АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8869/15 Справа № 205/6822/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Калиновського А.Б.

за участі секретаря - Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» про зміну формулювання причин звільнення, дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» про зміну формулювання причин звільнення, дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи неодноразово уточнювалися, позивач посилався на те, що 13 лютого 2007 року його прийняли на роботу електромонтером з ремонту і обслуговування електрообладнання п'ятого розряду ремонтно-механічного цеху ВАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна». За розпорядженням начальника ремонтно-механічного цеху Горобця О.Г. від 13 лютого 2007 року для набуття відповідних навиків з ремонту електрообладнання йому було встановлено тижневий строк стажування з електромонтером ОСОБА_4 При виконанні робіт того ж дня об 11.00 год. він на робочому місці був уражений електрострумом, впав та отримав забій грудної клітини, грудного відділу хребта, забій голови. Вважає, що його звільнення за ст. 40 КЗпП України є незаконним та намагання підприємства позбавитися його та вирішити проблему складання Акту по формі Н-1 у такий спосіб. Він продовжував постійно лікуватися, у тому числі у стаціонарах починаючи з 2007 року по теперішній час та його звільнення проводилося без врахування рекомендацій лікувальних закладів, які є істотними для визначення правовідносин. За період коли він лікувався наказом № 303 к від 17 вересня 2007 року його було звільнено за прогули, з чим він не погодився і про що зазначив при ознайомленні з наказом. Вважає, що формулювання причини звільнення його з роботи неправильним, оскільки його було звільнено коли він періодично знаходився на амбулаторному лікуванні. В результаті порушення прав, йому завдано моральної шкоду, тому просив визнати поважною причину пропуску строку на подачу позову про зміну формулювання причини звільнення, дати звільнення, поновити строк на подачу позову про зміну формулювання причини звільнення, дати звільнення і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, змінити формулювання причин звільнення його з роботи з підприємства ВАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» із «звільнення за прогул без поважних причин, ст. 40 КЗпП України» на «звільнення за власним бажанням ст. 38 КЗпП України», і дату звільнення - з 17 вересня 2007 року на - 27 червня 2008 року, стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 11 426 грн. 22 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким його позовні вимого задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 працював у ПАТ «Дніпропетровській завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» з 13 лютого 2007 року на посаді електромонтера з ремонту та обслуговуванню електрообладнання ремонтно-механічного цеху (а.с.6, 7).

Згідно з розпорядженням № 21 від 13 березня 2007 року по ремонтно-механічного цеху, книги розпоряджень по РМЦ, для придбання певних навичок по ремонту електрообладнання був направлений на стажування строком на один тиждень до електромонтера.

14 лютого 2007 року позивач отримав завдання від начальника електродільниці щодо проведення ревізії пускової апаратури електротельферу, який знаходився у кузнечно-пресовому відділенні. ОСОБА_2 вимкнув автомат АП 50Б, який встановлений на заземленній вертикальній колоні на висоті 1,5 метра від рівня підлоги та при знятті кришки з автомату, в якому знаходилось небагато води, його вдарило струмом, після чого він впав на спину, вдарившись о металевий ящик.

16 лютого 2007 року, ОСОБА_2 звернувся до травматологічного пункту міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Дніпродзержинська, де був встановлений діагноз: враження електричним струмом, забій поперечного відділу (а.с.57).

За результатами розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 був складений акт Н-1 від 14 березня 2007 року «Про розслідування нещасного випадку, що стався 14 лютого 2007 року, згідно якого встановлено, що вказаний нещасний випадок не пов`язаний з виробництвом, за висновками якого нещасний випадок був визнаний таким що не пов'язаний з виробництвом.

18 квітня 2007 року Дніпропетровською державною інспекцією промислової безпеки та охорони праці у металургії та машинобудування було внесено припис № 7-04/01-103 щодо необхідності проведення повторного розслідування нещасного випадку на виробництві та складання акту по формі Н-1.

За результатами повторного розслідування нещасного випадку був складений акт розслідування нещасного випадку від 26 квітня 2007 року, в якому комісія дійшла висновку, що болі у спині та голові можуть мати місце, але не мають ніякого відношення до виробництва, а тому вирішила скласти акт за формою НПВ.

