічних і високодекоративних деревних насаджень на міських вулицях і площах, а також на щебенистих і ущільнених ґрунтових дорогах у парках, скверах, бульварах і садах слід садити дерева не в обмежену за об'ємом садивну яму, а в смугу відкритого ґрунту або газону шириною не менше 2,0 - 5 м - на вулицях і 1,5 - 2 м - на щебенистих і ґрунтових дорогах;

8.12.4. На асфальтованих вулицях та з іншим покриттям розмір оброблювальної пристовбурної лунки повинен бути не менше 2 х 2 м і у районах із старою забудовою - 1,5 х 1,5 м;

8.12.5. Не допускається садіння деревних порід з низько опущеною кроною та низько звисаючими гілками (плакучі форми верби, шовковиці, ясена, горобини тощо), таких, які засмічують пішохідні доріжки плодами (робінія, шовковиця тощо), дають кореневі відгалуження (тополя канадська, біла тощо), таких, що мають неприємний запах (бархат амурський);

8.12.6. Віддаль між деревами в рядових насадженнях на вулицях для ширококронних високорослих дерев - 8 - 10 м, середньорослих - 6 - 8 м, низькорослих (до 10 м) - 4 - 5 м і вузькокронних різної висоти - 3 - 4 м;

8.12.7. Віддаль від будівель, споруд до дерев та чагарників наведено в додатку 3.

Відповідно до додатку № 3 до вказаних Правил відстань від зовнішніх стін будівель, споруд до дерев має складати не менше 5 м, а до чагарників не менше 1,5 м.

Тобто п. 8.12.7 стосується особливостей висадження дерев і чагарників саме на вулицях. В пунктах 1.1, 1.2 Правил зазначено, що вони визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини. Правила розроблені з метою охорони та збереження зелених насаджень у містах та інших населених пунктах і утримання їх у здоровому впорядкованому стані, створення та формування високодекоративних, стійких до несприятливих умов навколишнього природного середовища насаджень.

Також, зміст додатків №№2,5,6,7,8,9,10 до Правил свідчить про те, що основними обєктами благоустрою щодо озеленення, на які поширюються ці Правила, є вулиці, площі, парки, сквери, набережні, бульвари, сади тощо в межах населених пунктів. Тобто саме ті обєкти, які зазначені в ст. 13 Закону.

Отже, системний аналіз положень Закону та Правил свідчить про те, що розділ 8.12 Правил та п. 8.12.7 Правил щодо відстаней від дерев і чагарників до будівель і споруд, на які посилається позивач, регулюють порядок висадження зелених насаджень на вулицях, площах, в парках, скверах, на набережних, бульварах, в міських садах та лісах, інших територіях загального користування чи обмеженого користування (території підприємств, установ, організацій, санітарно-захисні зони тощо) в межах населених пунктів.

Зі змісту положень ст.ст. 9,10,12 Закону та Правил суд вбачає, що ці заходи здійснюються відповідними організаціями, які створені органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 26 Закону благоустрій присадибної ділянки проводиться її власником або користувачем цієї ділянки.

Також, наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури №44 від 17.04.1992 року затверджено Державні будівельні норми 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень (надалі ДБН 360-92). Відповідно до п. 5.12 та таблиці 5.2 вказаних ДБН, відстань від зовнішніх стін будівель, споруд до дерев має складати не менше 5 м, а до чагарників не менше 1,5 м. В примітці №4 до цієї таблиці зазначено, що дерева, що висаджують біля будинків, не повинні перешкоджати інсоляції та освітленості житлових і громадських приміщень, а також проїзду пожежних автомашин.

Аналіз положень розділу 5 ДБН 360-92 (Ландшафтно-рекреаційна територія . Озеленені території міста) та інших положень вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що ДБН 360-92 як і вищазазначені ОСОБА_4 і Правила, в частині, що стосується предмета спору, мають єдиний предмет регулювання, а саме щодо відстаней від дерев та споруд до будівель і споруд ці нормативні відстані встановлені для висадження вказаних зелених насаджень на територіях загального користування населених пунктів (вулицях, площах, проспектах, провулках, парках, скверах, набережних, бульварах, міських садах та лісах тощо) з метою дотримання вимог щодо інсоляції, освітленості, для проїзду пожежних машин, забезпечення нормального росту і розвитку цих зелених насаджень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги вказаних Правил та ДБН 360-92 не поширюються на висадження та утримання особою зелених насаджень на своїй присадибній земельній ділянці, яка перебуває у її приватній власності.

