Справа № 462/1025/14 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6139/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М. ,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю позивача - ОСОБА_2, яка представляє також інтереси ОСОБА_3 і ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, відповідача - ОСОБА_7, представника відповідача - ОСОБА_8, відповідача - ОСОБА_9, представника третьої особи - ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 19 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_9, з участю третьої особи Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про демонтаж самочинного будівництва,-

в с т а н о в и л а:

В лютому 2014 року позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися в суд з позовною заявою до ОСОБА_7, ОСОБА_9, з участю третьої особи Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, в якій просили зобов'язати відповідачів знести самочинно збудовані по вул.Вигоди, 15 у м.Львові веранду-терасу під літ. а, сарай під літ. Б, гараж-навіс під літ. Г, огорожу по межі А-Б згідно державного акту на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_5, від 20.01.2005 року, які збудовані на землях міськземфонду з порушенням будівельних норм та правил (т.1 а.с. 2-5).

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що є власниками будинку, розташованого у м. Львові по вул. Доробок, 22. У 2007 році відповідачі придбали будинок по вул. Вигоди, 15 у м. Львові, який межує із їх будинком, при цьому захопили частину належної їм земельної ділянки, а також частину земельної ділянки, що перебуває в комунальній власності, на якій провели самочинне будівництво огорожі, веранди тераси, сараю та гаражу-навісу з порушенням будівельних норм, санітарних та протипожежних вимог, порушивши їх права, оскільки огорожа відповідачами споруджена по межі «А-Б» згідно державного акту, виданого на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на земельній ділянці, що належить позивачам, без їхнього погодження, яка перешкоджає у користуванні їх майном. Крім цього, відповідачі на межі та частково на території, що належить позивачам, добудували до будинку веранду-терасу без згоди, і таке будівництво проведено з порушенням норм ДБН-360-92. Посилаються на те, що збудований відповідачами гараж-навіс також порушує будівельні норми та інтереси позивачів, оскільки зведений на відстані 4,5 м. від будинку позивачів та на відстані 0,4 м. від прибудови позивачів. Дах споруди є односкатний, з нахилом у сторону позивачів та їхньої земельної ділянки, без облаштування водостічної системи. Враховуючи наведене, просили позов задовольнити, а саме, зобов»язати відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 знести самочинно збудовані по вул.Вигоди, 15 у м.Львові веранду-терасу під літерою «а», сарай під літерою «Б», гараж-насіс під літерою «Г», огорожу по межі «А-Б», згідно державного акту на земельну ділянку, виданого на ім»я ОСОБА_5 від 20 січня 2005 року.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 19 вересня 2014 року у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 19 вересня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про демонтаж самочинно збудованих тераси під літерою «а», сараю під літерою «Б», навісу під літерою «Г» по вул.Вигоди, 15 у м.Львові скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено. Зобов'язано відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 знести самочинно збудовані по вул.Вигоди, 15 в м.Львові терасу під літ. а, сарай під літ. Б, навіс під літ. Г, відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №15 по вул.Вигоди, 15 у м.Львові, виготовленого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" станом на 31.03.2014 року. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року касаційні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду оскаржили позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначають, що оскаржуване рішення ухвалено без врахування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на належних доказах.

Звертають увагу на те, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 26 грудня 2008 року, на яке посилається суд, встановлено лише межі користування земельною ділянкою, а не надано таку в користування, власність чи в оренду ОСОБА_9, що залишилось поза увагою суду.

Власником земельної ділянки, яка належить до будинковолодіння по вул. Доробок, 20 і на якій розташовані спірні споруди, є Львівська міська рада, а відповідачі фактично її використовують без правових на це підстав, що є самовільним захопленням земельної ділянки відповідно до ст.1 ЗУ "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Крім цього, відповідачі не надали суду жодних документів щодо проекту забудови земельної ділянки, які погоджені у встановлений законом спосіб, не надали доказів щодо надання дозволу на початок будівництва, про повідомлення інспекції ДАБК у Львівській області про початок будівельних робіт, про прийняття в експлуатацію об"єктів самочинного будівництва.

