У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача - адвоката ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, її представника - адвоката ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування,

- третя особа Обєднання житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням суду відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання в порядку спадкування права власності на квартиру № 169 у житловому будинку № 18 по вул. Космонавтів у м. Чернігові.

ОСОБА_8 вважає рішення суду таким, що ухвалене внаслідок неправильного застосування та грубого порушення норм матеріального і права.

Позивач вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що спадкодавець не мав права власності на частину спірної квартири, право власності на яку в цілому було зареєстровано за ОСОБА_6 До такого помилкового висновку суд, на думку ОСОБА_8, прийшов внаслідок безпідставного ототожнення понять реєстрації права власності із його виникненням на тій чи іншій підставі, визначеній законом. Спадкодавець ОСОБА_9, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_6, повністю вніс свій пайовий внесок за спірну квартиру, а тому набув право власності на це майно. ОСОБА_8 також зазначає, що жодної письмової угоди між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 щодо визначення спірної квартири особистою власністю когось із них не укладалося. Тому у вказаних осіб в 1990 році виникло право спільної власності щодо зазначеного обєкта нерухомості. Суд першої інстанції в рішенні не зазначив жодної іншої підстави набуття ОСОБА_6 права власності на спірне майно.

Також ОСОБА_8 звертає увагу суду на те, що жодної письмової угоди щодо порядку та/або способу поділу спірної квартири, що була укладена між ОСОБА_9 та ОСОБА_6, відповідачем до суду надано не було. Окрім того, орган управління ЖБК-85 м. Чернігова не має жодних передбачених законодавством повноважень щодо прийняття рішення про передачу квартири, за яку було повністю сплачено пайовий внесок, від однієї особи до іншої, а так само щодо посвідчення тих чи інших можливих угод між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 з приводу переходу до останньої права власності на частку у спільному нерухомому майні колишнього подружжя. Саме повна сплата пайового внеску, а не реєстрація права власності на обєкт нерухомості за спадкодавцем колишнім або чинним членом житлово-будівельного кооперативу, дозволяє включити такий обєкт нерухомості до складу спадщини.

За таких обставин, на думку ОСОБА_8, відмова суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог є наслідком неправильного застосування норм матеріального права, зокрема, статей 1216-1218, 1220, 1268, 1296 ЦК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, її представника адвоката ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що 1/2 частина спірної квартири не може входити до складу спадщини, оскільки вона не належала спадкодавцю ОСОБА_10 за життя.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_6 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 з 29 жовтня 1977 року до 10 січня 1984 року та з 25 червня 1984 року до 13 серпня 1991 року; ОСОБА_10 і ОСОБА_6 є батьками позивача ОСОБА_8 (а.с.12-13, 6-7).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 29.04.1982 року №233 про затвердження списку на заселення житлово-будівельного кооперативу №85, створеного на базі обєднання „Промбудматеріали, до вказаного списку під номером 167 включено ОСОБА_10, сімя у складі трьох чоловік (він, дружина ОСОБА_11 та дочка ОСОБА_12), на двокімнатну квартиру №169 у житловому будинку № 18 по вул. Космонавтів у м. Чернігові, житловою площею 29,37 кв.м. (а.с.15).

З копії довідки ЖБК-85 від 16.12.1991 року вбачається, що пайові внески за спірну квартиру були повністю виплачені у 1990 році (а.с.34).

З витягу з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28.10.1991 року №308 вбачається, що підпунктом 1.1 пункту 1 даного рішення було затверджено рішення загальних зборів ЖБК-85 від 09.07.1991 року про виключення з членів ЖБК-85 ОСОБА_10, який проживає в двокімнатній квартирі №169, жилою площею 29,9 кв.м. по вулиці Космонавтів, 18 на підставі поданої ним заяви у звязку з розірванням шлюбу та зміною місця проживання. Цим же рішенням затверджено рішення загальних зборів ЖБК від 09.07.1991 року про прийняття в члени ЖБК-85 ОСОБА_6, сімєю у складі двох чоловік та закріплено за нею квартиру №169, жилою площею 29,9 кв.м. по вулиці Космонавтів, 18, яка раніше належала її бувшому чоловіку ОСОБА_10, яка проживає в цій квартирі на підставі п.55 Примірного статуту ЖБК (а.с.36).

З листа ОЖБК м. Чернігова від 08.09.2015 року вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_6 були зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16 вересня 1982 року, а 12.12.1991 року ОСОБА_10 був знятий з реєстрації за вказаною адресою (а.с.10).

Інформаційною довідкою КП Чернігівського МБТІ від 06.07.2015 року за №2054 підтверджується, що 27.12.1991 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому зареєстровано за ОСОБА_6 (а.с.11).

29.10.2013 року ОСОБА_10 помер, і спадщину після його смерті, яка складається з квартири АДРЕСА_2, прийняла його донька - ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2014 року (а.с.5).

Згідно довідки ОЖБК від 22.06.2015 року №360 місце проживання ОСОБА_8 зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_1, власником якої є ОСОБА_6 (а.с.9).

По справі встановлено, що спадкодавець ОСОБА_10 у звязку з розірванням шлюбу з ОСОБА_6 розпорядився своїми правами щодо спірної квартири, пайові внески за яку були повністю виплачені у 1990 році: він подав заяву про виключення його з членів ЖБК-85 та прийняття в члени ЖБК-85 ОСОБА_6 у звязку з розірванням шлюбу, та закріплення за ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_3; така заява була задоволена рішенням загальних зборів ЖБК-85 від 09.07.1991 року, що затверджене рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28.10.1991 р. №308; після цього 12.12.1991 року ОСОБА_10 був знятий з реєстрації за вказаною адресою, а 27.12.1991 року право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 в цілому зареєстровано за ОСОБА_6 Після цього і до своєї смерті 29 жовтня 2013 року ОСОБА_10 не заявляв вимог до ОСОБА_6 щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Відповідно до положень статті 15 Закону України «Про власність», який був чинним до 20.06.2007 року та розяснення, викладеного в пункті 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні квартири», право власності на кооперативну квартиру набував член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру. В разі виключення із членів ЖБК переважне право на вступ до цього кооперативу має особа, якій відчужена ця квартира членом ЖБК. ОСОБА_10 на підставі його заяви був виключений із членів ЖБК, замість нього членом ЖБК стала відповідач ОСОБА_6, яка набула та оформила своє право власності на спірну квартиру. Розяснення, викладене в абзаці другому пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», також стосується випадків, коли спадкодавець був членом ЖБК та не був із членів ЖБК у встановленому порядку виключений.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що 1/2 частина спірної квартири не належала спадкодавцю ОСОБА_10 за життя, а тому не може входити до складу спадщини відповідно до положень статей 1216 та 1218 ЦК України.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, відсутні підстави для задоволення скарги. Тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: