АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 р. ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник» (надалі - ДП «Київський державний завод «Буревісник») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що згідно судових наказів Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2011 р. та 15 червня 2011 р. з підприємства на його користь стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 16 665 грн. 84 коп. та заборгованість по заробітній платі за лютий 2011 р., в сумі 743 грн. 77 коп.

Зазначав, що нині судові накази підприємством не виконані.

Посилаючись на викладені обставини, просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дати звільнення - 16 лютого 2011 р. по 14 листопада 2014 р., в сумі 19 978 грн. 26 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши позивача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 18 червня 1998 р. перебував у трудових відносинах з ДП «Київський державний завод «Буревісник» та займав посаду електрозварювальника ручної зварки п'ятого розряду, й на підставі наказу від 16 лютого 2011 р. за №5 звільнений із займаної посади у відповідності до положень ст.38 КЗпП України - за власним бажанням /а.с.4/.

Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2011 р. постановлено, зокрема, стягнути з ДП «Київський державний завод «Буревісник» на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, в сумі 16 665 грн. 84 коп. /а.с.5/.

Відповідно до судового наказу того ж суду від 15 червня 2011 р. з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі за лютий 2011 року, в сумі 743 грн. 77 коп. /а.с.6/

Постановами головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції м. Києва від 07 квітня 2011 р. та 28 жовтня 2011 р. відкрито виконавчі провадження з виконання зазначених судових наказів /а.с.6-7/.

Зі змісту листа начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві від 23 жовтня 2014 р. вбачається, що на підставі постанови державного виконавця від 02 грудня 2011 р. вказані виконавчі провадження приєднані до зведеного виконавчого провадження, відносно боржника ДП «Київський державний завод «Буревісник» за №35187778, до якого входять 1 525 виконавчих документів про стягнення заробітної плати, на загальну суму 18 942 647 грн., й ОСОБА_1 перебуває у списку черговості на позиціях №29 та № 136 /а.с.9/.

Встановлено, що 30 листопада 2011 р. Господарським судом м. Києва порушено справу про банкрутство ДП «Київський державний завод «Буревісник» /а.с.53-59/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з підстав відсутності вини підприємства у невиплаті нарахованої заробітної плати, остільки останнє перебуває у стані банкрутства, а вимоги з погашення заборгованості, в тому числі й щодо ОСОБА_1, включені до реєстру кредиторських вимог.

Між тим, такі висновки не ґрунтуються на вимогах норм матеріального права та не узгоджуються із положеннями правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 р. в справі №6-76цс14, висновки якої є обов'язковими згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Законом України від 14 травня 1992 р. за №2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (частина шоста статті 12 у редакції Закону від 13 липня 2002 р., частина п'ята статті 19 у редакції Закону від 18 січня 2013 р., які були чинними на час існування спірних правовідносин) дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку на час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, не може свідчити про відсутність вини роботодавця у невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції, як постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення, яким заявлені по справі позовні вимоги задовольнити.

Звертаючись у суд з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення - 16 лютого 2011 р. по 14 листопада 2014 р, який становить 934 робочих дні.

Згідно із положеннями абз.3 п.2, п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 р. за №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, відповідно до змісту довідки управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва від 05 листопада 2014 р. за формою ОК-5, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два повні місяці роботи, що передували його звільненню, становить 21 грн. 39 коп. (502,27 + 460,29 = 962,56 ч 45 = 21,39) /а.с.8/.

Час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 лютого 2011 р. по 14 листопада 2014 р. становить 934 дні.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку ОСОБА_2 становить 19 978 грн. 26 коп. (934 Ч 21,39 = 19 978,26).

З урахуванням викладеного, обставин справи, а також заявлених сум, колегія суддів вважає доведеними зазначені вимоги й на користь ОСОБА_1 з ДП «Київський державний завод «Буревісник» вважає за необхідне стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 лютого 2011 р. по 14 листопада 2014 р., в сумі 19 978 грн. 26 коп.

У відповідності до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з підприємства підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, в сумі 321 грн. 58 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник» задовольнити.

Стягнути з державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 лютого 2011 року по 14 листопада 2014 року, в сумі 19 978 грн. 26 коп.

Стягнути з державного підприємства «Київський державний завод «Буревісник» в дохід держави судовий збір, в сумі 321 грн. 58 коп.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/20703/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2491/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Парамонова М.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.