Справа № 464/3576/14 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/6365/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 серпня 2015 року у справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа Львівське комунальне підприємство «Дністер» про демонтаж самочинно добудованого балкона до квартири,-

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Зобов»язано ОСОБА_5, ОСОБА_4 демонтувати самочинно добудований консольний балкон до квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради по 121,80 грн. судових витрат з кожного.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з висновками суду та вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процессуального права. Вважає, що будь-яке право чи інтерес органу місцевого самоврядування в даному випадку жодним чином не порушене. Під час розгляду справи, суд не врахував позицію висловлену в п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних прав №6 від 30.03.2012 року в якій зазначено, що вирішуючи позови про знесення самровільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових будинках, суди повинні враховувати, що положення ст.376 ЦК України до цих правовідносин не застосоувються. Таким чином, на думку апелянта, позивач немає повноважень на звернення з позовом про демонтаж самочинного будівництва. Крім цього, вважає, що суд невірно застосував до даних правовідносин вимоги ст.152 ЖК УРСР від 06.05.1993 року, оскільки з 12.02.2015 року вказана стаття діє в новій редакції, яка не передбачає отримання будь-якого дозволу для реконструкції/перепланування квартири в тому числі і добудови балкону. Стверджує, що у відповідності до ч.2 ст.383 ЦК України як власник квартири має право на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі за умови, що ці зміни не приведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Судом не враховано наданий в ході розгляду справи технічний висновок про можливість безпечної експлуатації балкона та того, що заперечень чи скарг інших власників квартир щодо добудови балкону немає. Відтак вважає, що судом при розгляді справи невірно застосовано ст.152 ЖК України та не застосовано ст. 383 ЦК України, що підлягала застосуванню. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення преставника відповідачів ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2, вивчичвши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що відповідачу ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2. В квартирі зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.11).

Згідно з технічним паспортом, квартира розташована на п»ятому поверсі дванадцятиповерхового будинку, складається з двох кімнат, житловою площею 21,80 кв.м. в тому числі 1-ша кімната пл.13,50 кв.м., 2-га кімната пл.8,50 кв. м., кухня пл.7,60 кв.м., ванна кімната пл. 3,0 кв.м., та коридор площею 3,50 м.кв. Загальна площа квартири 36,6 кв.м. Висота приміщень 2,55 м. (а.с.9,9зворот).

Актом складеним комісією ЛКП «Дністер» встановлено, що відповідачами самовільно без дозволу органів місцевого самоврядування облаштовано балкон розміром 1 на 3 м. (а.с.8).

Розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №63 від 17 лютого 2014 року зобов»зано власника квартири №17 на вул. Липова Алея,1, ОСОБА_5 демонтувати самочинно добудований консольний балкон до квартири, влаштування якого виконано без погодженої проектної документації, розрахунку несучої здатності конструкцій та дозволу органу місцевого самоврядування (а.с.5).

Актом скдаденим комісіією ЛКП «Дністер» від 17.03.2014 року встановлено, що ОСОБА_5 не виконав розпорядження Сихівської РА №63 від 17.02.2014 року (а.с.7).

Задовольняючи позов про знесення самовільно облаштованого балкону, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не отримали у встановленому законом порядку дозволу на перепланування квартири, а саме на встановлення балкону, а тому такий підлягає знесенню.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно- технічних вимог і правил експлуатації.

Однак ст. 152 ЖК України, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин передбачалося, що переобладнання і перепланування квартири, що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Статтею 154 ЖК України визначено, що виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів здійснюють контроль за утриманням будинків (квартир), що належать громадянам.

Згідно із ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку (п. 4).

Визначення термінів «переобладнання» і «перепланування» міститься в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207. Вищевказаними Правилами встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства (1.4.1).

Зокрема п. 1.4.3. встановлено, що до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування

дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Пунктом 1.4.4. вказаних Правил передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачами на виконання вимог цієї статті не надано доказів отримання дозволу на проведення переобладнань і перепланувань у вищевказаній квартирі.

ОСОБА_4 того, як вбачається з листа Департаменту містобудування Львівської міської ради відповідачів повідомлено, що для вирішення питання про влаштування балкону у їх квартирі необхідне колективне звернення мешканців будинку на влаштування консольних балконів у квартирах з першого по дев»ятий поверх, однак такого відповідачами не надано та визнано, що отримати таке звернення неможливо з різних на те причин.

Посилання в апеляційній скарзі на застосування судом першої інстанції редакції ст.152 ЖК України, яка втратила чинність є безпідставним, оскільки на час виникнення спірних відносин, вказана норма діяла та зміни у неї були внесені лише 12.02.2015 року.

Твердження апеляційної скарги про те, що судом не враховано наданий в ході розгляду справи технічний висновок про можливість безпечної експлуатації балкона та того, що заперечень чи скарг інших власників квартир щодо добудови балкону немає враховані як судом першої інстанції так і колегією суддів, однак такий висновок без дозволу органу місцевого самоврядування на перепланування та за відсутності проектної документації не має правового значення для вирішення вказаної справи.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, розпорядження Сихівської районної адміністрації №63 від 17.02.2014 року, яким зобов»язано відповідачів знести самовільно облаштований балкон визнано правомірним постановою Сихівського районного суду м.Львова від 19 листопада 2014 року, яка залишена без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, а відтак рішення суду про знесення самовільно облаштованого балкону є законним та таким, що відповідає доказам наявним в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними нормами законодавства, а тому не дають підстав для скасування законного та обгрунтованого рішення суду першої інстанції.

У відповідності до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в і д х и л и т и.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А .В.Ніткевич

ОСОБА_6