17 вересня 2007 року позивач був звільнений з роботи по п.4 ст. 40 КЗоТ України за прогули (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин на протязі робочого часу) без поважних причин (а.с.12, 50).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2013 року встановлено факт нещасного випадку, що стався із ОСОБА_2 14 лютого 2007 року об 11.00 годині при виконанні ним своїх трудових обов'язків на посаді електромонтера ремонтно-механічного цеху ПАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. Бабушкіна», зобов`язано ПАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. Бабушкіна» скласти акт за формою Н-1 про вказаний нещасний випадок на виробництві та видати його потерпілому ОСОБА_2 (а.с.74-76).

Звернувшись до суду 30 липня 2014 року зі вказаними позовними вимогами, позивач посилався на те, що його звільнення з роботи 17 вересня 2007 року за прогули є незаконним та просив змінити формулювання причин звільнення його з роботи з підприємства ВАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» із «звільнення за прогул без поважних причин, ст. 40 КЗпП України» на «звільнення за власним бажанням ст. 38 КЗпП України», і дату звільнення з 17 вересня 2007 року на 27 червня 2008 року, стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 11 426 грн. 22 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. (а.с. 1-4, 90-98, 121-123).

Позивача було звільнено з роботи 17 вересня 2007 року по п.4 ст.40 КЗпП України за прогули (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин на протязі робочого часу) без поважних причин, згідно наказу №303 к від 17 вересня 2007 року, в якому зазначено, що позивач був відсутнім на роботі 29 червня 2007 року, з 02 липня 2007 року по 04 липня 2007 року, а також з 13 серпня 2007 року по 15 серпня 2007 року. Зі вказаним наказом позивача було ознайомлено 17 вересня 2007 року (а.с.12).

Згідно виписки з протоколу №49 від 17 вересня 2007 року первинної профспілкової організації підприємства було надано згоду на звільнення позивача по п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважної причини (а.с.48).

Трудову книжку позивач отримав 17 вересня 2007 року, про що поставив свій підпис в Книзі обліку трудових книжок підприємства (а.с.51-53).

До матеріалів справи було надано копії медичних довідок, з яких вбачається, що 29 червня 2007 року за медичною допомогою позивач не звертався, 02 липня 2007 року позивач був на прийомі в амбулаторії за своїм місцем проживання з метою отримання путівки, листок непрацездатності йому не видавався, 04 липня 2007 року з 16.00 год. до 16.30 год. позивач знаходився на прийомі у лікаря-невропатолога ОКБМ, 13 серпня 2007 року та 14 серпня 2007 року звертався на прийом до лікаря Криничанської районної лікарні, 15 серпня 2007 року позивача було викликано до Лінейного відділу на ст.Дніпродзержинськ, де він перебував з 12.00 год. до 14.20 год. (а.с.29, 31, 32, 34, 35, 36, 103, 114, 115).

З матеріалів справи вбачається будь-які докази на підтвердження того, що позивач звертався до ПАТ «Дніпропетровській завод металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» із заявою про своє звільнення за власним бажанням за ст.38 КЗпП України відсутні.

Наказ про звільнення від 17 вересня 2007 року №303 к, згідно якого позивача було звільнено з роботи по п.4 ст.40 КЗпП України за прогули (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин на протязі робочого часу) без поважних причин, позивач у встановленому законом порядку взагалі не оскаржував.

Отже, враховуючи, що запис у трудовій книжці позивача про його звільнення з роботи 17 вересня 2007 року по п.4 ст.40 КЗпП України за прогули було здійснено на підставі наказу №303 к від 17 вересня 2007 року, який не оскаржувався позивачем та не скасований у встановленому законом порядку, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав зміни формулювання причин звільнення та дати звільнення позивача в трудовій книжці.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд правильно, відповідно до ст.ст.233, 255 КЗпП, відмовив ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що звільнення позивача за п.4 ст.40КЗпП України є незаконним, у зв'язку з чим мають бути внесені зміни формулювання причин звільнення у трудову книжку позивача, будь-якими належними доказами по справі не підтверджуються та є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді