УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Наумчука М.І.,Олійник А.С.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_6 в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: управління державної міграційної служби України у Кіровоградській області, служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8, на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 55208С13, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 26 350,00 доларів США на придбання квартири, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік на фактичну суму заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення 23 квітня 2033 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитом між банком та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір № 55208Z20, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною заставною вартістю 118 087,00 грн.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 29 350,97 доларів США, що еквівалентно 234 587,63 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив суд в рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на квартиру, яка є предметом іпотеки, шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною 118 087,00 грн та виселити відповідачів із вказаної квартири.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 січня 2013 року, позов задоволено частково. Звернуто стягнення на належну ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для подальшої реалізації - 118 087,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 січня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення, скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскаржуваним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2014 року, позов задоволено частково.

Виселено із квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині виселення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до умов договору іпотеки відповідач у зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору у листопаді 2011 року отримала вимогу позивача № 55-10/2542 про добровільне звільнення житлового приміщення всіма мешканцями.

Крім того, в квартирі, яка є предметом іпотеки, на момент укладення договору, малолітні та неповнолітні діти не проживали, що підтверджується договором іпотеки, з огляду на що дозвіл органу опіки та піклування при передачі житла в іпотеку в даному випадку не передбачено. Вселення та реєстрація осіб після укладення договору іпотеки, в тому числі малолітніх дітей, без погодження з іпотекодержателем є порушенням умов зазначеного договору.

Судом установлено, що 24 квітня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 55208С13, згідно якого ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 26 350,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік на фактичну суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 квітня 2033 року на придбання квартири.

В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 24 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір № 55208Z20, посвідчений 24 квітня 2008 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим номером 1746, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною заставною вартістю 118 087,00 грн.

Згідно довідки № 646 Комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства № 3 від 14 квітня 2008 року, яка була надана банку та нотаріусу на час укладення іпотечного договору, в квартирі зареєстрованих осіб не значилося.

Відповідно до п. 2.1.14 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо протягом тридцяти денного строку письмова вимога іпотекодержателя до іпотекодавця про усунення порушених зобов'язань за кредитним договором та або договором іпотеки з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишена без задоволення.

22 листопада 2011 року ОСОБА_6 отримала вимогу позивача від 14 листопада 2011 року № 55-10/2542 про добровільне звільнення житлового приміщення всіма мешканцями.

Вказана вимога залишена відповідачем без задоволення.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позову в частині виселення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 із квартири АДРЕСА_1, оскільки позивач на виконання умов договору направляв вимогу іпотекодавцю про виселення з приміщення, яка є предметом іпотеки у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, однак відповідач вказаних вимог не виконала. Крім того, на момент укладення договору іпотеки право проживання в зазначеній квартирі дітей ОСОБА_6 було відсутнє.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук А.С. Олійник