Справа № 676/4738/15-ц
Номер провадження 2/676/2046/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ(заочне)

14 грудня 2015 року Кам'янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Вдовичинського А. В.,

за участю секретаря Перун А.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Камянець-Подільський цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання правочину удаваним, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним, вказавши третьою особою приватного нотаріуса Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що 14.07.2003 р. зареєстровала шлюб з відповідачем. Від шлюбу в них народилися діти: 09.10.2003 р. син ОСОБА_5, 29.05.2010 р. син ОСОБА_6, 05.01.2012 р. народилась донька Аліса. Сім'я є багатодітною. Починаючи з грудня 2003 р. проживають в квартирі №1 житлового будинку №17, що по вул. Шмідта, м. Кам'янець-Подільський. Більше двох років шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені через його антигромадський спосіб життя, не працює, систематично вчиняє скандали, в т.ч. при дітях, виганяє з квартири, чинить психологічний тиск. Відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 172 КУпАП України. Відповідач також не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім здоров'ям, освітою, фізичним та духовним розвитком, матеріально їх не утримує. На початку 2015 р. відповідач звернувся з позовом до суду про розірвання шлюбу, його інтереси на даному процесі за довіреністю представляла його рідна тітка, яка до початку одного із судових засідань повідомила, що ні позивачка, ні діти, не мають жодних прав на спірну квартиру, тому що це квартира відповідача. Завжди вважала, що, оскільки квартира придбана за гроші спільно з відповідачем в період шлюбу, а тому вона є спільною власністю подружжя. Документів на квартир бачила, оскільки під час оформлення квартири в нотаріуса була з новонародженим сином ОСОБА_5, 09.10.2003 р. Документи на квартиру, разом з іншими документами завжди зберігались відповідачем. Наприкінці березня 2015 р. знайшла копію документа, який дійсно підтвердив, що юридично дана квартира є особистою власністю відповідача, оскільки право власності на неї набуте на підставі договору дарування від 10.12.2003 р. який був укладений з гр..ОСОБА_7 як дарувальником та відповідачем як обдарованим. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про що зроблено запис до Реєстру за №7908. Водночас, окрім цієї копії договору, також знайшла оригінал розписки від 10.12.2003 р. за текстом якої в рахунок придбання спірної квартири відповідач передав гроші розмірі 40500,00 грн., що було еквівалентно 7500,00 доларам США. Позивачка вважає, що з укладенням договору дарування квартири, не договору купівлі-продажу, про що дізналася наприкінці березня 2015 р. порушено її право на частку в спільному сумісному майні подружжя. Укладеним договором дарування його сторони приховали укладення договору купівлі-продажу квартири, а тому договір дарування квартири від 10 грудня 2003 р. є удаваним. Позивачка просить суд винести рішення яким визнати удаваним договір дарування від 10.12.2003 р. квартири №1 в житловому будинку №17 по вул.Шмідта, м.Кам'янець-Подільський, Хмельницької області, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, який 10 грудня 2003 року посвідчений приватним нотаріусом Кам'янець- Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про що внесено запис до Реєстру за №7908; визнати, що 10.12.2003 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири №1 в житловому будинку №17 по вулиці Шмідта, місто Кам'янець-Подільський, Хмельницької області; стягнути з відповідача судові витрати. В суді представник позивача позов підтримав, просить його задоволити, не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся судовими повістками, причини неявки суду не повідомив Суд вважає за можливе справу розглянути без його участі на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив представник позивача.

Третя особа по справі приватний нотаріус Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в судове засідання не зявилась, направила суду заяву в якій прсоит справу розглянути без її участі, просить відмовити в задоволенні позову, просить застосувати строки позовної давності до вимог позивача.

Заслухавши пояснення представник позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Сторони зареєстрували шлюб 14.07.2003 р. Від шлюбу в них народилися діти: 09.10.2003 р. син ОСОБА_5, 29.05.2010 р. син ОСОБА_6, 05.01.2012 р. народилась донька Аліса. Сім'я є багатодітною, що підтверджується копією посвідчення № ВХ 023708 від 14.06.2013 р., виданого Департаментом соціального захисту населення Камянець-Подільської міської ради ОСОБА_8С.(а.с.9).

10.12.2003 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування квартири згідно якого ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв у дар квартиру №1 в житловому будинку № 17 по вул.Шмідта, м.Кам'янець-Подільський. Договір посвідчено приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про що внесено запис до реєстру за № 7908.

Із змісту приєднаної до матеріалів справи копії розписки вбачається, що від імені ОСОБА_7 її онук ОСОБА_9 отримав 10.12.2003 р. гроші за відчуження квартири АДРЕСА_1, в розмірі 40500грн., що еквівалентно по курсу НБУ 7500 доларів США від ОСОБА_3О.(а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами дл приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Змістом п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Виходячи з описаних правових норм слідує, що основними юридичними фактами, які підлягають встановленню - це дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з'ясування, чи не укладено цю угоду з метою приховати іншу угоду, та яку саме.

Як вбачається з матеріалів справи 10.12.2003 р. між ОСОБА_7 яка є сторонньою для відповідача людиною, яка не є його родичем, укладено договір дарування, за умовами якого (п.1) останній безоплатно прийняв у дар спірну квартиру. В той же час з розписки від 10.12.2003 р. вбачається, що в день укладання угоди відповідач в рахунок придбання цієї квартири передав гроші родичу дарувальниці в розмірі 40500,00 грн., а тому цей факт спростовує безоплатність прийняття відповідачем квартири в дар.

Описані взаємні дії ОСОБА_7 та відповідача є свідченням їх внутрішньої волі, які зі сторони дарувальниці ОСОБА_7 виразились в бажанні продати квартиру, а зі сторони ОСОБА_3 - придбати її, а тому проявом їх зовнішнього волевиявлення і стало отримання онуком ОСОБА_7 за відчуження квартири грошей в сумі 40500,00 грн., а обдарованим відповідачем - квартири. Ці дії за змістом ст.655 ЦК України, на думку суду, означають, що сторони уклали договір купівлі-продажу. Суперечливість волі, волевиявлення, та наслідків, які настали (платний перехід права власності) вказує, що укладеним договором дарування ОСОБА_7 та ОСОБА_3 приховали укладення договору купівлі-продажу квартири, а тому договір дарування квартири від 10.12.2003 р., на думку суду, є удаваним.

Як встановлено судом ОСОБА_7 померла 23.12.2004 р., свідоцтво про її смерть було оформлено ОСОБА_9 Спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не відкривалась, спадкоємці відсутні, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру.

Оспорюваний правочин порушує права позивачки оскільки відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В той же час відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч.1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачка дізналася про порушення своїх прав в березні 2015 р. Ці її твердження відповідачем не спростовано.

Ч.2 ст. 267 ЦК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи, що приватний нотаріус Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 по справі є третьою особою, а не стороною у спорі, тому її заява про застосування позовної давності до вимог позивачки не може бути врахована судом при вирішенні спору.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Керуючись ст.ст. 16, 202, 203, 235, 256, 257, 261, 267, 655, 717 ЦК України, ст..ст. 11, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, вирішив:

позов задоволити.

Визнати удаваним договір дарування від 10.12.2003 р. квартири № 1 в житловому будинку № 17 по вул.Шмідта, м.Камянець-Подільський Хмельницької області, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, який 10 грудня 2003 року посвідчений приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про що внесено запис до Реєстру за №7908.

Визнати, що 10 грудня 2003 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири №1 в житловому будинку №17 по вулиці Шмідта, місто Кам'янець-Подільський, Хмельницької області.

Стягнути з ОСОБА_3(ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 243,60 грн. судового збору.

Відповідач має право в десятиденний термін з дня отримання копії рішення подати в Кам`янець-Подільський міськрайонний суд заяву про скасування заочного рішення в порядку ст.ст. 228-229 ЦПК України.

На рішення позивачем, третьою особою може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів до апеляційного суду Хмельницької області через Кам`янець-Подільський міськрайонний

Суддя Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Вдовичинський А.В.