У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький турбінний завод «Констар» про стягнення заробітної плати та компенсації за затримку її виплати, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький турбінний завод «Констар» (далі - ПАТ «Криворізький турбінний завод «Констар») про стягнення заробітної плати та компенсації за затримку її виплати.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року, позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування оскаржуваних ухвал із направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався положеннями ст. ст. 119, 121 ЦПК України та виходив з того, що у позовній заяві позивачем не зазначено ціни позову та позовна заява про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, у тому числі компенсації за затримку її виплати, може бути подана до суду лише у випадку відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або його скасування судом з обов'язковим долученням до позовної заяви копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про його скасування. Оскільки позивачем не додано до позовної заяви вказаних документів, про які було зазначено в ухвалі районного суду від 03 квітня 2014 року, вважав, що позивачем не виконано вимоги вказаної ухвали, у зв'язку з чим визнав позовну заяву неподаною та повернув її.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилався на те, що він тривалий час працює у відповідача, однак з вересня 2013 року відповідач на порушення положень ст. ст. 21, 115 КЗпП України припинив виконувати свої обов'язки з оплати праці. Однак, оскільки точний розмір позовних вимог, зокрема розмір заборгованості зі заробітної плати, на день звернення до суду йому не відомий, тому для підтвердження розміру заборгованості порушував клопотання про витребування відповідної довідки у відповідача та просив стягнути з нього на свою користь заборгованість зі заробітної плати з 01 вересня 2013 року по 01 березня 2014 року з урахуванням компенсації за затримку її виплати (а. с. 1, 2).

Частиною 3 ст. 118 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st118> передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Згідно із ч. 6 ст. 119 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st119> до позовної заяви, що подається у випадках, визначених частиною третьою статті 118 цього Кодексу, мають бути додані копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою у день первісного її подання до суду.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 ЦПК України, заява вважається неподаною та повертається позивачеві (ч. 2 ст. 121 ЦПК України).

Разом з цим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st96> судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Форма і зміст заяви про видачу судового наказу, передбачені ст. 97 ЦПК України, зокрема у п. 3 ч. 2 цієї статті вказано, що у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання (п. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження»).

Вирішуючи питання про повернення позовної заяви, суд не врахував, що на момент пред'явлення позову точний розмір заборгованості із заробітної плати позивачу не відомий, тобто наявний спір щодо розміру заборгованості та права на її отримання, а тому необхідність дотримання порядку, встановленого ч. 3 ст. 118 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st118>, та пред'явлення позову тільки у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом, - відсутні.

До того ж, враховуючи викладене в позовній заяві, якщо на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, суд, керуючись ч. 2 ст. 80 ЦПК України, повинен встановити ціну позову при вирішенні справи.

На порушення ст. 303 ЦПК України апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, доводів апеляційної скарги не перевірив й залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.

З урахуванням наведеного постановлені ухвали судів першої та апеляційної інстанцій не можуть залишатись в силі та з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, підлягають скасуванню з направленням справи для вирішення питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року скасувати, передати справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник