Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді: Бенца К.К.,

при секретарі: Турецька Я.П.

за участю :

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 подану в особі представника позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 в особі уповноваженого представника ОСОБА_3 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом. Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що після смерті родички позивачки - ОСОБА_6, яка померла 24.02.2013 року, відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, зокрема на садибний житловий будинок, що знаходиться за адресою: Ужгородський р-н., с. Есень, вул. Петефі, 25, який належав їй, однак право власності на даний житловий будинок за життя не оформила. За життя ОСОБА_6, на випадок своєї смерті зробила заповіт, яким заповіла все належне їй майно та майнові права позивачу. Позивач прийняла спадщину шляхом подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено з мотивів відсутності правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві. Посилаючись на те, що позивач є спадкоємицею майна померлої ОСОБА_6 за заповітом , правовстановлюючі документи на будинок відсутні, а оформлення та реєстрація права власності на будинок не можливі, а тому просить суд ухвалити рішення , яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 померлої 24.02.2013 року, на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою : Закарпатська обл. Ужгородський р-н с. Есень вул. Петефі, буд. 25.

В судове засідання позивач не звилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. В своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області в судове засідання не зявився, однак надіслав на адресу суду 26.11.2015 р. клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача , в якому зазначив, що позовні вимоги визнають, не заперечують проти задоволення позовних вимог та просить розглянути справу без їх участі. /а.с.56/

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, однак надіслала 26.11.2015 року на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розглянути справу без її участі. /а.с.55/

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до рішення ОСОБА_4 сільської ради №105 від 24.07.1991 р. Про оформлення права власності на житлові будинки ОСОБА_6 належить на праві власності будинок №25 по вул. Петефі в с. Есень Ужгородського р-ну в цілому, що стверджується витягом із рішення ОСОБА_4 сільської ради №105 від 24.07.1991 р. Про оформлення права власності на житлові будинки . /а.с.60/

Судом встановлено, що 24.02.2013 року в с. Соловка , Ужгородського району, Закарпатської області померла ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №145294 від 25.02.2013 року виданим виконкомом ОСОБА_4 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, копія якого долучена до матеріалів справи./а.с.9/

Згідно довідки виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради №226/02-24 від 05.08.2015 року та №297/02-24 від 09.11.2015 року житловий будинок №25 по вул. Петефі в с. Есень Ужгородського р-ну, що розташований на земельній ділянці 0,25 га, був закріплений за ОСОБА_6Ф./а.с.14,63/.

Згідно довідки виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради №225/02-24 від 05.08.2015 р. року та №298/02-24 від 09.11.2015 року позивач ОСОБА_2 доглядала та поховала ОСОБА_6Ф./а.с.13,62/

За життя ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишила на імя позивача ОСОБА_2 заповіт посвідчений секретарем Есенської сільської ради Ужгородського району та зареєстрованого в реєстрі за №201 від 03.07.2008 року. /а.с. 10/

Після смерті ОСОБА_6, яка померла 24.02.2013 року відкрилась спадщина за заповітом до складу якої в тому числі входить житловий будинок, що знаходиться за адресою Ужгородський р-н., с. Есень, вул. Петефі, 25.

Враховуючи, що спадщина за померлою ОСОБА_6 відкрилася у 2013 році, тому до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК України 2004 року.

Відповідно до ст. ст. 1217 1219 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обовязків, що нерозривно повязані з особою спадкодавця.

Із змісту ст. ст. 1223,1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 5)

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК).

Cудам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини (п. 3 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Таким чином, аналіз норм права що регламентують порядок оформлення права на спадщину, що відкрилась після 1 січня 2004 року передбачає звернення спадкоємця як за законом так і за заповітом до нотаріуса і видачі ним відповідного свідоцтва.

Відповідно до абз. 2-3 п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Як встановлено судом, після смерті ОСОБА_6 позивач спадщину відповідно до ст. ст. 1268 -1270 ЦК України прийняла , подавши заяву нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом, однак приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу від 06 серпня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_6 померлої 24.02.2013 року , оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно - житловий будинок №25 в с. Есень, по вул. Петефі, Ужгородського р-ну./а.с.61/

Також з матеріалів справи слідує, що вказаний житловий будинок був збудований у 1932 році, що стверджується технічним паспортом на садибний житловий будинок, виготовлений 15.08.2015 року Інженером по технічній інвентаризації обєктів нерухомого майна ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_2 /а.с.24-29/

Однак на вказаний будинок відсутні правовстановлюючі документи, право власності на нього не зареєстровано і відсутній акт про прийняття будинку в експлуатацію.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення , або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01.07.2004 року, то державна реєстрація прав на нього не була обовязковою, а відтак виникнення права власноті на нього не залежить від державної реєстрації.

Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Крім того,порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється:

- оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними;

- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Вищевикладене зазначене у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Таким чином, зважаючи на те, що житловий будинок було збудовано у 1932 році, наявний технічний паспорт на вказаний будинок складений 15.08.2015 року і наявні відомості про власника ОСОБА_6 у рішенні ОСОБА_4 сільської ради №105 від 24.07.1991 р. Про оформлення права власності на житлові будинки, то такий будинок після смерті ОСОБА_6 входить до складу спадкового майна.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявна відмова приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу від 06.08.2015 року №02-14/32 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 та ст. 392 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто порушено її цивільне право на отримання спадщини, яке згідно до ст.16 ЦК України підлягає судовому захисту шляхом визнання права на спадкове майно, що узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ викладеному у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позивачем доведені ті обставини які викладені в позові, а отже вона як спадкоємець за заповітом має право на майно померлої ОСОБА_6, інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині не має, приймаючи до уваги, що відповідно до діючого законодавства позивач має право на спадкування за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю, через відсутність правовстановлюючих документів позивач позбавлена можливості прийняти спадщину в установленому законом порядку, іншого порядку визнати за нею право власності на спадкове майно законодавством не передбачено, суд зважаючи на визнання відповідачем позову, дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: Ужгородський р-н , с. Есень, вул. Петефі, буд.25.

Крім того, судом враховано, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1217,1218 1223, 1268-1272 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 294 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 подану в особі представника позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою : Закарпатська обл. Ужгородський р-н с. Есень вул. Петефі, буд. 25, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8