АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2024/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2498/15Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Карнауха П.М.

Суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон України без згоди батька та виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4 У позові вказувала, що відповідач є батьком її дитини - сина ОСОБА_5, 29.04.202 року народження, який на теперішній час проживає з нею та якого його вона матеріально забезпечує, піклується про фізичний та духовний розвиток. Після реєстрації шлюбу 04.11.2006 року з ОСОБА_6 вона разом із сином переїхала у м. Харків до чоловіка. Від шлюбу в них у 2009 році народилася спільна дитина ОСОБА_7 З 2006 року вона та син не бачили відповідача та не спілкувалися з ним. На даний час в них є можливість задля оздоровлення, розширення світогляду, культурного розвитку дітей подорожувати за кордон, а саме до країни США. Однак виїхати всією родиною не має можливості, оскільки відсутній дозвіл відповідача на виготовлення проїзного документу та на виїзд їхнього спільного з відповідачем сина за кордон терміном на три роки. Тому просила суд дозволити неповнолітньому ОСОБА_5 у її супроводі здійснити виїзд з України у Сполучені Штати Америки строком на три роки без дозволу батька ОСОБА_4 та надати їй дозвіл на оформлення дитячого проїзного документу для виїзду або супроводу за кордон неповнолітнього сина без згоди батька.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон України без згоди батька та виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивач ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Вказує на помилковість висновків суду про відсутність предмету спору, оскільки видана відповідачем заява про дозвіл на виїзд дитини за кордон не відповідає вимогам виїзду та перебування дитини за кордоном, не може забезпечити перетинання сином кордону, не відповідає терміну фактичного його перебування за кордоном.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до копії свідоцтва про встановлення батьківства 1-КЕ №107671 від 21 травня 2002 року ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Згідно рішення виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука Полтавської області від 25.05.2006 року, для участі у вихованні та спілкуванні встановлено час побачення батькові ОСОБА_4 з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 26).

04.11.2006 року позивач вступила у шлюб з ОСОБА_6 (а.с. 9), у шлюбі мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10).

Установлено, що позивачем ОСОБА_2, її чоловіком ОСОБА_6, та сином позивача ОСОБА_5 отримані візи у Сполучені Штати Америки, які надають можливість до 15.03.2018 р. знаходитись на території США (а.с.13,14).

Згідно нотаріально посвідченої заяви від 19.05.2015 р. ОСОБА_4 дав згоду на відкриття візи та на тимчасову поїздку сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою відпочинку та екскурсії до Російської Федерації, Канади, США, у будь-який час в період з 20.05.2015 р. по 20.05.2016 р. та повернення його в зворотному шляху до України за місцем проживання, у супроводі матері, ОСОБА_2 (а.с. 39).

У справі також наявні копії квитанції про здійснення відповідачем на користь позивача електронних грошових переказів (а.с. 40-45).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив із того, що у позивача відсутні будь-які складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, оскільки ним надано згоду на відкриття візи на тимчасову поїздку свого сина у супроводі матері; відсутні обмеження чи заборони, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування; взято до уваги наявність дитячого проїзного документа для виїзду дитини за кордон, а також те, що в рішенні № 238 виконавчого комітету Автозаводської районної ради від 25.05.2006 року зазначено, що позивач перешкоджає відповідачу спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні.

Такі висновки місцевого суду не відповідають встановленим по справі обставинам виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», від 21 січня 1994 року та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки

або до досягнення нею 18-річного віку.

Пунктом четвертим Правил перетинання кордону громадянами України (у редакції постанови Кабінету Міністрів України N 724 від 25 серпня 2010 р.) встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1)за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2)без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків;

рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

За змістом ч.7 ст.7 СК України, положень Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при вирішенні будь-яких спорів, що стосуються дитини, державні органи, у тому числі суди, мають забезпечити пріоритет прав дитини, тобто спір має бути вирішений таким чином, щоб максимально гарантувати фізичний, розумовий, духовний розвиток дитині у соціально здоровому середовищі. При цьому особисті амбіції батьків або одного з них відносно дитини чи будь-які конфлікти між самим батьками стосовно питання утримання і виховання дитини не можуть прийматися до уваги.

При вирішенні питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, слід враховувати, в яку конкретно країну виїжджає дитина, час її перебування в іноземній країні (ухвала ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2012 р. у справі № 6-4478).

Окрім того, ст.141 СК України встановлено, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює належність, допустимість,достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

У суді апеляційної інстанції представник позивача надав засвідчені перекладачем копії документів на підтвердження того, що чоловіку позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 запропонована робота у Сполучених Штатах Америки в компанії ЕМС Corporation на тимчасовий період до трьох років. Також йому, позивачу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 оформлені візи на період до 15.03.2018 р.

Встановивши зазначені обставини, здійснивши системний аналіз правових норм. що регулюють дані правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

При цьому колегія суддів приймає до уваги те, що відповідач не надає згоду на виготовлення проїзного документу та виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_5 за кордон у супроводі матері ОСОБА_2 терміном на три роки.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності спору є помилковими з огляду на те, що згода відповідачем на виготовлення візи та тимчасову поїздку неповнолітньої дитини сторін за кордон надана на період з 20.05.2015 р. по 20.05.2016 р., тобто на один рік, а предметом спору є ненадання дозволу відповідачем на виїзд дитини до країни США у супроводі матері строком на три роки.

Окрім того, в рамках даної цивільної справи відповідачем ОСОБА_4 не заявлялися вимоги щодо здійснення ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з сином, а встановлені рішенням № 238 виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області від 25.05.2006 року обставини мали місце у період на дату його постановлення, тому заперечення відповідача та посилання суду щодо здійснення перешкод у спілкуванні відповідача з сином не заслуговують на увагу колегії суддів.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,307,п.п.3,4 ч.1 ст. 309,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, - задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 червня 2015 року, - скасувати. Постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Дозволити неповнолітньому громадянину України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі матері ОСОБА_2 здійснити виїзд з України у Сполучені Штати Америки строком на три роки без дозволу батька ОСОБА_4.

Надати ОСОБА_2 дозвіл без згоди батька ОСОБА_4 на оформлення дитячого проїзного документу для виїзду або супроводу за кордон неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1