Номер справи 220/1713/15-ц
Номер провадження № 2/220/598/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю серетаря ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

16.10.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 12.04.2012 року вона позичила відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 244 000 грн., які відповідач зобовязався повернути до 01.11.2012 року, про що між ними було укладено договір позики. В період з 2013 по 2015 рік відповідач частково повернув їй борг у сумі 104 570 грн. Залишок коштів в сумі 139 430 грн. відповідач до теперішнього часу не повернув. На її прохання про добровільне погашення боргу відповідач не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає, що змушує її звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача 139430 грн. за договором позики та відшкодувати понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що у 2010 році він взяв в борг 18000 грн. у чоловіка позивачки ОСОБА_2, у неї самої він грошей в борг не брав. Підтвердив, що предявлену позивачкою розписку написав він, однак зазначив, що писав розписку на 24 000 грн. Про те, що розписка видана на 244 000 грн., він дізнався, коли отримав позовну заяву з додатками. Пояснив, що з заявою до органів внутрішніх справ з цього приводу не звертався. Після розяснень суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявив.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 12 квітня 2012 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір позики на суму 244000 грн. зі строком повернення до 01 листопада 2012 р., про що відповідач написав розписку (а.с. 6).

В період з 2013 р. по 2015 р. відповідач частково повернув борг у сумі 104 570 грн. Залишок коштів в сумі 139 430 грн. відповідач до теперішнього часу не повернув.

Даних про визнання договору позики недійсним суду під час розгляду справи не надано. Позивачем в судовому засіданні також повідомлено, що з приводу даного договору до органів внутрішніх справ не звертався, кримінальних справ немає. Будь-яких доказів, які б спростовували докази позивача, відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання його умов сторонами.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Факт передачі грошей позивачем та отримання їх відповідачем підтверджується відповідною розпискою. Відповідачем в судовому засіданні підтверджений факт написання ним розписки про отримання грошей. Оспорюючи суму, зазначену ним в розписці, відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції.

Оскільки суду під час розгляду справи доказів на спростування доводів позивача не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими, в звязку з чим задовольняє їх в повному обсязі.

Відповідально до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В звязку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі суд також вважає необхідним стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1394,30 грн.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 169, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 139430 грн., а також понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 1394,30 грн., а всього 140824 (сто сорок тисяч вісімсот двадцять чотири) грн. 30 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Якішина