Cправа № 633/117/15-ц
Номер провадження № 2/633/75/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року Печенізький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Танасевич О.В.,

при секретарі - Панченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Печеніги, Харківської області позовну заяву

ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в якому просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 2 грудня 2010 року у розмірі 18 303 гривень 41 копійки, що складається з заборгованості за основним зобовязанням у розмірі 8 097 гривень 71 копійки, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 7 508 гривень 12 копійок, заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1 349 гривень 80 копійок, 500 гривень 00 копійок штраф (фіксована частина), 847 гривень 78 копійок штраф (процентна складова).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідачка не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору № б/н від 2 грудня 2010 року, у звязку з чим, виникла заборгованість у наведеному вище розмірі.

Позивач про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, свої вимоги підтримав у повному обсязі, в судове засідання не зявився, просив суд розглядати справу за відсутності його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 52-54, 58-59).

Відповідачка в судове засідання 23 липня та 25 серпня 2015 року не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності або письмових заперечень суду не надала (а.с. 51, 57). Разом з тим, відповідачка, будучи присутньою в судовому засіданні 2 липня 2015 року, проти позову заперечувала частково, зазначала, що дійсно користується карткою з кредитним лімітом 8 500 гривень, проте, в підписаному нею договорі були відсутні умови щодо розміру плати за користування цими коштами, нарахування пені, комісій та штрафів. Зазначала, що у листах від позивача та в ході телефонних розмов з працівниками банку їй завжди повідомляють різні розміри її заборгованості, у звязку з чим, просила зобовязати позивача надати детальний та зрозумілий для неї розрахунок.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено принцип обовязковості виконання договору сторонами, а відповідно до положень статей 526, 527, 530 цього Кодексу зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ж Кодексу. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

2 грудня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якого відповідачка отримала кредитні кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 6 - 8).

В судовому засіданні відповідачка не заперечувала та підтвердила, що дійсно має кредитну картку, видану їй позивачем, на якій встановлено кредитний ліміт у розмірі 8500 гривень. Цю обставину, визнану відповідачкою, відповідно до частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає такою, що не підлягає доказуванню, тому задовольняє позов в частині стягнення з відповідачки заборгованості за основним зобовязанням у розмірі 8 097 гривень 71 копійки.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки процентів, штрафу, пені та комісії, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на викладені нижче доводи.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 208 та статтею 207 Цивільного кодексу України правочин між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України за згодою відповідачки, яка міститься в заяві, умови договору викладені згідно з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», оприлюдненими на офіційному сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ (а.с. 6- зворотній бік). Дослідивши сайт, судом встановлено, що на ньому викладені лише актуалізовані Умови та Правила надання банківських послуг, що позбавляє суд можливості дослідити цей документ в редакції, яка діяла на момент укладення спірного договору. Наданий суду примірник Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису відповідачки та виходячи з його змісту також неможливо зробити висновок щодо того, чи саме в цій редакції вони діяли на момент узгодження сторонами істотних умов договору.

Разом з тим, виходячи зі змісту правової позиції № 6-240цс14, наведеної у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року, суд може брати до уваги тільки ті положення «Умов та Правил надання банківських послуг», які окремо викладені в заяві на отримання кредиту (а.с. 6) та узгоджені з відповідачкою.

Як убачається з матеріалів справи, єдиним наданим суду документом, який містить підпис відповідачки, є анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 6), у якій відсутні будь-які відомості щодо виду платіжної картки, яку відповідачка виявила бажання оформити, строку дії цієї картки, кредитного ліміту, узгодженого сторонами, строків виконання зобовязання, розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, строків та порядку погашення заборгованості, відповідальності відповідачки за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, сплати нею комісії та розміру цієї комісії тощо.

Надаючи пояснення в судовому засіданні, відповідачка зазначала, що дійсно отримала кредитну картку позивача з лімітом у 8 500 гривень 00 копійок, якою вона користується до теперішнього часу, проте, повідомила, що їй не зрозуміло порядок нарахування відсотків, комісій, пені та штрафів, адже ці питання з нею не узгоджувались, їй не повідомлялись, а у листах, які надходять від позивача на її адресу, завжди зазначено різний розмір її заборгованості.

На запити суду, направлені у звязку з задоволенням клопотання відповідачки про витребування документів, щодо надання доказів письмового узгодження сторонами тих пунктів Умов та Правил надання банківських послуг, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, останнім було надано довідку та розрахунок, підписані лише уповноваженою особою банку (а.с. 4, 7-8, 66-73), тоді як зазначені документи не містять підпису відповідачки.

Суду також не надано памятку клієнта та докази письмового ознайомлення відповідачки з Тарифами банку, посилання на які містяться у анкеті-заяві та які б могли містити запитувану інформацію (а.с. 6 зворотній бік).

Крім того, визначити однозначно розмір відсоткової ставки на рік або на місяць на залишок заборгованості, виходячи з наданих суду матеріалів, неможливо, оскільки у позові зазначено, що кредитний ліміт був встановлений на картку зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості (а.с. 2), у розрахунку заборгованості зазначено відсоткову ставку у розмірі 36 % у період з 20 лютого по 31 грудня 2012 року, а у період з 1 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року її ж зазначено у розмірі 30 %, тоді як з 1 вересня по 31 грудня 2014 року у розмірі 34,8 %, тричі змінювалась і відсоткова ставка, яка обчислювалась на прострочену заборгованість (а.с. 4-5), у довідці про умови кредитування зазначено базову відсоткову ставку у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості, тобто у розмірі 30 % на рік, та наведено два розміри відсоткової ставки у випадку погашення заборгованості з випередженням графіку та мінімально можливими платежами (а.с. 7), тоді як у виписці з банківського рахунку відповідачки містяться відомості про дві основні картки без зазначення строку їх дії, при цьому розмір відсоткової ставки складає 2,5 % на залишок заборгованості до 31 серпня 2014 року, 2,9 % - після 1 вересня 2014 року (а.с. 66-73).

Запит суду щодо надання детального розрахунку сум, наведених у позові, з посиланням на письмові докази, позивачем проігноровано (а.с. 62, 64).

Враховуючи розяснення Верховного Суду України, надані у наведеній вище правовій позиції, самі по собі Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачкою вони не підписувались.

Таким чином, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані кредитного договору сторонами були узгоджені розмір плати за користування кредитними коштами, такі види забезпечення зобовязання відповідачки як пеня та штраф, який складається з фіксованої та процентної складової, комісія тощо. По суті єдиний наданий суду документ, який підписаний відповідачкою, містить лише її анкетні дані та згоду на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що позбавляє суд можливості дослідити викладені у позові обставини на відповідність волевиявленню сторін та перевірити правильність наведених у ньому розрахунків.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що в порушення вимог статті 1056-1 Цивільного кодексу України відповідачкою не виконано основне зобовязання з повернення кредитних коштів станом на 31 грудня 2014 року у розмірі 8 097 гривень 71 копійки, в інших позовних вимогах суд відмовляє з огляду на їхню недоведеність та необґрунтованість.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору суд розподіляє в порядку, передбаченому статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України, присуджуючи їх пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 11, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: Харківська область, Печенізький район, смт. Печеніги, вулиця Радянська, будинок № 48), на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (р/р № 3111, , МФО 305299, місце знаходження: місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50) заборгованість за основним зобовязанням за кредитним договором № б/н від 2 грудня 2010 року у розмірі 8 097 (восьми тисяч девяносто семи) гривень 71 копійка.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: Харківська область, Печенізький район, смт. Печеніги, вулиця Радянська, будинок № 48), на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (р/р № 3111, , МФО 305299, місце знаходження: місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50) судовий збір у розмірі 107 (ста семи) гривень 77 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Печенізький районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя