Справа № 664/5016/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

у складі: судді Никифорова Є.О.,

при секретарі Імшеницькій К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Цюрупинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований у виконавчому комітеті Козачелагерської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області 20.12.2013 року, актовий запис №19, укладений між нею та відповідачем, та позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

За заявою позивача ОСОБА_1 позовні вимоги в частині розірвання шлюбу залишені судом без розгляду.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом в якому просив визнати недійсним шлюб, зареєстрований у виконавчому комітеті Козачелагерської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області 20.12.2013 року, актовий запис №19, укладений між ним та ОСОБА_1, позбавити ОСОБА_1 материнських прав відносно дочки ОСОБА_6, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, виключити із свідоцтва про народження ОСОБА_6, запису про відповідача як матір дитини.

За заявою відповідача його позовні вимоги за зустрічним позовом в частині позбавлення ОСОБА_1 материнських прав та виключення із свідоцтва про народження ОСОБА_6, запису про ОСОБА_1 як матір дитини залишені судом без розгляду.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона познайомилася з відповідачем і вони деякий час зустрічалися. На початку грудня місяця 2013 року відповідач з батьками приїхали до неї та її батьків для знайомства та зайшла мова про весілля. За взаємної згоди батьків було вирішено отримати довідку про вагітність для того, щоб якнайшвидше зареєструвати шлюб, хоч на той час вона дійсно не була вагітна. В подальшому між нею та відповідачем укладено шлюб, що зареєстрований у виконавчому комітеті Козачелагерської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області 20.12.2013 року. Після укладення шлюбу вони почали проживати у будинку її батьків в АДРЕСА_1. Після того, як відповідач дізнався про її вагітність він проявив холоднокровність, а іноді й цинізм по відношенню до неї не зважаючи на те, що у неї був сильний токсикоз. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_6. З пологового будинку її з дитиною забрав відповідач, але під час перебування її у пологовому будинку він не цікавився станом її здоров'я хоч пологи пройшли з ускладненнями. Вдома відповідач не приділяв дитині належної уваги, не допомагав у догляді за нею, а деякий час навіть проживав у окремій кімнаті, посилаючись на те, що дитина заважає йому спати. Відповідач також висловлював сумніви у тому, що він є батьком дитини. Все це спричиняло постійні сварки і непорозуміння. Також підтвердила, що відповідач пропонував їх проживати окремо від її батьків та винайняти окреме житло, але вона не погоджувалася на це. 02.12.2014 року вона на прохання чоловіка зібрала його особисті речі і ОСОБА_4 переїхав жити у с. Козачі Лагері Цюрупинського району Херсонської області. З того часу, як відповідач переїхав, він майже не приділяв дитині ніякої уваги. Так, він відвідував дитину лише кілька разів та на дуже короткий час. Також зазначила, що надання матеріального утримання від відповідача вона не вимагає. Від отримання грошових переказів вона відмовилася. Згодна на визнання укладеного між нею та ОСОБА_4 шлюбу недійсним, оскільки нічого від відповідача їй особисто не потрібно.

Відповідач позов не визнав, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав та пояснив, що з ОСОБА_1 він зустрічався близько двох місяців після чого, в грудні 2013 року, мати ОСОБА_1 наполягла «узаконити» їх відносини, хоч він пропонував відкласти весілля хоча б до весни. На це йому пред'явили довідку про начебто вагітність ОСОБА_1, а тому він був змушений погодитись. Після реєстрації шлюбу вирішили проживати у батьків дружини, оскільки там були кращі побутові умови. На початку їх спільне життя складалося добре, але місяці через два мати ОСОБА_3 почала втручатися у їх особисті відносини. Після народження дитини ситуація не змінилася. ОСОБА_1 та її матір займалися доглядом за дитиною, а його фактично не підпускали до дочки. Підтвердив, що після народження дитини він перейшов у окрему кімнату, так як дружина хотіла спати в ліжку з дитиною, щоб їй було зручніше вставати вночі. ОСОБА_1 сама наполягла, щоб він перейшов у іншу кімнату. З пологового будинку забирав дитину він. На необхідні медичні огляди до обласної лікарні він також їздив разом з дружиною. Проте, його думку щодо питань догляду за дитиною ні дружина, ні теща, не враховували. Він запропонував ОСОБА_1 переїхати та жити окремо, на що вона не погоджувалась знаходячись під впливом своєї матері. Зазначені непорозуміння призвели до того, що на початку грудня 2014 року він сказав ОСОБА_1, щоб та зібрала їх речі для переїзду до його батьків, на що ОСОБА_1 зібрали лише його особисті речі та від переїзду відмовилась. З цього часу шлюбні відносини між ним та позивачем фактично припинені. Після переїзду до с. Козачі Лагері він робив спроби побачитись з донькою для того щоб поспілкуватись з нею, але часто йому відмовляли в цьому з різних причин або при намаганні провідати дитину ОСОБА_1 разом з матір'ю влаштовували йому скандали. З цих причин він звернувся до опікунської ради Козачелагерської сільської ради з проханням встановити порядок спілкування з дитиною. Органом опіки та піклування прийнято рішення про те, що спілкування з дитиною проводити за місцем проживання матері в її присутності, але без втручання бабусі і дідуся. Проте, зазначене рішення не виконувалося, оскільки при відвіданні дитини постійно була присутня мати позивача, яка провокувала скандали. Пояснив, що ОСОБА_3 написала на нього заяву до міліції за «тероризм» після чого дільничний інспектор міліції порадив йому взагалі не ходити до ОСОБА_1 щоб не провокувати тещу. Після припинення спільного проживання він бачився з дитиною приблизно раз на місяць, зокрема 08.01.2015 року, 06.05.2015 року, 22.06.2015 року, 11.07.2015 року. Від отримання матеріальної допомоги на утримання дитини позивач відмовляється. Він визнає себе батьком ОСОБА_6, хоч спочатку в нього справді були сумніви, оскільки дитина народилася пізніше ніж мала, якщо виходити з наданої йому довідки про вагітність. Зазначив, що надалі бажає спілкуватися з дитиною та брати учать у її утриманні та вихованні.

