Справа № 443/2268/14-ц Провадження № 2/443/54/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року Жидачівський районний суд Львівської області в складі головуючого-судді Сидорака Б.Г. при секретарі Башті Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в місті Жидачеві об"єднану цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк", треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсним договорів поруки та визнання недійсним договору іпотеки, -

встановив:

16.12.2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на підставі укладеного із ОСОБА_1 04.05.2007 року кредитного договору №LVH9G100000166 надав відповідачу кредит у розмірі 43120,00 дол. США зі сплатою за користування коштами 12% річних та з терміном повернення кредиту 03.05.2027 року. Виконання зобов'язань позичальника було забезпечено договорами поруки, які були укладені банком із відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які, як поручителі, несуть разом із відповідачем ОСОБА_1 солідарну відповідальність перед банком. Відповідач ОСОБА_1, як позичальник порушив зобов'язання перед позивачем, чим спричинив виникнення боргу, який станом на 27.10.2014 року складав: 35655,65 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на цю дату: 1 дол.США=12,95 грн., становило 461740,72 грн, в т.ч.: 31638,04 дол. США - заборгованість за кредитом, 2036,99 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 228,62 дол.США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 45,73 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором, 19,31 дол. США - фіксована частина штрафу і 1696,97 дол. США - процентна складова штрафу. Посилаючись на наявні у нього права вимагати, позивач просив стягнути солідарно із відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 04.05.2007 року №LVH9G100000166 у розмірі 35655,65 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.10.2014 року становить - 461740,72 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати.

06.05.2015 року ОСОБА_1 подав позов до ПАТ КБ "ПриватБанк" та при цьому просив: визнати кредитний договір від 04.05.2007 року №LVH9G10000016, договори поруки від 04.05.2007 року, укладені між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та договір іпотеки, укладений 04.05.2007 року - недійсними. Свої позовні вимоги мотивував наступним: Позивач 04.05.2007 року отримав у банку за договором про споживчий кредит кошти в сумі 43120 дол. США. Для забезпечення виконання договору 04.05.2015 року були укладені договори поруки між відповідачем ПАТ КБ "Приват Банк" та ОСОБА_2, а також між ПАТ КБ "Приват банк" та ОСОБА_3, а також 04.05.2007 року договір іпотеки. Він, як позичальник, не був належно поінформований банком про сукупну вартість кредиту, умови його надання, складові кредиту. У договорі не було визначено абсолютного значення здорожчення кредиту, а розмір відсотків, які зазначені в кредитному договорі, не відповідає реальному розміру відсотків, що мав би він сплатити у разі належного виконання умов договору, тобто мало місце приховування суттєвих умов договору, що є відповідно до ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживача" підставою про визнання кредитного договору недійсним. Окрім того, умови договору передбачають можливість відповідача в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки, не даючи йому можливості відсояти свої інереси у разі незгоди із підняттям відсоткової ставки, що само по собі є дискримінацією, тобто таким, що всупереч принципу добросовістності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду споживачу. Вважає, що вказані обставини згідно із ч.1 ст.230 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Окрім того, кредитний договір суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України, оскільки у спірному кредитному договорі містяться положення щодо розрахунків за грошовими зобов"язаннями між позивачем та відповідачем в доларах США за відсутності у сторін індивідуальної ліцензії на використання готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу, що є порушенням ст.99 Конституції України, ст.524 ЦК України, ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю". Оскільки спірний договір містить суттєві невідповідності його змісту актам законодавства України, тому це відповідно до ст.217 ЦК України має наслідком недійність правочину в цілому із усіма правовими наслідками, які закон із цим пов"язує, а саме недійсність основного зобов"язання (вимоги) спричиняє недійсть правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом, тобто недійсними також слід визнати договори поруки та договір іпотеки. Ухвалою Жидачівського районного суду від 18.08.2015 року позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приват Банк" до ПАТ КБ "Приватбанк", треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсним договорів поруки та визнання недійсним договору іпотеки прийнято до спільного розгляду із позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" за довіреністю ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав із підстав, зазначених у позовній заяві, а проти задоволення вимог позову відповідача ОСОБА_1 до банку просив відмовити у зв"язку із їх безпідставністю. Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позовних вимог банку заперечив, посилаючись на те, що позивачем(банком) грубо порушено вимоги ст.156-1 ЦК України, яка вимагає від нього письмово повідомити позивачальника, поручителя (його та інших відповідачів) про зміну процентної ставки не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої встановлюється нова ставка. Також вважає, що доданий до позовної заяви позивачем розрахунок заборгованості є незрозумілим та не грунтується на вимогах закону, а також при строку дії договору до 03.05.2027 року, незрозумілою є вимога банку про негайну сплату всього кредиту, а не про стягнення наявної заборгованості за договором кредиту. Також підтримав вимоги своєї позовної заяви до банку про визнання кредитного договору, договорів поруки, які укладені між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та договір іпотеки - недійсними із підстав, вказаних у його позовній заяві. Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення вимог позовних вимог заперечила, вважаючи їх безпідставними. Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні теж заперечив проти задоволення позовних вимог банку щодо стягнення із відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та нього у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у зв"язку із їх безпідставністю. Заслухавши позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи у межах заявлених позовних вимог судом встановлено наступне. Спірні правовідносини регулюються нормами законодавства щодо правочинів, кредитних зобов'язань та їх забезпечення, а також у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин. Відповідно до ст.ст.6,11-14,202,204,509,525,526,546,549,550,572,589,590,611,614,623-629,638, 651,652,653,1050,1054 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані актами цивільного законодавства, і не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, лише якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонам; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди;цивільні права та обов'язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; правомірність правочину презюмується, договір є обов'язковим для виконання сторонами;особа відповідальна за порушення зобов'язання; виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею); позичальник зобов'язаний повернути кредитору заборговане, сплатити проценти, розмір боргу доказується кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання; за загальним правилом, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору; у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання; зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Встановлено, що 04.05.2007 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", уклало з позичальником ОСОБА_1 кредитний договір №LVH9G100000166 (а.с.14-16), за умовами якого, зокрема: банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений у п.7.1. цього договору; строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у розділі 7 договору (п.1.1.); загальний розмір кредиту у вигляді непоновлюваної лінії складав 431200,00 дол. США (п.7.1.), з цих коштів: 35200 дол. США надаються з метою придбання нерухомості; 9000,00 дол. США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. договору (п.п.7.1.); строк кредитування з 04.05.2007 року по 03.05.2027 року, процентна ставка - 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом із сплатою банку винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, відстотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за додаткове проведення моніторингу (п.п.3.11.,6.2.); щомісячний платіж на погашення кредиту - 462,08 дол. США згідно графіка погашення кредиту, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагород, комісій (п.7.1.); позичальник надає банку належним чином оформлені договори іпотеки, поруки, страхування заставленого майна та особистого страхування (п.2.2.7.); банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: при зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); при цьому, банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7-ми календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки; збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США (п.2.3.1.); у випадку порушення будь-якого зобов"язання щодо сплати відсотків за користування кредитом та винагороди, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, але не менше 1,00 грн.; у випадку порушення будь-якого зобов"язання щодо сплати відсотків за користування кредитом та винагороди, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46% на місяць на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (п.п.4.1.,7.4.); при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн + 5% від суми позову (п.5.4.). Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника, позивач та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 04.05.2007 року уклали договори поруки, відповідно до яких останні, як поручителі несуть разом із відповідачем ОСОБА_1 солідарну відповідальність перед банком за виконання зобов"язань за кредитним договором у такому ж розмірі, як і відповідач ОСОБА_1 (а.с.17,18), а також у нотаріальній формі уклали 04.05.2007 року договір іпотеки квартири, на підставі якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку придбану ним за договором купівлі-продажу від 04.05.2007 квартиру за адресою:Львівська область, м.Жидачів, вул. Б.Лепкого,23/37 (а.с103-106 ). Предмет іпотеки сторони оцінили у 222200,00 грн.. Таким чином, загальний розмір кредитної лінії, відкритої банком позичальнику, склав 43120,00 доларів США. Сторонами визнано та підтверджується матеріалами справи, що 04.05.2007 року за рахунок кредитної лінії позичальник одержав 43120,00 дол. США, з яких 35200,00 дол.США були скеровані на придбання квартири та 7920 дол. США на оплату страхових внесків, саме отримана 04.05.2008 року сума у 43120,00 дол. США була зафіксована як початкова база для розрахунку боргу. Відповідач ОСОБА_1 порушив свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виник борг перед кредитором. 30.10.2014 року банк рекомендованим листом з повідомленням про вручення надіслав позичальнику-іпотекодавцю (відповідачу ОСОБА_6І.) та поручителям-віповідачам(ОСОБА_2 та ОСОБА_3С.) вимогу від 30.10.2014 р. №30.1.0/2-742 про дострокове сплату всього боргу (а.с.9-11), утім, доказів одержання відповідачами цієї вимоги у справі немає. Станом на 27.10.2014 року банк у доданому до позовної заяви розрахунку визначив розмір і складові боргу наступним чином: загальна заборгованість 35655,65 дол.США, що за офіційним курсом НБУ на цю дату: 1 дол.США-12,95 грн. становило 461740,72 грн., в т.ч.: 31638,04 дол.США - заборгованість за кредитом, 2036,99 дол.США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 228,62 дол.США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 45,73 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором, 19,31 дол. США - фіксована частина штрафу і 1696,97 дол.США - процентна складова штрафу. Факти порушення зобов'язань та спричинення цим боргу як такі позичальником не заперечуються, натомість він ставить питання про порушення його прав як споживача, заперечує проти визначених кредитором розміру та елементів боргу. Вирішуючи справу в межах вимог, що заявлялися позивачами за первісним та зустрічним позовами та в межах доводів позовних заяв, суд виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч.ч.1-3,6 ст.203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з положеннями ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Факт підписання ОСОБА_1 кредитного договору та подальше його виконання також свідчить про згоду останнього з його умовами. Відповідно до приписів ст. 4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України, норми якої є нормами прямої дії,основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Виникнення грошових зобов'язань між сторонами в іноземній валюті узгоджується з нормами Декрету КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (ст.2 ч.2, ст.5 ч.2), Закону України "Про банки і банківську діяльність"(ст.19, ст.47 ч.ч.1,2, ст.ст.49,55), ст.192 ч.2, ст.533 ч.3 ЦК України. У справі немає доказів щодо вад волі з боку позичальника при укладенні кредитного договору, порушення його прав як споживача, відсутні докази про заперечення позичальником умов договору, про претензії до кредитора і т.ін. Умови кредитного договору не можна вважати нечесною підприємницькою практикою, їх не можна вважати несправедливими, незбалансованими, оманливими, агресивними щодо позичальника або такими, що завдали шкоди позичальнику, який на власний розсуд, добровільно розпорядився своїми цивільними правами, взяв на себе, тривалий час виконував цивільні обов'язки за договором і протилежного не довів. Оскільки судом встановлена відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним, не підлягають задоволенню і вимоги позову в частині визнання недійсним договорів поруки та визнання недійсним договору іпотеки. ПАТ КБ "ПриватБанк" просило стягнути із відповідачів у солідарному порядку заборгованість у загальному розмірі 35655,65 дол. США в т.ч.: 31638,04 дол.США -заборгованість за кредитом, 2036,99 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 228,62 дол.США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 45,73 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором, 19,31 дол. США - фіксована частина штрафу і 1696,97 дол. США - процентна складова штрафу. Вирішуючи справу за позовом у цій частині, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до встановленого у справі, виходячи з виданого банком позичальнику кредиту в розмірі 43120,00 дол. США та динаміки погашення боргу, належить визнати доведеним основний борг позичальника перед банком за сумою кредиту в розмірі 31638,04 дол.США. За обраним кредитором валютним курсом ця сума становить еквівалент 409712,6 грн. Щодо цієї заборгованості правова позиція кредитора підтверджується доказами та матеріалами справи. ОСОБА_4 пред'явив до стягнення із відповідачів також заборгованість за процентами в розмірі - 2036,99 дол.США, заборгованість за комісією за користування кредитом у розмірі - 218,62 дол. США; пеню за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором у розмірі - 45,73 дол.США, і штраф у розмірі 19,31 дол.США його фіксованої частини і 1696,97 дол.США процентної складової. Право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за кредитом обумовлене настанням конкретних обставин та дотриманням відповідної процедури, що передбачені п. 2.3.1. кредитного договору. Як убачається з розрахунку боргу, процентна ставка за кредитом була з 04.05.2007 по 30.11.2008 року встановлена в розмірі 12,00% річних, а з 01.12.2008 року по 27.10.2009 року встановлена у розмірі 14,04 % річних. Сторони відповідно до положень ЦК України щодо укладення договору скористалися правом врегулювати порядок збільшення банком процентної ставки за кредитом, договір є обов'язковим для них. Направлення письмового повідомлення позичальнику відповідає і звичаям ділового обороту. Тому кредитор, підвищуючи процентну ставку, зобов'язаний був дотриматися установленого договором порядку як щодо підстав для підвищення ставки, так і щодо повідомлення, обумовленого в договорі. На кредиторі лежить не лише обов'язок забезпечити дотримання вказаних умов договору, але і довести свої вимоги, а, отже, зафіксувати і довести факти, що випливають з п. 2.3.1. договору. У справі відсутні докази, які б підтверджували виникнення і фіксацію підстав для підвищення процентної ставки кредитором, відсутні і докази повідомлення боржника про підвищення процентної ставки. З огляду на ці обставини, доводи позичальника про необізнаність із фактом підвищення процентної ставки заслуговують на увагу. Сам по собі факт внесення платежів позичальником після одностороннього підвищення банком процентної ставки не є доказом визнання такого зміненого зобов'язання. За відсутності відповідного повідомлення банку, позичальник, вносячи ануїтетні платежі, які банк самостійно розподіляє за елементами погашення боргу, не мав нагальних причин з'ясовувати наявність чи відсутність змін у пропорції розподілу коштів і не мав підстав вважати, що процентна ставка підвищилася. Кредитор не довів жодними доказами правомірності підвищення процентної ставки, доведення в установлений спосіб відповідної інформації до боржника, що, крім іншого, виключало можливість для боржника перевірити обґрунтованість підвищення ставки, оспорити дії кредитора, своєчасно захистити своє право за наявності для того підстав, тому доводи зустрічного позову про порушення прав позичальника одностороннім підвищенням процентної ставки за кредитом обґрунтовані. Нарахування відсотків за ставкою 12,0% річних позичальником не оспорюється. Виходячи з мотивації первісного позову, умов кредитного договору та розрахунку, наданого банком, кредитор пред'явив вимогу про стягнення пені в розмірі 45,73 дол. США "за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором". За змістом наведених вище норм ЦК України, цивільно-правове зобов'язання та цивільно-правова відповідальність за його порушення мають конкретний, індивідуальний характер, особа несе відповідальність за вчинене нею винне порушення зобов'язання відповідно до положень закону та умов, визначених договором. Як випливає з положень кредитного договору, можливе нарахування пені як окремо за несплату конкретно визначених платежів за договором, так, залежно від обставин, і одночасно за несплату усіх або кількох визначених договором платежів. У будь-якому разі, розрахунок повинен чітко відображати: за прострочення сплати якого саме платежу нараховується пеня, якою є база нарахування, за якою ставкою нараховується пеня та за який період, розрахунок повинен виключати сумніви, суперечності щодо його елементів та результату. Зміст наданих кредитором документів приводить до висновку, що нарахування пені здійснювалося за порушення позичальником усіх зобов'язань, що мало місце на відповідний момент (прострочення сплати суми кредиту, процентів), при цьому, по 30.11.2008 року враховувалися процентна ставка 12,0% річних, з 01.12.2008 року по 27.10.2014 року - процентна ставка 14,04% річних. Однак, якщо йдеться про нарахування пені на визначену в обраний позивачем спосіб загальну заборгованість за кредитним договором, то нарахування пені необґрунтоване через необґрунтованість нарахування відсотків і визначення їх суми за ставкою, відмінною від 12,0% річних, тож належних даних про базу для нарахування пені, яка відповідає умовам договору, а відтак, і доказів щодо обґрунтованості нарахування пені у справі немає. Крім того, кредитор поставив питання про стягнення пені в доларах США, тоді як договором передбачена сплата пені в гривнях. Вимога позивача за первісним позовом про стягнення штрафу ґрунтується на положеннях п.5.4 кредитного договору, згідно із яким у відповідному випадку позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн + 5% від суми позову. ОСОБА_4 заклав позов, яким просив стягнути 31638,04 дол. США - боргу за кредитом, заборгованість за процентами у розмірі - 2036,99 дол.США, заборгованість за комісією за користування кредитом у розмірі - 218,62 дол.США; пеню за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором у розмірі - 45,73 дол.США, і штраф у розмірі 19,31 дол.США його фіксованої частини і 1696,97 дол.США процентної складової. З цього випливає, що процентну складову штрафу банк розрахував наступним чином: 31638,04 дол. США + 2036,99 дол. США + 218,62 дол. США + 45,73 дол. США = 33939,38 дол. США х 5% = 1696,97 дол. США, тобто, штраф був нарахований також і на пеню. Одночасне застосування у договорі різних видів неустойки (пені - триваючого нарахування за триваюче порушення, штрафу - разової санкції за разове порушення) за різні порушення умов договору є правом сторін, яким вони скористалися, таке забезпечення виконання зобов'язань не суперечить закону і не є застосуванням юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення. Проте, нарахування однієї неустойки на іншу не відповідає вимогам закону, тому неустойка (штраф) в розмірі 1696,97 дол. США, що нарахована також і на пеню в розмірі 45,73 дол. США, пред'явлена до стягнення без законних підстав. До того ж, кредитор просив стягнути фіксовану частину штрафу в доларах без урахування умов договору, які передбачають сплату цієї частини штрафу в гривнях. Обґрунтованим є нарахування процентної складової штрафу на суму позову, яку власне складає заборгованість за кредитом, процентами та винагородою, а штрафом, що може бути стягнений, той, що обраховуватиметься з доведених позовних вимог. Таким чином, вимоги про стягнення процентів у розмірі 2036,99 дол.США, заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 218,62 дол.США та пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором у розмірі - 45,73 дол.США, а також частини процентної складової штрафу не ґрунтуються на доказах, належних розрахунках, не узгоджуються з наявними матеріалами та не враховують дійсних обставин справи. Обґрунтованими і доведеними є вимоги банку про стягнення на погашення заборгованості за кредитним договором коштів загальною сумою 32 219,94 доларів США що за обраним банком валютним курсом є еквівалентом 430198,25 грн., в т.ч., 31638,04 дол. США боргу за кредитом, 1581,90 дол. США процентної складової штрафу ((31638,04 дол. США) х 5%) , а також 250,00 грн. фіксованої частини штрафу. Вирішуючи позовні вимоги банку в частині стягнення боргу з поручителів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов"язання, а також у разі зміни зобов"язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 квітня 2011 року відповідно до частини першої статті 559 Цивільного кодексу України, припинення договору поруки пов"язується із зміною основного зобов"язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов"язань поручителя визначається як умовами договору поруки так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов"язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Оскільки обсяг відповідальності відповідача боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №LVH9G100000166 від 04.05.2007 року змінився внаслідок того, що позивач в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за кредитом, про що судом було зазначно вище, тому за вказаних обставин, суд приходить до висновку, що договори поруки укладені позивачем із відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід вважати припиненими відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України та у задоволені позовних вимог до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення із них у солідарному порядку встановленої судом заборгованості за кредитним договором слід відмовити. Розприділяючи судові витрати, суд в порядку ст. 88 ЦПУ України, приходить до висновку, що із ОСОБА_1 слід стягнути на користь ПАТ КБ "Приват Банк" понесені судові витрати. Підстав для стягнення з ПАТ КБ "Приват Банк" судових витрат на користь ОСОБА_1 у сумі 243,60 грн. суд не вбачає, оскільки у задоволені його позовних вимог відмовлено.

Керуючись ст.ст.6,11-14,202,204,509,525,526,533,546,549,550,611,614,623-629,638,651,652, 653,1050,1054,1056-1 ЦК України, Декретом Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання та валютного контролю", ст.ст.10,11,57-60,79,88,209,212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає у м.Жидачеві Львівської області вул.Б.Лепкого,23/37, на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк» на рахунок №3111, МФО 305299, , заборгованість за кредитним договором №LVH9G100000166 від 04.05.2007 року, що виникла станом на 27.10.2014 року, в сумі 31638 (тридцять одна тисяча шістсот тридцять вісім) доларів США 04 цента, що в еквіваленті складає 409712 (чотириста дев"ять тисяч сімсот дванадцять гривень) 62 копійки, процентну складову штрафу за договором №LVH9G100000166 від 04.05.2007 року, що виникла станом на 27.10.2014 року, в сумі 1581 (одна тисяча п"ятсот вісімдесять один) долар США 90 центів, що в еквіваленті складає 20485 (двадцять тисяч чотириста вісімдесять п"ять) гривень 63 копійки та фіксовану складову штрафу за договором №LVH9G100000166 від 04.05.2007 року, що виникла станом на 27.10.2014 року, в сумі 250 (двісті п"ятдесять) гривень 00 копійок, а всього 430448 (чотириста тридцять тисяч чотириста сорок вісім) гривень 25 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк» на рахунок № 3111, МФО 305299, , понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3654 грн. (три тисячі шістсот п"ятдесять чотири) гривні 00 копійок.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк", треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсним договорів поруки та визнання недійсним договору іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 28 грудня 2015 року.

Головуючий суддя ____________________

22.12.2015