Справа № 142/2308/14-ц Провадження № 22-ц/772/487/2015Головуючий в суді першої інстанції Боднар В. В.
Категорія 43Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Берегового О.Ю.,

суддів: Іванюка М.В., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення, без надання іншого житла,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення, без надання іншого житла.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Піщанського районного суду від 10.10.2013 року за ним визнано право власності на житловий будинок та присадибну ділянку по АДРЕСА_1. Дане майно ним зареєстровано у встановленому порядку.

Після отримання реєстраційних документів він хотів 10.04.2014 року приступити до використання будинку, однак відповідач, відома йому як квартирантка його покійного батька і яка володіє та користується чужим майном, не впустила його.

Проживаючи в будинку без законних підстав, відповідачка створює йому перешкоди в його використанні для проживання. Надавати відповідачу частину будинку для проживання, як на умовах найму так і на умовах особистого сервітуту, він не має наміру.

Зважаючи на викладене, просив витребувати у ОСОБА_2 із незаконного володіння і користування житловий будинок та присадибну земельну ділянку; усунути перешкоди в користуванні належним йому будинком та присадибною земельною ділянкою шляхом виселення її з будинку без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року позов задоволено, витребувано у ОСОБА_2 із незаконного володіння і користування житловий будинок по АДРЕСА_1. та присадибну земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою; усунуто перешкоди в користуванні належному ОСОБА_3 на праві власності житловим будинком АДРЕСА_1. та присадибною земельною ділянкою за тією ж адресою, шляхом виселення ОСОБА_2 з наведеного будинку, без надання іншого житлового приміщення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2013 року визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок та присадибну ділянку по АДРЕСА_1.

Згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі вказаного рішення було проведено державну реєстрацію права власності, відповідно до якого ОСОБА_3 на праві приватної власності належать земельна ділянка та житловий будинок, які розташовані по АДРЕСА_1. (а.с. 5-8).

З довідки виданої виконкомом Піщанської селищної ради вбачається, що за вказаною адресою проживає ОСОБА_2

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

Отже, встановивши, що відповідач не надала суду жодних доказів правомірності володіння і користування будинком та земельною ділянкою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх витребування у ОСОБА_2 і усунення перешкод позивачу в користуванні будинком шляхом виселення, без надання іншого житлового приміщення.

Доводи відповідача з приводу наявності рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 10.07.2014 року, згідно якого було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на проживання в житловому будинку, виселення без надання іншого житла, скасування реєстрації за місцем проживання, яким встановлено, що ОСОБА_2 вселилася в житловий будинок АДРЕСА_1 за згодою власника і проживає на правах члена сім'ї бувшого власника житла до даного часу колегією суддів не приймається до уваги, оскільки будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 являється членом сім'ї колишнього власника, для яких ч 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом, так і теперішнього власника будинку і земельної ділянки, матеріали справи не містять.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: