РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Київський районний суд м.Харкова у складі:

головуючої судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Медведєвої Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Шірвані Амаєвича, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання добросовісним набувачем, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся у суд з позовом до відповідачів, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання на підставі ст. 388 ЦК України добросовісним набувачем житлового будинку 29 по вул.Безкрайній в м.Харкові.

Відповідач ОСОБА_2, у судове засідання не зявився, до суду були надані заперечення, відповідно до яких він проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, що договір купівлі-продажу за яким ОСОБА_6 продала спірний житловий будинок позивачу, у судовому порядку визнаний недійсним. Також рішенням суду звернуто стягнення заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 на предмет іпотеки, а саме спірний житловий будинок та триває у судовому порядку спір про виселення мешканців вказаного будинку, тому подання даного позову є метою затягування розгляду іншої справи про виселення.

Співвідповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судове засідання не зявились, заперечень проти позову не надали, повідомлялись судом у відповідності до положень ЦПК України

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволені позову відмовити з наступних підстав.

Позивач зазначає, що вона є єдиним власником житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Безкрайній,29 в м.Харкові на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2013р., укладений між позивачкою та ОСОБА_6

Згідно довідки Державного реєстру на теперішній за позивачкою зареєстроване спірне нерухоме майно.

Як зазначено позивачем попередніми власниками вказаного житлового будинку були ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8

ОСОБА_1 у судовому засіданні вказала, що її право на спірний будинок оспорюється ОСОБА_2, який у судах оспорює договір куплі - продажу, в тому числі укладений 28.08.2013р. між нею та ОСОБА_6 та здійснює у судовому порядку примусове виселення мешканців будинку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У ч.2 ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 388 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування свого позову, передбачає, витребування власником майна від набувача, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач).

Тобто стаття 388 ЦК України передбачає захист права особи, яка вважає себе власником майна, шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, шляхом витребування майна, а не шляхом визнання особи добросовісним набувачем.

Тобто позивачем обраний спосіб захисту визнання добросовісним набувачем, який законом не передбачений, що є підставою для відмови в його задоволені.

Заперечення надані відповідачем, при розгляді справи судом враховані, однак не приймаються, оскільки як встановлено судом позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд -

вирішив :

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.