Справа № 452/2204/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"07" грудня 2015 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

позивача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

та її представника ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на частину житлового будинку,

встановив:

ОСОБА_1 6 серпня 2015 року предявила позов до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 червня 2012 року державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про спадкування житлового будинку по вул. Сонячній, 167 у с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області після смерті ОСОБА_6, котрий помер 5 січня 2012 року, та визнання за нею, позивачем, як членом колишнього колгоспного двору, право власності на ? частину вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належав до майна колгоспного двору.

У обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що із ухвали Самбірського міськрайонного суду від 02.07.2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 та ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю, стягнення майнової та моральної шкоди вона, позивач, довідалася про те, що ОСОБА_3 18 червня 2012 року Самбірською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на весь вказаний будинок, хоча даний житловий будинок належав до майна колишнього колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_6, а членами цього двору на час його припинення були ОСОБА_3, ОСОБА_6, котрий помер у 2006 році, та вона, позивач, і тому кожному із них належало по ? частині майна колгоспного двору.

Так як станом на 15.04.1991 року майно колгоспного двору, а саме, спірний житловий будинок зберігся і вона, позивач, не втратила право на частку в майні колишнього колгоспного двору, то просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані по вул. Сонячній, 167 у с. Ваньовичі Самбірського району.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 та її представник у підтримання своїх позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник позов не визнали, посилаючись на те, що ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6 та закінчився строк позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Крім того, ОСОБА_1 ніколи не була членом колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_6, та не приймала участь у набутті майна цим двором.

Представники третьої особи - Стрілковицької сільської ради пояснили, що довідки про склад осіб колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_6 видавалися на підставі погосподарської книги.

Вислухавши пояснення сторін, представників сторін та третьої особи, показання свідків, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

ОСОБА_4 сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Із спадкової справи, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та довідки про технічну характеристику обєктів нерухомого майна відомо, що 18 червня 2012 року державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6, котрий помер 5 січня 2012 року, його дружині ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається із житлового будинку № 167 по вулиці Сонячній в селі Ваньовичі Самбірського району Львівської області, до якого відносяться також господарські будівлі та споруди загальною інвентаризаційною вартістю 102 240 грн., і 29.12.2014 року за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на вказане майно. У вказаному свідоцтві про право на спадщину записано, що зазначений будинок належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Стрілковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області 27.06.1988 року на підставі рішення Самбірської районної ради від 16.06.1988 року за № 182. Також у вказаній спадковій справі наявна довідка, видана виконкомом Стрілковицької сільської ради Самбірського району 17.05.2012 року, про те, що станом на 01.07.1990 року у даному будинку постійно проживали та були зареєстровані ОСОБА_6 голова колгоспного двору, його дружина ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_6, котрий помер 19.09.2006 року (а.с. 32, 35, 55-69).

Однак, вказані дані про склад спадкового майна та склад осіб колгоспного двору на час його припинення не відповідають дійсності.

Так, із свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР відомо, що забудовнику ОСОБА_6, на підставі рішення правління колгоспу «30 років ВЛКСМ» від 13.07.1961 року з присадибного фонду виділена земельна ділянка під забудову площею 0,07 га у с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області (а.с. 27).

Із витягу з рішення Самбірської народної ради народних депутатів від 16 червня 1988 року № 182 та свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок вбачається, що житловий будинок, з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Ваньовичі по вул. Сонячній, 167 Самбірського району належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_6 (а. с. 7, 29, 30).

Із довідки про технічну характеристику обєктів нерухомого майна та нумерації будинків по селу Ваньовичі Самбірського району вбачається, що рік забудови вказаного будинку 1960 і його старий номер 141 (а.с. 35, 41

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Із довідки, виданої 04.09.2015 виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради Самбірського району та витягів з погосподарської книги за 1986-1990, 1991-1995 роки видно, що господарство по вул. Сонячній, 167 у с. Ваньовичі належало до колгоспного двору і станом на 01.07.1990 та 15.04.1991 у цьому будинку були зареєстровані постійно та проживали ОСОБА_6 голова колгоспного двору, котрий помер 05.01.2012 року; ОСОБА_3 дружина, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 син, котрий помер 19.09.2006 року. На день смерті сина ОСОБА_8 в будинку постійно проживали та були зареєстровані його батько ОСОБА_6 та мати ОСОБА_3 На день смерті ОСОБА_9 в будинку постійно проживала і була зареєстрована його дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 38, 125, 126).

