Провадження № 22-ц/783/6590/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2, позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Науково-дослідний інститут приймальних електронно-променевих трубок «Еротрон» на рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Науково - дослідний інститут приймальних електроннопроменевих трубок «Еротрон» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут приймальних електроннопроменевих трубок «Еротрон» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та розрахунку при звільненні - задоволено.

Вирішено стягувати з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут приймальних електронно-променевих трубок «Еротрон» на користь ОСОБА_3 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 3146,50 грн. (три тисячі сто сорок шість гривень 50 коп.), компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 1 941,90 грн. (одна тисяча дев'ятсот cорок одну гривню 90 коп.) та середній заробіток за час затримання розрахунку при звільненні в розмірі 5 244,16 грн. (п'ять тисяч двісті сорок чотири гривні 16 коп.) з урахуванням податків та обов'язкових платежів. Вирішено питання судових витрат.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 липня 2015 року оскаржив відповідач ДП «Науково-дослідний інститут приймальних електронно променевих трубок «Еротрон».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом невірно встановлено обставини, що мають значення для справи. Вважає, що суд не встановив розмір середньомісячного заробітку позивача та не навів детального розрахунку розміру відшкодування за час затримки розрахунку, не обґрунтував, якими саме нормами закону він керувався та дійшов до передчасного висновку про стягнення на користь позивача сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, сум вихідної допомоги та компенсації втрати частини доходу у зв»язку із пропущенням строків.

Окрім того, встановлючи суму заборгованості, суд прийшов до помилкового висновку, що сума загальної заборгованості складає 12 001,87 грн., не беручи до уваги довідку ДП НДІ «Еротон» від 16 грудня 2013 року, в якій зазначено, що ця сума включає як заборгованість по заробітній платі, а також відпускні та розрахункові кошти.

Просить рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2, в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, пояснення позивача ОСОБА_3, проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає цим вимогам.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.7 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення.

На підставі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" та ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", підприємства здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство має сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що наказом № 22 від 12 грудня 2013 року позивача ОСОБА_3 було звільнено з посади сторожа з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут приймальних електронно-променевих трубок «Електрон» за власним бажанням.

Також встановлено, що заробітна плата після звільнення позивачу була нарахована, але не виплачена. Зокрема, як вказує позивач у заяві про уточнення позовних вимог від 22 липня 2015 року та як вбачається із відповіді ЛМУЮ Франківського ВДВС на запит суду №3031 від 16 лютого 2015 року (а.с.90), позивачу ОСОБА_3 було виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 8 626,66 грн. та ще 3 375,21 грн. було виплачено йому у квітні 2015 року.

Згідно листа ДП НДІ "Еротрон" №10 від 25 березня 2015 року, заборгованість по заробітній платі перед позивачем, станом на 25 березня 2015 року відсутня, проти чого позивач не заперечує. Даний факт позивач ОСОБА_3 не заперечив і в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи виплату заробітної плати у повному обсязі, ОСОБА_3 у своїй заяві, поданій в суд 22 липня 2015 року, просив стягнути з відповідача на його користь, згідно з наведеним ним розрахунком:

- вихідну допомогу при звільненні в сумі 3 146,50 грн. на підставі ст.44 КЗпП України у зв'язку з порушенням відповідачем законодавства про працю (1280,00 грн. х 3 міс. = 3840 грн. - 138,24 грн. (платіж в пенсійний фонд - 556,26 грн. (прибутковий податок з громадян) = 3 146,50грн. (а.с.56).

- компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів виплати за період з січня по вересень 2014 року в сумі 1941,90 грн. (а.с.57);

- середній заробіток за період затримки з 12 грудня 2013 року по 01 червня 2014 року в сумі 5244,16 грн. (а.с.58).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем 28 листопада 2013 року подана заява відповідачу про розірвання трудового договору, згідно з ч.3 статті 38 КЗпП України з 13 грудня 2013 року та виплати вихідної допомоги, згідно ст.44 КЗпП України.

Відповідно до приписів ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було порушено законодавство про працю, а саме, несвоєчасно виплачувалась заробітна плата позивачу, у зв'язку з чим останній подав заяву про розірвання трудового договору з відповідачем згідно із ч.3 ст.38 КЗпП України.

Відповідно до інформації, наданої відповідачем, середньомісячний заробіток позивача ОСОБА_3 після сплати єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб становив - 1134,86 грн. (а.с.71). Таким чином, розмір вихідної допомоги відповідно до вимог ст.44 КЗпП України становить 3404,58 грн. (1134,86 грн. х 3 міс.). З врахуванням вимог ст.11 ЦПК України та уточнених позивачем позовних вимог від 22 липня 2015 року з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 3146,50 грн. вихідної допомоги

Вірним також є і висновок суду першої інстанції про стягнення середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати за період з 12 грудня 2013 року по 01 червня 2014 року в сумі 5244,16 грн. Оскільки, кількість робочих днів з 12 грудня 2013 року по 01 червня 2014 року при п'ятиденному робочому тижні, відповідно до листів Міністерства соціальної політики України про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2013 рік та 2014 рік становить 113 робочих днів, середньоденний заробіток позивача 61 грн. 20коп. без урахування податків та обов'язкових платежів (а.с.71), середній заробіток за період затримки з 12 грудня 2013 року по 01 червня 2014 року становить 6915,60 грн. (61,20грн. х 113 роб.днів). Позивач просив стягнути з відповідача з урахуванням податків та обов'язкових платежів 5244,16грн. (а.с.58).

Колегія суддів погоджується також і з висновками суду першої інстанції про те, що на підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» з відповідача в користь позивача слід стягнути компенсацію у сумі 1941,90грн. за період з січня 2014 року по вересень 2014 року (а.с.57), оскільки будь-яких належним та допустимих доказів на спростування розрахунку, поданого позивачем, відповідачем суду не надавалось.

Доводи апеляційної скарги ДП «НДІПЕТ «Еротрон» висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідження поданих суду доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний інститут приймальних електронно-променевих трубок «Еротрон» - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_4