22-ц/775/1018/2015(м)
Категорія 59 Головуючий у 1-й інстанції Лагода В.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Лісового О.О., Супрун М.Ю.

секретаря Собецької О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 серпня 2009 року в справі за поданням Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року державний виконавець Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження для боржника громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України. В обґрунтування вказував на те, що в ДВС на виконанні знаходиться виконавчий лист № 2-2970 від 17 вересня 2008 року, виданий Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 123 000 грн., але боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 серпня 2009 року подання Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ про обмеження боржника у праві виїзду за межі України задоволено. Тимчасово обмежено громадянина ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 серпня 2009 року та поставити ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання Орджонікідзевський ВДВС ММУЮ про обмеження права на виїзд за межі України.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі представника Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_4, яка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника ОСОБА_2, її представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Відповідно п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Згідно довідки Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 14 вересня 2015 року матеріали цивільної справи №6-149/09 за поданням Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ про обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України були знищені згідно ст.57 (строк зберігання) "Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання", затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України від 11 лютого 2010 року №22.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 жовтня 2015 року втрачене судове провадження по даній справі (№6-149/09) було відновлено у зв'язку із надходженням апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що в поданні про обмеження державний виконавець посилався на застосування до боржника в якості заходів примусового виконання судового рішення тимчасові обмеження у праві виїзду з України ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.2 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" №261 від 24 березня 2008 року.

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з несплатою боргу по виконавчому документу, стягувач звернувся до державної виконавчої служби із заявою про заборону виїзду боржника за кордон, у наданий для добровільного виконання строк ОСОБА_2 не виконала зобов'язання, покладені на неї рішенням суду, на виклики до державної виконавчої служб не з'являється.

З таким висновком суду колегія суддів погодитися не може оскільки він не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Частиною 2 ст.6 даного Закону встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених п.1-9 ч.1 даної статті, зокрема, п.2 коли діють неврегульовані аліментні, договірні та інші невиконанні зобовязання до виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; та п.8 коли щодо нього подано цивільний позов до суду до закінчення провадження у праві.

Виконання даного Закону покладено на відповідні служби в органах внутрішніх справ та Державної прикордонної служби України, в разі відмови громадянину у виїзді за кордон з підстав, передбачених п.п.1.2, 6-8 ч.1 ст.6 цього Закону, останній може оскаржити цю дію у судовому порядку.

Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника у виконавчому провадженні до виконання рішення суду.

Отже, помилково прийнявши до провадження подання державного виконавця, суд першої інстанції не врахував вимог Закону України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, якою ЦПК України було доповнено на підставі Закону №2677-VI від 04 листопада 2010 року.

Згідно із ч.1 ст.310 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст.205 ЦПК України.

Оскільки на час ухвалення рішення у даній справі подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні до виконання рішення суду не підлягало розгляду в порядку цивільного судочинства, то відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

У зв'язку з наведеним апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, ухвала суду від 31 серпня 2009 року скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст.205, 310, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 серпня 2009 року скасувати, провадження у справі за поданням Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: І.П. Мироненко

ОСОБА_6

ОСОБА_7