Справа № 462/6650/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/7965/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Гірник Т.А., Мусіної Т.Г.

секретар: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вилучення автомобіля, звернення стягнення на предмет застави та стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21 вересня 2015 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вилучення автомобіля, звернення стягнення на предмет застави та стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором в частині позовних вимог про вилучення автомобіля, звернення стягнення на предмет застави повернуто позивачу.

Вказану ухвалу оскаржив позивач ПАТ «Ідея Банк».

В апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати та повернути Залізничному районному суду м. Львова позовну заяву для відкриття провадження у справі та подальшого її розгляду. Вважають ухвалу необґрунтованою, безпідставною та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства. Також, зазначають, що не погоджуються з висновками суду про те, що позовні вимоги мають різний предмет та різні підстави для вирішення спору, оскільки вимога до боржника про звернення стягнення на предмет застави та вимога до поручителя про стягнення заборгованості виникають з одних і тих самих правовідносин, а саме отримання позичальником кредиту.

В судове засідання особи, що беруть участь у справі (їх представники) не зявилися, причин неявки не повідомили. Однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі особи належним чином повідомились про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду не представлено та зважаючи на ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржену ухвалу про повернення позовної заяви позивачу в частині вимог про вилучення автомобіля, звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на ч.1 ст. 109, п.4 ч.3 ст. 121 ЦПК України, абз. 1 п. 4 та абз 3 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» та Постанову Верховного Суду України №6-745цс15 від 1.07.2015 року, вказував про те, що даний позов до двох відповідачів про вилучення автомобіля, звернення стягнення на предмет застави та стягнення солідарно з відповідачів заборгованості в сумі 50 грн. подано за місцем проживання одного з відповідачів ОСОБА_3 Однак, на думку судді, зі змісту позову вбачається, що позовні вимоги до ОСОБА_2 про вилучення автомобіля, звернення стягнення на предмет застави та позовні вимоги до ОСОБА_3 Я,Ю. мають різний предмет та різні підстави для вирішення спору, тобто предметом зазначеного вище спору є різні самостійні договірні відносини, що мають розглядатися окремо. Тому, враховуючи, що вимоги позивача до ОСОБА_2 не стосуються ОСОБА_3, а місцем проживання вказаного відповідача є м.Чкалово, Великоолександрівського району Херсонської області, то відсутні і правові підстави для відкриття провадження Залізничним районним судом м.Львова в частині цих вимог (про вилучення автомобіля та звернення стягнення на предмет застави). Тому, позовну заяву в цій частині вимог, слід повернути позивачу з розясненням права звернутись з даними позовними вимогами до відповідного суду Херсонської області.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам процесуального закону та є передчасними з таких підстав.

Дійсно, як вбачається із змісту позовної заяви позивач (Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк») подало позов в Залізничний районний суд м. Львова, що заявлений до двох відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у якому заявлено позовні вимоги про: вилучення спірного транспортного засобу; в рахунок погашення кредитних зобовязань звернення стягнення на предмет застави, а саме на спірний автомобіль у відповідному порядку; стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 грн.

Також, відповідно до змісту ст.ст. 3, 11, 32, 109, 113 ЦПК України позивачем може бути предявлено позов до одного або кількох відповідачів та такий може містити одночасно одну або кілька позовних вимог. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обовязки кількох відповідачів, права і обовязки кількох відповідачів виникли з однієї підстави, предметом спору є однорідні права і обовязки. При цьому, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, предявляються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з них за вибором позивача.

Крім цього, як вбачається із позовної заяви спір між позивачем та обома відповідачами виник внаслідок, на думку позивача, невиконання належним чином відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору укладеного між ними, а згаданими договорами застави, про звернення стягнення на предмет якого заявлено дві вимоги та поруки забезпечується виконання такого договору.

Тобто, вимоги про вилучення автомобіля та звернення стягнення на предмет застави автомобіля, внаслідок невиконання умов кредитного договору з одного боку та вимога про стягнення солідарно коштів з обох відповідачів як боржника за договором кредиту та поручителя в межах договору поруки з іншого боку, виникли з однієї підстави, а саме внаслідок невиконання, на думку позивача, позичальником за договором кредиту умов цього договору.

Окрім наведеного, відповідно до ч.2 ст. 126 ЦПК України залежно від обставин справи суддя чи суд мають право постановити ухвалу про розєднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження, якщо їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи.

Також, згідно розяснень у абз. 3, 4 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі).

Роз'єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог може мати місце лише за умови, що їх сумісний розгляд ускладнює вирішення справи (зокрема, у зв'язку з необхідністю призначення складної експертизи за окремими вимогами, тривалого відрядження або тяжкого захворювання одного чи кількох з позивачів або відповідачів). У разі роз'єднання позовів підставою для провадження щодо вимог, виділених у самостійне провадження, є ухвала суду про роз'єднання позовів і копія пред'явленого позову.

Окрім наведеного згідно абз 1, 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Зокрема, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З'ясовується правильність об'єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов'язаними між собою, для вирішення питання про їх об'єднання або роз'єднання (стаття 126 ЦПК). У відповідача суд з'ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий).

Зважаючи на вказані вимоги закону та їх розяснення слід зробити висновок про те, що питання про правильність обєднання кількох однорідних вимог суду слід перевіряти після відкриття провадження у справі під час зясування предмету позову, його підстав і змісту вимог. Також, суд, зясувавши неправильність обєднання кількох вимог, ускладнення таким обєднанням вирішення справи може постановити ухвалу про розєднання таких вимог (розєднання позовів), виділивши частину вимог (окремий позов) у самостійне провадження.

Враховуючи вказане судом, при постановленні оскаржуваної ухвали, передчасно, до відкриття провадження у справі та відповідної стадії коли такі питання вирішуються, вирішувались питання про правильність обєднання позивачем у одному позові кількох однорідних вимог, а тому вказану ухвалу не слід вважати такою, що постановлена з дотриманням згаданих норм закону.

Зважаючи на наведене така ухвала суду підлягає скасуванню знаправленням справи до суду першої інстанції, якому з чітким дотриманням вимог процесуального закону та встановлених обставин слід вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Вказаним слід задовольнити апеляційну скаргу.

Що стосується застосування судом правової позиції Верховного Суду України викладена у Постанові, ухваленій в порядку глави 3 розділу V ЦПК України, що є обовязковою до застосування, а саме у справі №6-745цс15 від 1.07.2015 року, то така застосована судом помилково, оскільки стосується обєднання в одне провадження вимог, що підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, а саме цивільного та господарського. У даному ж випадку усі заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.4, 312 ч.1 п.3, 313, 314 ч.1 п.2, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 вересня 2015 року скасувати.

Справу направити до Залізничного районного суду м. Львова для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Т.А. Гірник

ОСОБА_4