Представник органу опіки та піклування пояснила, що вислухавши пояснення сторін, дослідивши житлово-побутові умови, органом опіки прийнято рішення про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав кожного із батьків.

Згідно з рішенням виконкому Козачелагерської сільської ради № 13 від 25.03.2015 року, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що зі ОСОБА_1 вона знаходить в дружніх відносинах та є хрещеною матір'ю її дитини. Показала, що була 17.11.2014 року на хрестинах де ОСОБА_4 сказав, що це не його дитина. Також була у гостях у ОСОБА_1 в грудні 2014 року. Під час спільної прогулянки ОСОБА_4 сказав на адресу ОСОБА_1: «Ти своєю поведінкою показуєш, що це не моя дитина».

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що вона є матір'ю ОСОБА_1 Все спільне життя дочки та ОСОБА_4 проходило на її очах. В ОСОБА_1 була тяжка вагітність, але чоловік їй нічим не допомагав. Перебуваючи у відпустці зять робив ремонт у будинку своєї матері. У її дочки також були тяжкі пологи і коли дитина народилася, то він на цю звістку відреагував байдуже. Під час перебування дочки у лікарні нічим не допомагав. Вдома з'ясувалося, що він не виносить дитячого плачу через що він перебрався до іншої кімнати. Коли дочка ще повністю не відновилася після пологів ОСОБА_4 їх не допомагав, а й знущався над нею. ОСОБА_1 зібрала чоловіку речі на його прохання. Підтвердила, що батько відвідував дитину в перших числах січня цього року, на Різдво та у травні. Щодо довідки про вагітність ОСОБА_1 пояснила, що таку довідку вирішили отримати за згодою батьків ОСОБА_4 для того, щоб швидше зареєструвати шлюб.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з початку їх спільного проживання були нормальні відносини, але вони погіршилися у грудні 2014 року. З цього часу ОСОБА_4 проживає окремо. 8.01.2014 року він разом зі ОСОБА_4 відвідували дитину. Дочку батьку дали потримати у руках хвилин на п'ять після чого забрали та пояснили, що потрібно купати.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника органу опіки та піклування, показання свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позови не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 20.12.2013 року сторони перебувають в шлюбі від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_6. З грудня 2014 року шлюбні відносини фактично припинені. Сторони проживають окремо. Дитина ОСОБА_6 проживає разом з матір'ю в будинку батьків позивача за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з рішенням виконавчого комітету Козачелагерської сільської ради № 10 від 29.10.2014 року встановлено для ОСОБА_4 можливість спілкування з дочкою ОСОБА_6 в присутності матері за місцем проживання дитини: АДРЕСА_1 без втручання бабусі та дідуся дитини. Встановлено, що з моменту припинення шлюбних стосунків та окремого проживання ОСОБА_4 навідував дитину 3-4 рази. Від отримання матеріальної допомоги на утримання дитини позивач ОСОБА_1 відмовляється.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема й у випадку, якщо батьки або один з них ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пленум також роз'яснює, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не було встановлено обставин, що свідчили б про свідоме ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов'язків. При цьому, як це вбачається із пояснень сторін, відсутність регулярного спілкування відповідача з дитиною зумовлена тим, що батьки припинили шлюбні стосунки та проживають окремо, між ними склалися особисті неприязні стосунки. За таких обставин батьки не можуть дійти згоди щодо порядку участі ОСОБА_4 у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Про відсутність ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків свідчить і факт його звернення до органу опіки та піклування з заявою про визначення порядку спілкування з дитиною, а також те, що батько все ж відвідував дитину кілька разів, намагався надати матеріальну допомогу, від отримання якої позивач відмовляється, а також разом зі ОСОБА_1 був на прийомі у лікарів в обласній лікарні. Суд також враховує й поведінку позивача та її родичів по відношенню до відповідача, яка свідчить про їх негативне ставлення до ОСОБА_4 та їх небажання сприяти нормальному режиму спілкування батька з дитиною та вказує на відсутність вини самого ОСОБА_4

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав в т.ч. про його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Суд також не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка.

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Суду відповідачем не надано доказів, що в момент реєстрації шлюбу він страждав тяжким психічним розладом, перебував у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлював сповна значення своїх дій і (або) не міг керувати ними, або того, що шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Посилання відповідача про те, що на укладення шлюбу зі ОСОБА_1 не було його вільного волевиявлення через надання йому довідки про її вагітність, що не той час не відповідало дійсності, суд не приймає до уваги, оскільки відповідач не був зобов'язаний укладати шлюб й у разі, якщо ОСОБА_1 була б дійсно вагітна. Його волевиявлення при укладенні шлюбу було вільним, так як він мав змогу відмовитись від укладення шлюбу. З матеріалів справи та пояснень позивача та свідка ОСОБА_3 також вбачається, що вказана довідка була лише засобом для якнайшвидшої реєстрації шлюбу, що розуміли й батьки самого відповідача, а не засобом його схиляння до укладення шлюбу.

Таким чином, в задоволенні у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 слід відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю.

Суд також не приймає до уваги заяву ОСОБА_1 про визнання нею зустрічного позову, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону, що містить вичерпний перелік підстав для визнання шлюбу недійсним.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 40, 164 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Херсонської області через Цюрупинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є.О. Никифоров