Таким чином, за відсутності належних доказів щодо використання земельної ділянки та належних доказів прийняття в експлуатацію веранди-тераси під літ. "а", сараю під літ. "Б", гаражу-навісу під літ. "Г", відповідачами вчинено самочинне будівництво, яке підлягає демонтажу.

Додатково покликаються на висновок державної інспекції архітектурно-будівельного контролю від 31.05.2013 року, яким визнано самочинним будівництво відповідачів, оскільки здійснене на землях міськземфонду та з порушенням будівельних норм і прав сусідніх власників землі і будинку по вул. Доробок, 22. Також інспекція ДАБК вважає, що питання самочинного будівництва має бути вирішено у відповідності до ч.4 ст.376 ЦК України шляхом знесення самочинного будівництва по вул. Вигоди, 15.

Просять рішення Залізничного районного суду м.Львова від 19 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів приходить з врахуванням наступних обставин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Перевіряючи законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_11 із ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

За приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 26 грудня 2008 року (т.1 а.с.18-20), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 червня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_9 та ОСОБА_7 задоволено. Встановлено межі користування між земельною ділянкою будинковолодіння по вул. Вигоди, 15 у м. Львові і земельною ділянкою будинковолодіння по вул.Доробок, 22 у м.Львові, що належить ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у відповідності до межі "А-Б", яка визначена та погоджена у виданому на ім'я останніх державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0555 га по вул.Доробок, 22 у м.Львові та згідно викопіювання з генплану м.Львова від 05.05.2008 року та межі користування між земельною ділянкою будинковолодіння по вул.Вигоди, 15 у м.Львові і земельною ділянкою будинковолодіння по вул.Доробок, 18 у м.Львові ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_16 у відповідності до викопіювання з генплану м. Львова від 05.05.2008 року. Зобовязано Управління земельних ресурсів у м.Львові встановити межі в натурі між земельною ділянкою будинковолодіння по вул. Вигоди, 15 у м. Львові і земельною ділянкою будинковолождіння по вул.Доробок, 22 у м.Львові, яка належить ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у відповідності до межі "А-Б", яка визначена та погоджена у виданому на ім'я останніх державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0555 га по вул.Доробок, 22 в м.Львові та згідно викопіювання з генплану від 05.05.2008 року та межі користування між земельною ділянкою будинковолодіння по вул.Вигоди, 15 у м.Львові і земельною ділянкою будинковолодіння по вул.Доробок, 18 у м.Львові - ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_16 у відповідності до викопіювання з генплану м.Львова для вирішення питання землекористування від 05.05.2008 року. Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_9, ОСОБА_7 земельною ділянкою по вул.Вигоди, 15 у м.Львові, усунути перешкоди щодо приватизації належної ОСОБА_9 та ОСОБА_7 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по вул.Вигоди, 15 у м.Львові, шляхом дачі ОСОБА_9, ОСОБА_7 згоди, як суміжних землекористувачів, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 власників будинковолодіння і земельної ділянки по вул.Доробок, 22 у м.Львові і ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_16, як власників будинковолодіння по вул.Доробок, 18 у м.Львові.

Як вбачається із ОСОБА_17 державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 31.05.2013 року № 7/13-6-3039 19.09.2012 року (т.1 а.с.33-35) спеціалістами Державної інспекції сільського господарства у присутності гр-ки ОСОБА_9 проведена позапланова перевірка, з питання розгляду листа державної інспекції сільського господарства України від 30.08.2012 року №М-33-6-9/136, земельної ділянки за адресою: м.Львів, вул. Вигоди, 15. В результаті перевірки встановлено, що вищезазначена земельна ділянка використовується гр-кою ОСОБА_9 згідно рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26.12.2008 року у справі №2-2011/2008, яким встановлено межі користування земельною ділянкою будинковолодіння на вул.Вигоди, 15 і земельною ділянкою будинковолодіння на вул.Доробок у відповідності до межі "А-Б", яка визначена та погоджена у виданому на ім'я ОСОБА_2 Державному акту на право приватної власності на земельну ділянку по вул.Доробок, 22 у м.Львові. Державною інспекцією Сільського господарства факту самовільного зайняття гр-кою ОСОБА_9 земельної ділянки не виявлено.

ОСОБА_11 Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області від 04.09.2009 року №М (09-136) 23 (т.1 а.с. 89) проведеною перевіркою Держзеінспекцією у Львівській області встановлено, що гр.-ка ОСОБА_9 використовує земельну ділянку на підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26.12.2008 року по справі №2-2011 2008 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 11.06.2009 року по справі №22-839/09р. та акту державного виконавця від 07.08.2009 року відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області.

Також встановлено, що 19 вересня 2012 року спеціалістами Державної інспекції сільського господарства у присутності ОСОБА_9 проведена позапланова перевірка з питання розгляду листа Державної інспекції сільського господарства України від 30.08.2012 року №М-33-6-9/136 відносно земельної ділянки за адресою: м.Львів, вул.Вигоди, 15. В результаті перевірки встановлено, що вищезазначена земельна ділянка використовується гр-кою ОСОБА_9 згідно рішення Залізничного районного суду м.Львова від 26.12.2008 року у справі № 2-2011 2008 року, яким встановлено межі користуванні будинковолодіння на вул.Вигоди, 15 і земельною ділянкою будинковолодіння на Доробок, 22 у м.Львові у відповідності до межі "А-Б", яка визначена та погоджена у виданому на ім'я ОСОБА_2 Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку по вул.Доробок, 22 у м.Львові. Державною інспекцією сільського господарства факту самовільного зайняття гр. ОСОБА_9 земельної ділянки не виявлено (а.с. 90).

ОСОБА_11 Довідки Управління Держкомзему у місті Львові від 02.03.2012 року (а.с.92) земельна ділянка на вул.Вигоди, 15 у м.Львові обліковується за ОСОБА_9 та має площу 0,0440 га. Спеціалістами Львівського міського відділу Львівської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" проведено обміри земельної ділянки за адресою вул.Вигоди, 15 у м.Львові. Площа земельної ділянки становить 0,0447 га (в тому числі площа 0,0057 га спірна частина земельної ділянки на якій знаходиться частина будинку №22 по вул.Доробок, площею 0,0024 га., що стверджується Листом ДП "Центр державного земельного кадастру від 19.07.2011 року №145/В-13 (т.1 а.с.93).

Як вбачається із ОСОБА_11 Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області від 27.04.2009 року № в/09-45/23 (т.1 а.с. 100) проведеною перевіркою встановлено, що земельна ділянка 0,0555 за адресою: м.Львів, вул.Доробок, 22 знаходиться у приватній власності (державний акт серія ЯА №200538 від 20.01.2005 року). Співвласниця гр-ка ОСОБА_2 самовільно зайняла земельну ділянку загальною площею 0,0072 га по вул. Доробок, 22 в м.Львові. На самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0056 га по межі "А-Б", розташована прибудова до приватного житлового будинку. Земельна ділянка площею 0,0016 га самовільно зайнята гр.ОСОБА_2 із приватних земель гр.ОСОБА_18 по вул.Вигоди, 17, шляхом встановлення огорожі не по межі "А-Г" зазначеній в державному акті серія ЯА №200538.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що у відповідності до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердження проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

ОСОБА_11 із ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил право на звернення до суду з вимогою про знесення самочинного будівництва має відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. При цьому, якщо можливо провести відповідну перебудову самочинного будівництва, суд може постановити рішення про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести таку перебудову.

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені в приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та (або) якщо перебудова об'єкта є неможливою.

ОСОБА_11 роз'яснень п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року "Про застосування судами ст.376 Цивільного Кодексу України" знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

За скаргами позивачів ОСОБА_17 ДАБК у Львівській області відповідачам ОСОБА_9 та ОСОБА_19 було видано припис №68/1/08-з від 05.08.2013 р. про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було зобов»язано вчнити дії щодо приведення об»єтів будівництва по вул.Вигоди, 15 до вимог чинного законодавства та ввести їх у правове поле у встановленому законом порядку.

