Провадження № 22-ц/773/1815/15 Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

з участю секретаря Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання умови кредитного договору недійсною, за апеляційною скаргою відповідача публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 листопада 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд із зазначеним позовом. Покликалась на ті обставини, що 02 квітня 2008 року уклала з відповідачем ВАТ «Універсал Банк» кредитний договір на суму 80000 доларів США зі сплатою 12,45 % річних на строк по 1 квітня 2022 року для придбання нерухомого майна - квартири.

Крім того позивач вказувала, що 22 липня 2014 року додатковою угодою в п. 7.1 цього договору було внесено зміну, згідно з якою всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у звязку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди, при цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Асоціації українських банків та добре розуміють положення цього регламенту, умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими даної третейської угоди, місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення договору.

Оскільки вказаний пункт 7.1 кредитного договору суперечить вимогам п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, то позивач просила суд визнати цей пункт договору недійсним.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним пункт 7.1 додаткової угоди від 22.07.2014 року до кредитного договору № 059-2008-1000 від 02 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Універсал Банк» просить його скасувати як незаконне, прийняте судом з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 у позові.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що на час внесення змін до п. 7.1 кредитного договору про порядок розгляду спорів Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, тому цей пункт договору є недійсним.

Такий висновок суду є правильний.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Судом встановлено, що 02 квітня 2008 року ОСОБА_3 уклавши кредитний договір з відповідачем ВАТ «Універсал Банк», отримала споживчий кредит 80000 доларів США під 12,45 % річних з терміном погашення до 1 квітня 2022 року для придбання житла (а. с. 3-5).

22 липня 2014 року додатковою угодою до вказаного кредитного договору було змінено п. 7.1 цього договору зокрема встановлено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у звязку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди (а. с. 6-13).

За ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що на правовідносини, які виникають зі споживчого кредиту, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду банк або інша фінансова установа чи споживач, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 цього Закону, який набрав чинності з 12 березня 2011 року, третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на час внесення змін до п. 7.1 кредитного договору додатковою угодою від 22 липня 2014 року, Закон України «Про третейські суди» у п. 14 ст. 6 містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, то оспорюваний позивачем пункт договору є недійсним як такий, що суперечить цьому Закону.

Саме до такого висновку дійшов, суд першої інстанції під час ухвалення рішення і він є правильним та таким, що відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують і не впливають на законність вказаного рішення, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України є підставною для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відхилити, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 листопада 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді