РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Вітковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної державної адміністрації, Департаменту інноваційного розвитку промисловості та транспортної інфраструктури Харківської обласної Державної адміністрації, ГУ МВД України в Харківській області, Управління Державної служби по боротьбі з економічними злочинами ГУ МВС України в Харківській області, Антикорупційний комітет Харківської обласної державної адміністрації про витребування документів, зобовязання вчинити певні дії , визнати інформацію неправдивою -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся у суд з позовом до Харківської обласної державної адміністрації, Департаменту інноваційного розвитку промисловості та транспортної інфраструктури Харківської обласної Державної адміністрації ( перейменований в Департамент інноваційного розвитку промисловості Харківської обласної Державної адміністрації), ГУ МВД України в Харківській області, Управління Державної служби по боротьбі з економічними злочинами ГУ МВС України в Харківській області, Антикорупційний комітет Харківської обласної державної адміністрації, в якому остаточно просить суд:

-витребувати у відповідача паспорт маршруту Огульци-Харків за 2009рік та 2014р. з вказанням усіх зупинок по даному маршруту по плану місцевості, а також план цього маршруту на карті місцевості за 2009 рік та 2014р.;

- витребувати у відповідача документи, на підставі яких був змінений маршрут;

- зобовязати Управління Державної служби по боротьбі з економічними злочинами ГУ МВС України в Харківській області встановити скільки часу стоїть автобус маршруту Огульці-Харків відправленням від автостанції №2 18 ч. 12 хвил. у метро «Холодна гора» та витребувати акт перевірки;

-зобовязати ГУ МВС України в Харківській області та Управління Державної служби по боротьбі з економічними злочинами ГУ МВС України в Харківській області перевірити викладені нею обставини та купити квиток в касі Автостанції №2 на 10год. 35 хвил. та проїхати як звичайний пасажир до кінцевої зупинки автобуса Огульці и назад цим же автобусом до м.Харкова, бажано не попереджаючи водія та витребувати акт перевірки;

-зобовязати Антикорупційний комітет Харківської обласної державної адміністрації перевірити продаж квитків на автостанції №2, посадку пасажирів на автостації №2 та на зупинці метро «Холодна гора» у різний час, перевірити продаж квитків на кінцевій зупинці с.Огульці, витребувати акт перевірки;

-визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформацію, що приміський автобус маршруту Огульци-Харків, продовжений до залізничної станції «Пірогова», викладену у листі першого заступника Департаменту інноваційного розвитку промисловості і транспортної інфраструктури від 31.07.2013р. (зазначено про лист у судовому засіданні).

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона звернулася за розясненнями до Департаменту про зміну ціни на квитки та умови перевезення автобусу за маршрутом Огульці-Харків. Їй була надана відповідь, що автобусний маршрут продовжений до залізничної станції Пірогово, однак вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки автобус не під'їжджає до ст. Пірогово.

Відповідачі - Харківська обласна державна адміністрація, Департаменту інноваційного розвитку промисловості та транспортної інфраструктури Харківської обласної Державної адміністрації, який перейменований в Департамент інноваційного розвитку промисловості Харківської обласної Державної адміністрації, Управління Державної служби по боротьбі з економічними злочинами ГУ МВС України в Харківській області, Антикорупційний комітет Харківської обласної державної адміністрації - у судове засідання не зявились, заперечень проти позову не надали, повідомлялись судом у відповідності до положень ЦПК України.

Відповідач - ГУ МВД України в Харківській області у поданих запереченнях зазначив, що на даний час перебуває у стадії ліквідації, ніяких перевірок не проводить. Крім того, Управління Державної служби по боротьбі з економічними злочинами є його структурним підрозділом, без статусу юридичної особи.

Суд заслухавши пояснення позивача, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає , що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У ч.2 ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права - витребування паспорту на маршрутний автобус, план маршруту , зобовязати проїхатися автобусом, купити білети, скласти акти - законом не передбачений, при цьому у судовому засіданні позивач зазначив, що усе перелічене є позовними вимогами.

Суд, зазначає, що суд сприяє сторонам реалізації їх прав, при цьому саме на позивача покладається обовязок довести заявлені ним вимоги. При цьому, якщо у позивача виникають складнощі в отриманні доказів він звертається до суду із відповідним клопотанням, до якого залучаються відомості про не можливість отримання таких доказів. Позивач своїм правом не скористалась, при цьому судом розяснювалися позивачу його права.

Крім того, суд зазначає, що відповідачами у справі у відповідності до ст. 30 ЦПК України можуть бути фізичні чи юридичні особи.

Судом встановлено, що Управління Державної служби по боротьбі з економічними злочинами є структурним підрозділом ГУ МВСУ в Харківській області, яке на теперішній час перебуває у стадії ліквідації, тобто не може бути стороною по справі.

Антикорупційний комітет Харківської обласної державної адміністрації як юридична особа взагалі не існує.

Стосовно визнання інформації не правдивою та такою, що не відповідає дійсності, суд зазначає наступне.

Листом від 31.07.2013р. за №01-01-25/М-385/2243 підписаним заступником директора Департаменту інноваційного розвитку промисловості Харківської обласної Державної адміністрації ( за положенням перейменований в Департамент інноваційного розвитку промисловості Харківської обласної Державної адміністрації) позивачці була надана відповідь на її звернення викладене у листі, що у звязку із чисельними зверненнями мешканців с.Огульці та Огульцівської сільської ради, приміський автобус маршруту Харків-Огульці продовжено до залізничної станції «Пирогове». У звязку із збільшенням маршруту, він був віднесений до переліку міжміських автобусних маршрутів. Запропонована позивачкою зміна зупинки маршруту є недоцільним.

Позивачка саме вказану інформацію вважає не правдивою та також, що не відповідає дійсності , оскільки фактично маршрут не змінився, до станції «Пирогове» автобус не їде, чим порушені її права. Між тим, продовження маршруту призвело до віднесення його до міжміських автобусних маршрутів, що в свою чергу не дає їй змогу користуватися пільгами.

В підтвердження своїх доводів надала суду акти, складені громадянами - ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 від 29.03.2014р. та від 06.04.2014р., відповідно до яких вказані особи придбали квитки на автобус (копії квитків надані суду), однак автобус маршруту Огульці Харків, до станції «Пирогово» не доїзжав. Також були у судовому засіданні допитані свідки - ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які показали, що при проїзді ними автобусом маршруту Огульці Харків, він до станції «Пирогово» не доїзжав.

Виходячи з положення ст.. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Тобто відповідно до положень ЦК України недостовірною може бути визнана лише поширена інформація, яка порушує особисті немайнові фізичною особи. Інформація викладена у листі Департаменту від 31.07.2013р. не є поширення інформації про позивача в розумінні ч.1 ст. 277 ЦК України .

Тобто позивачем обраний спосіб захисту, який законом не передбачений, що є підставою для відмови в його задоволені.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не доведено недостовірність інформації викладеній у листі Департаменту. Ті обставини, що якісь автобуси маршрутом Огульці-Харків не доїзжають до кінцевої зупинки, про що зазначено у актах та свідченнях свідків, не свідчить про недостовірність викладеної Департаментом у листі інформації.

Суд зазначає, що організатори регулярних перевезень, до яких відносяться - Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні державні адміністрації, районні державні адміністрації, Київська міська державна адміністрація, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад відповідних населених пунктів - визначають умови перевезень автобусів на відповідній території, укладають договори та затверджують паспорти маршруту, у відповідності до Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМУ № N 176 та Порядком розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 278 .

Тому у разі не згоди позивача із встановленим маршрутом автобусу або порушення водіями маршруту умов перевезень, визначених паспортом маршруту, позивач може реалізовати свої права, з урахуванням вказаних Положень.

В спосіб захисту прав обраний позивачем, його вимоги задоволенню не підлягають.

Позивачем також подана до суду заява про повернення їй зайво сплаченого судового збору за квитанціями №678132158 від 24,10.2014р. та №678132158 від 29.07.2015р., який сплачений нею по даній справі.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 42 ПП ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті.

За п.26 Постанови документи про сплату судового збору подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Позивачем подані до суду ксерокопії квитанцій №678132158 від 24.10.2014р. та №678132158 від 29.07.2015р., при цьому судом не одноразово позивачу пропонувалось надати суду оригінали квитанції. Матеріали справи оригіналі вказаних квитанцій не містять.

Враховуючи відсутність належних доказів сплати позивачем зайвого судового збору, підстави для його повернення, судне вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 64, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В задоволені зави ОСОБА_1 про повернення зайво сплаченого судового збору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.