Також із зазначених витягів з погосподарської книги видно, що ОСОБА_1 тимчасово вибувала із вказаного двору з 1986 по 20.01.1987 та з 09.03.1988 по 22.11.1988 (а.с. 125)

Із довідки, виданої виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради, протоколу засідання правління колгоспу «30-річчя ВЛКСМ» Самбірського району від 14.11.1988 року № 13 відомо, що ОСОБА_1 з 16.11.1988 року по28.01.1992 року була членом колгоспу «30-річчя ВЛКСМ» - агроторгу «Стрілковицький» ( а.с. 81, 93, 94).

Факт членства ОСОБА_1 у вказаному колгоспному дворі на час його припинення також стверджується витягом із погосподарської книги за 1991-1995 роки, із якого вбачається, що членами цього двору зазначені її неповнолітні діти ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с. 125).

Із договору купівлі-продажу жилого будинку від 02.11.1999 року, реєстраційного посвідчення та будинкової книги для прописки громадян, а також витягів з погосподарських книг відомо, що ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купила жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться у с. Ваньовичі, по вул. Сонячній, 156, Самбірського району Львівської області, а в 1995 році разом із дітьми вибула із двору, головою якого був ОСОБА_6, до двору по вул. Сонячній, 156 в с. Ваньовичі ( а.с. 9, 10, 109-113, 114-118, 125, 127, 128- 140).

Ураховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 на момент припинення колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_6, не втратила право на частку у майні цього двору, на що посилається відповідач, не подавши про це жодні докази.

Обставини членства у колгоспному дворі не можуть доказуватися показаннями свідків. Тим більше, що свідок ОСОБА_12, на показання якої відповідач посилається у своїх запереченнях, перебуває із позивачем у неприязних відносинах.

Отже, довідка, видана 03.08.2015 року виконавчим комітетом Стрілковицької сільської ради Самбірського району, про те, що станом на 01.07.1990 року ОСОБА_1 не була членом колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_6, є недостовірною і державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори після його смерті безпідставно було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на весь житловий будинок № 167 по вулиці Сонячній в селі Ваньовичі Самбірського району, до якого відносяться також господарські будівлі та споруди, так як ОСОБА_3 на час припинення колгоспного двору належала тільки ? частина майна цього двору, а із урахуванням того, що після смерті сина ОСОБА_8, котрий помер 19.09.2006 року, його частку у майні колишнього колгоспного двору успадкували його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_6 спадщина відкрилася на 3/8 частини вказаного будинку, а 3/8 частини цього будинку належать ОСОБА_3

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1301 цього Кодексу свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Суд відхиляє посилання відповідача та його представника на те, що ОСОБА_1, предявивши 06.08.2015 року позов про визнання недійсним свідоцтва про право спадщину, виданого ОСОБА_3 18.06.2012 року, пропустила позовну давність, керуючись таким.

Згідно ст. ст. 256 та 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивачем у підтвердження того, що видачею вказаного свідоцтва про право на спадщину порушено її право власності на частку у майні колишнього колгоспного двору, їй стало відомо тільки у липні 2015 року надано копію ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 2 липня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю, стягнення майнової та моральної шкоди і копію позовної заяви у даній справі, із яких вбачається, що ОСОБА_1 про наявність свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 167 по вулиці Сонячній в селі Ваньовичі Самбірського району стало відомо після 13.07.2015 року (а.с. 119, 120-121).

Дана обставина не спростовується посиланнями відповідача на те, що позивачу було відомо про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, але ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки не подала заяву про її прийняття.

Зокрема, із спадкової справи не вбачається, що ОСОБА_1 була залучена до процесу спадкування та оформлення спірного свідоцтва про право на спадщину.

Отже, ОСОБА_1 не пропущено позовну давність, так як про порушення свого права вона довідалася тільки після 13.07.2015 року.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Ураховуючи наведене, а також те, що свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_3, не в цілому, а частково порушує право ОСОБА_1, є підстави визнати це свідоцтво про право на спадщину частково недійсним.

Керуючись ст. ст. 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18 червня 2012 року державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6, котрий помер 5 січня 2012 року про успадкування ОСОБА_3 ? частини житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Сонячній, 167 у с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області.

У решті частині позову про визнання недійсним вказаного свідоцтва про право на спадщину на 3/4 частину зазначеного житлового будинку, господарських будівель та споруд, виданого ОСОБА_3, відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Сонячній, 167 в с. Ваньовичі Самбірського району Львівської області, як частку в майні колишнього колгоспного двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, та може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя