Справа № 703/4108/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Манька М.В.

при секретарі Пшенишній А.І.

з участю адвокатів Примака В.А., Коновалова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу пересувного автопричепа та стягнення з відповідача авансу в розмірі 18 500,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з метою здійснення підприємницької діяльності вона отримала від відповідача в тимчасове користування - з 12 травня 2015 року по 12 червня 2015 року - МАФ - пересувний автопричіп (рухомий торгівельний кіоск), реєстраційний номер НОМЕР_1, з наявним у ньому обладнанням: вертелем, тресом, мікрохвильовою піччю, холодильником, чайником, зовнішнім холодильником для напоїв, про що була складена розписка від 12 травня 2015 року. Після спливу оренди позивачка зі своїм сином ОСОБА_5, маючи намір купити даний кіоск, звернулися до відповідача з пропозицією його купівлі. Відповідач погодився на дану пропозицію, і сторони визначили ціну пересувного кіоску з усім наявним в ньому обладнанням в розмірі 37 000,00 грн., розрахунок повинен проводитися шляхом передання відповідачу зазначеної суми двома рівними частинами по 18 500,00 грн. При цьому, відповідач зобов'язався усунути наявні недоліки, які малися в кіоску, а саме: встановити відсутнє вікно, провести ремонт несправних задніх ліхтарів, передати позивачці та її сину колеса та запаску від даного пересувного кіоску. Після написання розписки позивачка особисто передала відповідачу першу частину грошових коштів в сумі 18 500,00 грн. за купівлю кіоску, про отримання яких відповідачем власноручно зазначено в розписці від 15 червня 2015 року. Проте, відповідач взятих на себе зобов'язань по усуненню недоліків в кіоску, не виконав. Більше того, він забрав з кіоску деяке обладнання, яке за домовленістю повинно бути передане разом з кіоском, а саме: трес, мікрохвильова піч, чайник, зовнішній холодильник для напоїв. Позивачка з сином неодноразово повідомляли відповідача про необхідність повернути забране ним обладнання та усунення недоліків або повернути сплачену частину коштів в сумі 18 500,00 грн., проте ОСОБА_4 їм в цьому відмовляє. Більше того, як їй стало відомо пізніше, що відсутній договір оренди землі під кіоском і кіоск був битий. Це все і стало підставою звернення до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення з нього вказаних коштів.

В судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позову категорично заперечує, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є неналежним позивачем, оскільки кошти в розмірі 18 500,00 грн. він отримував не від неї, а від її сина - ОСОБА_5, і лише з ним вів переговори про договір купівлі-продажу пересувного автопричепа (рухомого торгівельного кіоску). Договір оренди землі під автопричепом відповідно до вимог чинного законодавства не потрібен, а потрібен паспорт прив'язки, який в нього є. Крім цього, ніяких перешкод для подальшого укладення договору купівлі-продажу кіоску на той час він не чинив і був не проти продати ОСОБА_5 даний кіоск за погодженими між ними умовами та ціною.

Представник відповідача повністю підтримав ОСОБА_4

В позові необхідно відмовити з наступних підстав.

ОСОБА_4 є власником автопричепа (рухомого торгівельного кіоску), реєстраційний номер НОМЕР_1.

В судовому засіданні встановлено, що 15 червня 2015 року відповідач отримав від ОСОБА_6 - чоловіка позивачки 18 500,00 грн. - 1/2 частину його ціни, погодженої ними - 37 000,00 грн.

Ці обставини сторонами визнані і доказуванню не підлягають.

Згідно із ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Оскільки позивачка не надала для огляду суду оригінали розписок, а додатки до позовної заяви містять лише копії розписок, суд вважає, що ці докази є недопустимими та неналежними і до розгляду їх не бере.

Свідок ОСОБА_5 - син позивачки - пояснив суду, що переговори про купівлю -продаж автопричепа з відповідачем проводив він, а кошти в розмірі 18 500,00 грн. передавав відповідачу його батько - ОСОБА_6, при цьому уточнив, що кошти належали його матері - ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_6 - чоловік позивачки - в судовому засіданні підтвердив факт передачі ним відповідачу коштів в розмірі 18 500,00 грн., що становить 1/2 частину вартості автопричепа.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оскільки позивачка жодних доказів порушення відповідачем умов договору купівлі- продажу автопричепа суду не надала, в позові слід відмовити.

Крім цього, суд вважає, що із зазначеним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Пунктом 48 цієї постанови також передбачено, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правову допомогу представник відповідача надав суду договір про надання юридичної допомоги від 01 серпня 2015 року зі змінами від 03 грудня 2015 року, копію свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю № 292 та квитанцію на оплату юридичних послуг від 03 грудня 2015 року, згідно з якою проведено оплату згідно з договором про надання правової допомоги в розмірі 2 000,00 грн. Згідно з даним договором надання правової допомоги передбачає надання консультацій, а також представництво у суді при розгляді справи.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною й особою, яка надає правову допомогу.

Разом з тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", у відповідності з ст. 1 цього закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Документально підтвердженим доказом надання правової допомоги у даній справі є участь адвоката у судовому засіданні, що підтверджується журналом судового засідання.

Згідно з журналом тривалість судового засідання становить 3 год. 44 хв. або 224 хвилини, граничний розмір компенсації витрат на участь адвоката в судовому засіданні визначається в розмірі 1 818, 88 грн. (1218 грн. х 40%/60 хв. х 224 хв.), які підлягають стягненню з позивачки на користь відповідачки.

Інші докази затрат часу та зусиль адвоката на надання правової допомоги, а також розрахунок цих витрат суду не надано, тому вони не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 88 ЦПК з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати на правову допомогу в розмірі 1 818, 88 грн.

На підставі наведеного, ст.ст. 203, 207, 208, 215, 651, 652 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1818, 88 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий: М.В.Манько