З матеріалів справи (а.с.7,39,45-47,55-60,65) та пояснень сторін суд вбачає, що спірні дерева та кущі відповідача розміщені не з боку вулиці, а поряд з межею із земельною ділянкою позивача. Тому суд вважає, що доводи позивача про порушення відповідачем вимог ДБН 360-92 та Правил є необгрунтованими.

Крім того, суд звертає увагу на наступне. В таблиці 5.2 ДБН 360-92 та додатку №3 до Правил зазначено, що нормативна відстань до дерев та чагарників повинна рахуватися від зовнішніх стін будівель та споруд. Тобто маються на увазі такі будівлі і споруди, які мають як зовнішні, так і внутрішні стіни, мають площу, і ці нормативні відстані потрібні для їх обслуговування та дотримання інших вимог (інсоляція, пожежні розриви тощо). Огорожа позивача є комбінованою і виготовленою частково із сітки «рабиця» та металевих листів, тобто в розумінні ДБН 360-92 та Правил вона не є тією спорудою, від якої повинні відраховуватися відстані до дерев та кущів. З цих підстав доводи позивача також є необгрунтованими.

На переконання суду, до спірних правовідносин сторін повинні застосовуватися положення Земельного кодексу України щодо правил добросусідства. Так, згідно зі ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до ст. 105 ЗК України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 показали, що під час огляду земельної ділянки ОСОБА_2 в червні 2015 року вони бачили, що гілки його дерев та кущів винограду не проникають на земельну ділянку ОСОБА_1 і тіні для цієї земельної ділянки не створюють.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що між сторонами часто виникають конфлікти щодо межі їх земельних ділянок. На земельній ділянці ОСОБА_2 ростуть дерева та виноград, сонце встає з боку його земельної ділянки. В будинку ОСОБА_1 фактично проживає її син із своєю сімєю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що між сторонами часто виникають конфлікти. На земельній ділянці ОСОБА_2 близько до огорожі ОСОБА_1 росте виноград та дещо затіняє її земельну ділянку. Дерева ОСОБА_2 її земельну ділянку не затіняють. В будинку ОСОБА_1 фактично проживає її син із своєю сімєю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що є депутатом Новомосковської міської ради та головою комісії з благоустрою, озеленення та екології міста. Під час огляду земельної ділянки ОСОБА_2 в червні 2015 року бачив, що гілки його дерев та кущів винограду не проникають на земельну ділянку ОСОБА_1 і чим вони їй заважають не розуміє. Державні будівельні норми та Правила утримання зелених насаджень стосуються тих дерев та кущів, які знаходяться поза меж присадибних земельних ділянок, тобто на вулицях, площах населеного пункту.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Розглядаючи справу суд враховує, що цивільне судочинство здійснюється, зокрема, на засадах змагальності і диспозитивності. Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом враховано, що позивачем не заявлялись клопотання про призначення будь-яких експертиз чи досліджень щодо можливого негативного впливу на її земельну ділянку спірних дерев та кущів відповідача. Суд також не вбачає правових підстав для призначення таких експертиз з власної ініціативи. Водночас, матеріалами справи (а.с.65) та показаннями свідків фактично спростовуються доводи позивача як щодо порушень з боку відповідача, так і наявності такого негативного впливу на її земельну ділянку.

Аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо порушення відповідачем її прав не підтверджені належними і допустимии доказами, і є необгрунтованими. Надані позивачем документи (а.с.45) не спростовують висновків суду і є неналежним доказом.

Тому, в задоволенні позову в частині зобовязання відповідача перенести дерева і кущі слід відмовити.

Що стосується відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено і сторонами не заперечується, що між ними склалися особисті неприязні стосунки. Підставою для заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди фактично є, на думку позивача, неправомірні дії відповідача щодо порушення нормативів розміщення дерев та кущів, їх оброблення хімікатами, та інші дії (образи, лайка тощо). Як встановлено судом, нормативи розміщення дерев та кущів, про що заявляє позивач, відповідачем не порушено. Належних і допустимих доказів вчинення відповідачем інших неправомірних дій щодо позивача та/або членів її сімї, позивачем не надано. Так, надані позивачем документи (а.с.12-16,80) не спростовують висновків суду і є неналежними доказами, оскільки не містять відомостей про встановлені факти неправомірної поведінки відповідача. Тому в задоволенні позову і в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 23.12.2015 року.

Суддя О.М. Мельник