АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Шалапуда Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Універсал Банк»

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк » до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2014 року позивач звернувся із даним позовом до відповідача. Посилаючись на те, що відповідач не виконує умови укладеного між сторонами кредитного договору щодо сплати платежів на погашення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого виникла заборгованість, яку він не погашає, позивач просив стягнути на його користь 20 302.03 грн. заборгованості та витрати на сплату судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11.12.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Апелянт посилається на незаконність судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що суд безпідставно застосував позовну давність, оскільки Банком строк звернення до суду не пропущений тому, що термін дії договору не визначений, жодна із сторін не ставила питання про припинення або розірвання договору й оскільки у квітні 2010 року відповідач сплатив останній платіж, позовну давність слід обраховувати з травня 2010 року.

В суді апеляційної інстанції представник Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», Соколовська Я.В., апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Представник відповідача, ОСОБА_3, просив апеляційну скаргу відхилити. Зазначав, що термін дії картки один рік і борг виник з 2009 року, з цього часу має обраховуватися строк позовної давності. Та обставина, що у квітні 2010 році його довіритель сплатив частину боргу дійсно перериває строк позовної давності, але цей строк стосовно існуючого з 2009 року боргу слід обраховувати з наступного дня після проведення платежу, оскільки інших коштів ОСОБА_1 не отримував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПКапеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи Банку у задоволенні його позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст. ст. 256, 257, 261,266, 267 ЦК України та обґрунтовано виходив з того, що звертаючись 30.04.2013 року до суду із даним позовом позивач пропустив строк позовної давності, а тому порушене право вимагати належного виконання відповідачем зобов'язання не підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 20 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_1. був укладений договір про видачу та використання кредитних карток VISA CLASSIC/ ELECTRON /GOLD № VG2066.

Для обліку операції за платіжною карткою Клієнта ,Банк відкрив Клієнту картковий рахунок.

Згідно умов зазначеного договору відповідач у 2008 році отримав кредитні кошти у сумі 17 000 грн., що підтверджується випискою з його особистого рахунку.

У пункті 3.1.1 Правил користування платіжною карткою встановлено, що строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік) й вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

У судовому засіданні встановлено, що картка не перевидавалася й річний термін її дії закінчився у 2009 році.

Звертаючись із позовом позивач зазначав, що відповідачем порушено договірні зобов'язання, оскільки суму кредиту та відсотки, за користування кредитними коштами відповідач сплачував не регулярно, а з листопада 2009 року не сплачував в загалі. 13.04.2010 року боржник одноразово сплатив лише частину боргу, у зв'язку з чим станом на час звернення до суду із даним позовом в нього виникла заборгованість в розмірі 20 302,03 грн.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог ,що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом.

Строком договору ,відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України, є час протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Статтею 256 ЦК України визначено,що позовна давність -це строк,у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 266 ЦК України передбачає,що зі спливом позовної давності основної вимоги вважається,що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Судом першої інстанції установлено, що порушення зобов'язання відповідачем почалося з 01.10.2009 р., коли він перестав сплачувати щомісячні платежі.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що Банк звернувся до суду із даним позовом поза межами позовної давності і вірно застосував наслідки, встановлені частиною четвертою статті 267 ЦК України.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна давність переривалася здійсненим відповідачем у квітні 2010 року платежем на погашення заборгованості, а тому строк позовної давності слід обраховувати з 13 травня 2010 року, не можуть бути прийняті до уваги ,оскільки вони суперечать ст.253 ЦК України відповідно до якої позовну давність у слід обраховувати з наступного календарного дня після здійснення платежу, а з цього часу до часу звернення з даним позовом до суду пройшло понад 3 роки.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 11 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 753/4073//14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 2461 /2015

Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.