Справа № 473/3469/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"28" грудня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,

за участю: відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

31.08.2015 року позивач ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником квартири № 44 в житлового будинку № 9 по вул. 60 років Жовтня в м. Вознесенську Миколаївської області, зареєстрована та проживає за вказаною адресою.

За даною адресою значиться також зареєстрованим відповідач ОСОБА_1 Проте останній за місцем реєстрації більше двох років не проживає.

Оскільки, протягом тривалого часу відповідач в квартирі, що належить позивачу, не проживає, мешкає без реєстрації за іншою адресою, речі, належні вказаній особі в квартирі відсутні, витрати по утриманню житла не несе, проте, не бажає в добровільному порядку знятися з реєстрації, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно пояснень, що були раніше ним надані в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав.

Відповідач та його представник у судовому засідання позовні вимоги ОСОБА_3 не визнали, оскільки, виходячи з положень ч.2 ст. 405 ЦК України, відсутня необхідна умова для його задоволення, а саме: не проживання відповідача за спірною адресою без поважних причин понад один рік.

Заслухавши показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

Водночас, ст.405 ЦК України встановлює сервітутне право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема:

- члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником;

- член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім'ї власника належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири (будинку) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником житла і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України.

Отже, в разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло як члени сімї, необхідно врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами ст.ст. 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Вибір способу захисту належить позивачу.

Так, позивач, звернувшись в серпні 2015 року до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування обумовленим житловим приміщенням, посилалася на положення ч.2 ст. 405 ЖК України.

За такого, судовому дослідженню підлягають наступні обставини: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними, та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Згідно ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справиАДРЕСА_1 в житловому будинку № 9 по вул. 60 років Жовтня в м. Вознесенську Миколаївської області зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 (рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.06.2015 року ОСОБА_3 визнано недієздатною, призначено її опікуном ОСОБА_4І.), відповідно до договору купівлі продажу, зареєстрованого 05.10.1998 року Товарною біржею Нерухомість Південь, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.08.2015 року було визнано дійсним.

В даній квартирі з 14.08.2003 року зареєстрований ОСОБА_1, з яким позивач проживала та вела спільне господарство. Проте, останній у вищевказаній квартирі не проживає.

Між тим, у судовому засіданні не було встановлено , що ОСОБА_1 не проживає в спірній квартирі понад один рік. Надана позивачем в обґрунтування своїх вимог довідка, видана в вересні 2015 року (число не вказано) головою ОСББ «Мрія Вознесенська» (а.с. 39) не може бути прийнята судом до уваги, оскільки спростовується показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, письмовими доказами (а.с.30, 34, 35), з яких слідує, що ОСОБА_1 не проживає за місцем реєстрації з червня 2015 року.

Таким чином, оскільки позивач не довів суду обставин, на які посилалась як на підставу своїх вимог, суд прийшов до висновку, що її позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В. Лузан