Справа № 336/9218/14-ц
Пр. № 2/336/3441/2015
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

Головуючого судді Наумова О.О.,

при секретарі Сергієнко С.О.,

за участю прокурора Верещаги А.Л.,

інших учасників процесу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, та Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в обґрунтування якого зазначила, що 08 листопада 2008 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2011 року з відповідачем вони проживають окремо. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2011 року шлюб між ними розірвано. 25.01.2013 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4, у зв'язку з чим нею було змінено прізвище на «ОСОБА_1». Починаючи з жовтня 2011 року відповідач, як батько малолітнього не цікавиться ні його справами, ні станом здоров'я, ні його фізичним та духовним розвитком. Позивач зазначає, що покладений рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2012 року на відповідача обов'язок платити аліменти, останній не виконує, за період з 20.01.2012 року по 01.08.2014 року утворилась заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 12141,90 грн.. Восени 2012 року лише один раз прибув до місця проживання дитини, але одразу вчинив бійку, у зв'язку з чим їй довелося викликати міліцію. Позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3, 2009 р.н.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали на підставах, викладених в позові та наполягали на його задоволені. Позивач підтвердила, що отримує грошові перекази від відповідача.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Позивач пояснив, що на даний час проживає в м. Києві, оскільки працює в м. Києві, заробляє близько 3000 грн. в місяць. Один раз в 2-3 місяці приїздить до Запоріжжя, завжди коли приїздить в місто, намагається зустрітися з сином, їздив до нього зі своїми родичами і з матір'ю, але позивач йому не давала можливості зустрітися з сином. Зазначив, що останній раз бачив сина в квітні 2013 року, після цього йому заборонили спілкуватися з дитиною. Додав, що коли позивач проживала з іншим чоловіком, то вони не перешкоджали йому зустрічатися з сином, після того, як позивач почала мешкати з ОСОБА_4, останній заборонив йому спілкуватися з сином. Пояснив, що платить аліменти на утримання сина шляхом переказів. Не звертався в органи опіки та піклування, намагався вирішити це питання мирним шляхом. Зазначив, що бажає спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні.

Дані доводи відповідача позивачкою не спростовані.

Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та просив розглядати справу за його відсутності.

Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності.

Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, заслухавши сторони, свідків, думку прокурора, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених обставин у справі та відповідним їм правовідносинам.

Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2011 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.10). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2012 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 400 грн. починаючи з 20.01.2012 року і до повноліття дитини (а.с.13).

Згідно довідки Шевченківського ВДВС № 13419/13 від 26.08.2014 року, заборгованість за виконавчим листом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 за період з 20.01.2012 року по 01.08.2014 року складає 12141,90 грн. (а.с.14).

Згідно постанови Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області від 14.06.2012 року, відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 щодо продажу автомобілів та погашення кредиту (а.с.17).

Згідно довідки ПАТ «Мотор Січ» управління по обслуговуванню заводських гуртожитків від 04.02.2015 року вих..№ 14, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 гуртожиток з 05.09.1995 року, на даний час не є працівником ПАТ «Мотор Січ», місце знаходження його невідомо (а.с.78-79).

За довідкою голови квартального комітету, ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_3, 2009 р.н. (а.с.15).

Згідно свідоцтва про шлюб, між позивачем та ОСОБА_4 25.01.2013 року укладено шлюб Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.11).

Довідкою завідуючої СДНЗ № 129 № 60 від 20.08.2014 року зазначено, що дитина ОСОБА_3 систематично відвідує Санаторний дошкільний навчальний заклад № 129 «Конвалія» Запорізької міської ради. Дитину виховує та піклується за нею мати малолітнього - ОСОБА_1, також у вихованні приймає участь її чоловік - ОСОБА_4. За час перебування дитини у закладі, батько ОСОБА_2 лише один раз у восени 2012 року відвідав заклад з метою спілкуванням із сином (а.с.17).

Згідно довідки лікаря від 03.09.2014 року, батько не займається доглядом і лікуванням ОСОБА_3, 2009 р.н., лікарню відвідує лише мати (а.с.19).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_2 від 15.01.2015 року, дитина проживає разом зі своєю матір'ю та її чоловіком, в будинку створені всі необхідні умови для відпочинку, розвитку, навчання та виховання малолітньої дитини. ОСОБА_2 не бачив сина з осені 2011 року, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться фізичним та духовним розвитком сина (а.с.58).

Судом також встановлено та заперечувалось позивачем, що відповідач надсилає кошти на утримання дитини шляхом грошових переказів, що підтверджується наданими суду квитанціями (а.с.132-136).

Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приділяє дитині належної уваги, не цікавиться його здоров'ям, розвитком та подальшою долею, має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини. Місцеперебування його не відоме, дитина взагалі не знає ОСОБА_2 як свого рідного батька. Вихованням та утриманням дитини займається мати, тому позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним (а.с.82).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що він є чоловіком позивача, з якою проживає більше 2 років. Весь цей з ними проживає малолітній ОСОБА_3, 2009 р.н. Відповідача бачив декілька разів: в січні 2013 року приходила мати відповідача ввечері, просила дати дитину на 5 хвилин, але дитину їй не дали, оскільки він хворів; 29 квітня 2013 року відповідач приїздив привітати дитину з днем народження, вони вивели дитину, ОСОБА_2 передав подарунки; у серпні 2013 року відповідач приїздив з п'яними чоловіками, привіз гроші і чоботи дитині та поїхав. Зазначив, що ОСОБА_2 дзвонив йому, та він пропонував відповідачу погоджувати дати і час зустріч з дитиною. Вихованням та забезпеченням дитини займається лише мати. Також зазначив, що всі батьківські обов'язки відносно малолітнього взяв на себе, дитина називає його батьком.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона є завідуючою санаторним дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) №129, повідомила, що відповідач за весь час навчання ОСОБА_3 у дошкільному закладі лише один раз відвідав сина. При цьому ОСОБА_3 не упізнав свого біологічного батька, почав плакати і лише після спілкування з вихователькою вспокоївся та погодився на зустріч. При цьому під час зустрічі ОСОБА_3 та відповідач зовні не поводились як батько та син.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що він був другом сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а тому постійно спілкувався з позивачем та відповідачем, часто відвідував та відвідує сім'ю позивача, як під час перебування позивача та відповідача у шлюбних відносинах, так і після припинення шлюбних відносин до теперішнього часу. Дитина проживає з матір'ю. Йому невідомо, щоб батько дитини приймав участь у його вихованні та утриманні. ОСОБА_4 дитина називає батьком. Від позивача чув, що їй дзвонила мати відповідача, а відповідач приїздив до неї взимку.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що є сусідкою позивача та діти є друзями, а тому постійно спілкувалась з позивачем та відповідачем, часто відвідувала та відвідує сім'ю позивача, як під час перебування позивача та відповідача у шлюбних відносинах, так і після припинення шлюбних відносин до теперішнього часу. Після розлучення, бачила відповідача один раз, коли той приїздив за речами. Їй невідомо про те, що відповідач робив дитині подарунки.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона є завідуючою Санаторним дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) №129, який з 21.08.2012 року по травень 2015 року відвідував ОСОБА_3, та якого приводила до закладу лише матір. Один раз до закладу приїхав відповідач, подарував дитині машинку. Дитина не хотіла іти до батька, зустріч продовжувалися менше години.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що вона є рідною донькою ОСОБА_1 від іншого шлюбу,та проживала з позивачем та відповідачем. Відповідач не приймав участь у вихованні дитини, один раз приїздив на день народження дитини, йому ніхто не забороняв спілкуватися з дитиною. Також додала, що відповідач не брав дитину на море, не купував речі до дитячого закладу та до школи.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю відповідача, останній має сина ОСОБА_3, який проживає з позивачем. Після розлучення, її син бажав бачитися з дитиною, приїздив до позивача, просив її дати можливість побачитися з сином. Але до нього вийшов чоловік позивача і сказав, що він проти. Кошти на утримання дитини її син надавав позивачу, але нерегулярно.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п.2, 4 ч.1 ст.164 СК України, на які в обґрунтування позову посилається позивач, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони нб піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Наведений вище висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ґрунтується лише на фактах окремого проживання батька та дитини, та з якого вбачається, що відповідач не відвідує дитину, яка перебуває на повному утриманні матері, має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини. Причини такої поведінки відповідача орган опіки та піклування не з'ясував, умови його проживання не досліджував, про необхідність змінити ставлення до виховання дитини не попереджував. Не містить зазначений висновок також обґрунтування в чому полягає повне та всебічне забезпечення прав та законних інтересів дитини, як наслідок позбавлення батьківських прав батька, який бажає і може виховувати та утримувати дітей.

Суд вважає передчасним висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, оскільки він зроблений у відсутність відповідача, без повного з'ясування ставлення відповідача до дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Позивачкою не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, ухиляючись від виховання дитини, та наявність у цьому лише його вини, й таких не приведено в судовому рішенні.

Враховуючи конкретні обставини справи, ставлення відповідача до сина, його бажання виконувати батьківські обов'язки по відношенню до дитини сторін, намагання відповідача спілкуватись з сином, надання відповідачем коштів на утримання дитини, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд не вбачає безумовних підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3, оскільки посилання позивача, що відповідач умисно ухиляється від виховання своєї дитини та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, - не відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.164 СК України, ст.ст.15, 74, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, та Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Наумов