Однак, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2014 року даний припис визнано протиправним та скасовано (т.1 а.с.214-218).

В той же час, за змістом ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

У п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про застосування судами ст.376 Цивільного Кодексу України" вказано, що відповідно до вимог ст.376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадку порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам, за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст.391 ЦК України).

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст.15,16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, відповідно до ч.3 якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих правових норм, правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що господарські споруди, зокрема: веранда-тераса під літ. «а», сарай під літ.«Б», гараж-навіс під літ.«Г» по вул. Вигоди, 15 у м.Львові ОСОБА_7 та ОСОБА_9 збудовані без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та належно затвердженого проекту.

Окрім того, судом апеляційної інстанції встановлено і те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 спірну огорожу збудовано в 2008 році. Огорожа зведена з виконанням земляних робіт і робіт по улаштуванню фундаменту, як наслідок, таку не можна вважати тимчасовою спорудою, а відтак і на її будівництво також потребувалося надання відповідного дозволу.

За змістом ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Перелік будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл, визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань архітектури та містобудування. Здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Пунктом 4 Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 05 грудня 2000 року № 273, яким було затверджено «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, встановлювався перелік будівельних робіт на які не вимагається дозвіл, зокрема, щодо тимчасових будівель та споруд, зведення яких не потребує виконання робіт з улаштування фундаментів.

В той же час, апеляційним судом встановлено і те, що земельна ділянка по вул.Вигоди, 15 в м.Львові є комунальною власністю Львівської міської ради, а належні та допустимі докази самовільного зайняття ОСОБА_7 та ОСОБА_9 земельної ділянки по вул.Доробок 22 в м.Львові, належної позивачам, в матеріалах справи відсутні. Тобто, встановлено, що позивачі не є власниками земельної ділянки, на якій відповідачами самочинно зведено об'єкти нерухомості. А отже, порушення прав позивачів, виключно, як власників суміжної земельної ділянки, що знаходиться по вул. Доробок, 22 в м.Львові, що є обов'язковим для правильного застосування ст. ст. 376, 386 , 391 ЦК України, не знайшло свого підтвердження. А відтак, суд вірно прийшов до висновку про те, що позивачами не надано доказів порушення свого права, як власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки Львівська міська рада, в межах даної справи за захистом свого права щодо самовільної забудови належної їй земельної длянки не звертався. Третя особа - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради ні самоврядних, ні делегованих повноважень на здійснення таких повноважень немає.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачами здійснено перебудову належного їм житлового приміщення, що знаходиться по вул.Доробок, 22 в м.Львові, внаслідок чого його площа збільшилася із 69,9 кв. м до 213,3 кв. м, а правовстановлюючі документи на реконструйоване нерухоме майно відсутні. Тому, враховуючи, що будинку, який набуто позивачами у спільну власність на підставі договору міни від 09 грудня 2003 року фактично не існує, наявну на даний час будівлю не можна вважати об'єктом права власності до набуття позивачами такого права відповідно до вимог ст.331 ЦК України, в зв'язку із чим, не підлягає захисту право ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на це майно згідно із ст.391 ЦК України.

А відтак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, прийшов до правильного висновку про те, що позивачі не вправі ставити матеріально-правові вимоги до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про усунення порушення права власності шляхом знесення самочинного будівництва, оскільки вони (позивачі) не є власниками земельної ділянки, на якій відповідачами самочинно зведено такі об'єкти нерухомості та у них самих (позивачів) право власності на реконструйований будинок по вул.Доробок, 22 в м.Львові не виникло, тобто позивачі не довели наявність порушеного права, яке б підлягало захисту.

Доводи апеляційної скарги позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідження поданих суду доказів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином, кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв»язок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Залізничного районного суду м.Львова від 19 вересня 2014 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_20