АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/449/2015р. Головуючий в І інстанції Дзиговський Ю.В.
Категорія: 30 Доповідач - Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 25 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Капітан І.А., Колісниченка А.Г.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 22 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом зазначаючи, що 27.04.2014 року ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем ЗАЗ ТF 699Р, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_3 було заподіяно тілесні ушкодження не сумісні з життям. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України. 28.08.2014 року зазначене кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхової компанії «Україна» (далі ПрАТ «СК «Україна»), просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, витрати на лікування в розмірі 48 324 грн та моральну шкоду в розмірі 46 784 грн; стягнути з ПрАТ «СК «Україна» на її користь витрати на поховання у розмірі 4 892 грн.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 22 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000 грн. франшизи та 3 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто із ПрАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на поховання в розмірі 4 892 грн. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 1000 грн. франшизи та 3000 грн. моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 48324 грн. матеріальної шкоди та 46784 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також просила стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в сумі 5000грн.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2014 року в м.Херсоні на перехресті вул.Ілліча та вул.Шумської сталось ДТП з наїздом автомобіля ЗАЗ TF 699Р, під керуванням водія ОСОБА_2, на пішохода ОСОБА_3 (а.с.7,19), який внаслідок ДТП від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.11). За фактом даної ДТП 28.04.2014 року слідчим ВР ДТП СУ УМВС України Херсонської області було відкрито кримінальне провадження №0000241 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.7). ОСОБА_1, була визнана потерпілою у зазначеному кримінальному провадженні (а.с.13,14). Постановою слідчого від 28.08.2014 року кримінальне провадження № 0000241 від 28.04.2014 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди закрито, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.15-17).

Згідно Полісу № АС/3959973 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.11.2013 року ПрАТ «СК «Україна» було застраховано відповідальність власника транспортного засобу ЗАЗ TF 699Р РН НОМЕР_1, ОСОБА_2 (а.с.27).

Відповідно до наявних в матеріалах справи товарних чеків за час перебування ОСОБА_3 в лікарні ОСОБА_1 було витрачено 48324 грн. (а.с.38-77).

На організацію та поховання померлого чоловіка ОСОБА_1 було витрачено 4 892 грн. (а.с.33-37).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167, 1187 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в п. 4 роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачці було спричинено майнову та моральну шкоду завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Разом з тим, колегія суддів вважає наступне.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ЗАЗ TF 699Р РН НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована відповідно до полісу № АС/3959973 страховою компанією ПрАТ «СК «Україна». Після того, як сталося ДТП ОСОБА_2 повідомив страхову компанію про настання дорожньо-транспортної пригоди, що не заперечувалося сторонами.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Положеннями Закону визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладання такого договору.

Згідно зі ст.6 вказаного Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно зі ст. 22.1 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування визначені статтею 37 Закону, відповідно до якої, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася 27.04.2014 року. 15 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про відшкодування майнової та моральної шкоди до відповідачів ОСОБА_2, страхової компанії «Україна», додавши перелік документів на підтвердження позовних вимог.

За таких обставин, відповідно до ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування повинна здійснюватися за рішенням суду.

ПрАТ «СК «Україна», у відповідності до ст.22 Закону, в межах ліміту визначеного п.9.2 ст.9 Закону, повинна сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю потерпілого. Висновок суду першої інстанції про те, що позивачкою не заявлені позовні вимоги про відшкодування шкоди безпосередньо до страхової компанії є помилковими, оскільки позивачем визначено коло відповідачів, до якого входить, зокрема, і страхова компанія, а тому в компетенції суду було визначити особу, яка повинна відшкодувати спричинену шкоду, незалежно від думки позивача, який в такому випадку покладається на розсуд суду.

За таких обставин, рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог до ПрАТ СК «Україна» підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивачки матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування у розмірі 48 324 грн.

Також колегія суддів не може погодитись з висновком суду в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачки.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці, колегія суддів враховує, що її розмір повинен відповідати вимогам п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і така шкода також підлягає стягненню зі страхової компанії на користь позивачки.

Оскільки розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку становив 1218,00 грн., то на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода в сумі 14616 грн.

Що стосується вимог позивачки щодо стягнення витрат на правову допомогу, то вони не підлягають задоволенню як такі, що не були предметом розгляду судом першої інстанції.

Заслуговують також на увагу доводи апелянта відносно порушення судом вимог ст.11 ЦПК України в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки франшизи у розмірі 1000 грн., оскільки такі позовні вимоги не були предметом судового розгляду та не заявлялися ОСОБА_1 Рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Згідно із п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 22 грудня 2014 року в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог та в частині стягнення моральної шкоди і франшизи з ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» на користь ОСОБА_1 48 324 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 14 616 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути 62,940 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» на користь ОСОБА_1 476 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, сплачених за подачу апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності після проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: