Провадження № 2/344/5116/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 6 275 грн. 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

21 жовтня 2015 року позивачка ОСОБА_3 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог та просила стягнути з відповідачки 6 275 грн. матеріальної шкоди, 3 000 грн. моральної шкоди, 700 грн. витрат на проведення експертизи, 2 800 грн. витрат на правову допомогу та 487 грн. 20 коп. судового збору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 серпня 2015 року її квартиру було затоплено. Аварія сталась з вини відповідачки, причина залиття обрив штучного рукава зєднання внутрішньо квартирної мережі холодного водопостачання в квартирі № 22, яка належить відповідачці. В результаті затоплення позивачу було завдано шкоду, матеріальну та моральну. Матеріальна шкода завдана позивачу становить 6 275 грн. 00 коп., згідно висновку експерта, а моральну шкоду позивач визначила у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, витрати повязані з розглядом справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки на момент затоплення водою квартири АДРЕСА_1, перебувала на роботі та про обрив штучного рукава зєднання внутрішньо квартирної мережі холодного водопостачання в квартирі № 22 не могла знати, її вини в аварії немає. Просила в позові відмовити, оскільки коштів на відшкодування шкоди позивачці не має.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_3 є власником 1/2 частки квартири № 18, що знаходиться в будинку № 7, на вул. С. Стецько в м. Івано-Франківську, вказаний факт підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7).

Як вбачається із копії акту № 03-13/04-39 від 13 серпня 2015 року (а.с.14), квартира позивача була затоплена, причиною затоплення є обрив штучного рукава зєднання внутрішньо квартирної мережі холодного водопостачання в квартирі № 22 на вул. С.Стецько, буд. № 7, м. Івано-Франківську.

Відповідачка є власником квартири № 22 на вул. С.Стецько, буд. № 7, м. Івано-Франківську, що нею визнається, а тому доказуванню не підлягає.

Згідно висновку будівельно-технічного дослідження № 13/08/15 від 21.08.2015 року, який здійснювався судовим експертом ОСОБА_4, встановлено, що причини проникнення вологи (залиття) у кв. №18 10.08.2015 року відбувалося через зірваний рукав внутрішньо квартирної мережі холодного водопостачання. Проведено розрахунок вартості необхідних ремонтно-відновлювальних робіт по усуненню наслідків затоплення приміщень житлової квартири АДРЕСА_2, вартість яких становить 6 275,00 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на прав спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами, або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири.

Стаття 382 ЦК України передбачає, що власник зобовяаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із вищенаведеного, шкоди майну позивача завдано відповідачкою ОСОБА_2, як власником квартири № 22 що знаходиться в будинку № 7 на вул. С. Стецько в м. Івано-Франківську, оскільки затоплення сталось у звязку із зірванням рукава внутрішньо квартирної мережі холодного водопостачання в її квартирі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачкою ОСОБА_2 належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди, шкода заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, обовязок доказування відсутності вини у заподіянні шкоди лежить на відповідачу.

Розмір спричиненої шкоди, завданої залиттям квартири, позивач обґрунтовує висновком експерта про вартість матеріальних збитків № 13/0815 (а.с.15-27).

Належних та допустимих доказів того, що кількість та розмір пошкоджень є меншою, відповідачкою ОСОБА_2 суду не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири підлягають задоволенню в розмірі 6 275 грн.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В п. 3 Постанови Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності, прав наданих споживам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 4 Постанови також передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

При вирішенні спору в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд врахував розяснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а тому виходив з оцінки причинного звязку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, встановленої судом, та зясував, що факт заподіяння позивачеві моральних страждань та втрат немайнового характеру не доведено представником позивача. Із зазначених підстав суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення.

Витрати на правову допомогу, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України належать до витрат, повязаних з розглядом судової справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з оригіналу квитанції № 0007112 від 05.10.2015 року (а.с.28) та оригіналу квитанції № 0007114 від 07.10.2015 року, позивач сплатила 2 800 грн. на правову допомогу.

Однак, суд вважає розмір витрат на правову допомогу завищеним та необґрунтованим.

Мінімальна заробітна плата в Україні 1378 грн., 40% від 1218 грн. становить 551 грн. 20 коп.

Позивачка оплатила адвокату за написання ним позовної заяви 800 грн., таку суму суд вважає справедливою та обґрунтованою, також адвокат готував адвокатський запит, який коштує 50 грн., адвокат не знайомився з матеріалами справ, однак брав участь у засіданні яке тривало майже годину, вартість послуг адвоката за участь у судовому засіданні коштує 551 грн. 20 коп., враховуючи розмір мінімальної заробітної плати в Україні, а не 2000 грн., як позивачкою оплачено. Отже, обґрунтованим є розмір витрат на правову допомогу - 1401 грн. 20 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені нею витрати по оплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 79 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Позивач понесла витрати на проведення експертизи в сумі 700 грн., що знайшло своє підтвердження у квитанції № 0033457 від 20.08.2015 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.29), а тому вказані витрати підлягають відшкодуванню позивачу.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково.

На підставі вищенаведеного, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 16, 23, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79, 88 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, стягнення судових витрат задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер невідомий в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 6 275 грн. (шість тисяч двісті сімдесят пять гривень) матеріальної шкоди спричиненої внаслідок залиття квартири, 700 грн. витрат на проведення експертних досліджень, 1401 грн. 20 коп. витрат на правову допомогу, 487 грн. 20 коп. витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 13 листопада 2015 року.

Суддя Бабій О.М.