22-ц/775/1197/2015(м)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Бугрим Л.М.

суддів Гаврилової Г.Л., Биліни Т.І.

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маруполя Донецької області від 22 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та за заявою про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позивач посилалась на те, що за рішенням суду відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Однак, він неналежним чином сплачував аліменти , внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 58947 грн. 11 коп. На підставі ст. 196 СК України позивач просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 61894 грн. 47 коп.

У жовтні 2015 року представник позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву про забезпечення цього позову, посилаючись на те, що заявлений позов матеріального характеру може бути забезпеченим за рахунок належного відповідачеві майна - квартири , розташованої у АДРЕСА_1 . Однак, відповідач має намір її продати , а тому просив накласти на неї арешт.

Ухвалою суду першої інстанції заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на належні ОСОБА_1 на праві приватної власності 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 та заборонено робити будь-які дії, спрямовані на відчуження зазначеного майна.

На зазначену ухвалу суду представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача посилався на те, що судом допущені порушення закону , оскільки не було враховано що відповідач сплатив заборгованість по аліментам в сумі 58974 грн.11коп.,а спірна квартира не є єдиним майном за рахунок якого може бути задоволено позов, оскільки відповідач отримав спадщину. Окрім того , апелянт посилався на неповну сплату позивачем судового збору при подачі заяви про забезпечся позову.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявились, про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчать розписки та телефонограми, які зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду за № 614,615, 616, 617.

Заслухавши доповідь судді , вислухавши пояснення заявника ,представника ВДВС , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , ухвала суду скасуванню з постановленням нової ухвали , якою слід відмовити у забезпеченні позову виходячи з наступного .

Відповідно до положень п. 2 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права

З обставин справи вбачається , що позивачка звернулась до суду з заявою про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Для забезпечення заявленого позову нею була подана заява про забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_1 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 в м . Маріуполі Донецької області . В обґрунтування заяви посилалась на те, що нею було заявлено позов матеріального характеру про стягнення пені за прострочення сплати аліментів , яку вона розрахувала на суму 61894 грн.47 коп. На її думку невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду .

Задовольняючі заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача є обґрунтованою, тому слід накласти арешт на належне відповідачеві майно з метою виключення можливості ускладнити виконання рішення суду.

Однак, з таким висновком суду погодитись на можна виходячи з наступного

У відповідності з положенням ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у розгляді справи може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності з розясненнями, які містяться в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства, при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд ( суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись , зокрема , в тому що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача , а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою , позовним вимогам.

Між тим, вказаним вимогам це рішення суду не відповідає, оскільки судом порушено принцип співмірності тобто відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам .

У даному випадку суд першої інстанції не звернув уваги на те, що накладення арешту на квартиру відповідача є неспівмірним по відношенню до суми заявлених вимог про стягнення пені на суму 61894 грн.47 коп . ( яку розрахувала позивачка і яку повинен суд перевіряти при розгляді справи по суті ). У даному випадку вартість квартири значно перевищує заявлену суму пені.

Окрім того, суд не навів у рішенні мотивів у звязку з чим вважав необхідним забезпечувати позов тим більш за рахунок квартири і які обставини свідчать про неможливість виконати рішення суду .

Як вбачається з квитанції ПАТ » Укргазбанк» 19 жовтня 2015 року ОСОБА_1 перерахував позивачці ОСОБА_3 заборгованість по аліментам в сумі 58947 грн.11 коп. ., що свідчить про те, що відповідач є платоспроможною особою , а тому висновок суду про те ,що є необхідність накласти арешт на квартиру з метою виключення можливості ускладнити виконання майбутнього рішення є непереконливим.

Виходячи з наведеного , колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду скасувати та відмовити ОСОБА_3 в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні ОСОБА_1 на праві приватної власності 2/3 частини квартири № 130 , яка розташована в будинку № 105 по проспекту Леніна в м. Маріуполі Донецької області та в забороні робить будь - які дії, спрямовані на відчуження зазначеного майна .

Керуючись ст. ст.. 303, 304, 307, 308, 312 ЦПК України , колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити .

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2015 року скасувати .

Відмовити ОСОБА_5 в забезпеченні позову шляхом накладення арешту на належні ОСОБА_1 на праві приватної власності 2/3 частини квартири № 130 , яка розташована в будинку № 105 по проспекту Леніна в м. Маріуполі Донецької області та в забороні робить будь - які дії, спрямовані на відчуження зазначеного майна .

Ухвал суду оскарженню не підлягає.

Головуючий : Бугрим Л.М.

Судді Биліна Т.І.

ОСОБА_6