22-ц/775/1258/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Міхєєва І.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1 Категорія 19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сороки Г.П.,

суддів - Гаврилової Г.Л., Принцевської В.П,

секретар - Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

15 червня 2015 року позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, який в подальшому уточнив та змінив, в остаточній редакції позовної заяви просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість по відсоткам за договором б/н від 04.05.2007 року, нарахованих за прострочену заборгованість по кредиту за період з 06.06.2012 року по 08.06.2015 року у розмірі 6471,40грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 04.05.2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено даний кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитну карту зі строком дії до 05/11 із встановленим початковим кредитним лімітом на суму 500 грн. Відповідачка своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складають між нею та банком договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит. Відповідачка не виконала свої зобов'язання за кредитним договором в частині своєчасного повернення кредиту, сплати процентів, чим порушила умови кредитного договору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується телефонограмою зареєстрованою у встановленому порядку в журналі телефонограм, витяг з якого долучений до справи. Подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без зміни. За таких обставин, виходячи з положень ст.305 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи у відсутності відповідачки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4, яка доводи апеляційної скарги підтримала, просила скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала свої зобовязання за кредитним договором та має заборгованість, але позивач звернувся до суду з позовом за перебігом строку позовної давності, про застосування якого просила відповідачка, тому позов визнав необґрунтованим.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.610,611,625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання грошового зобовязання. У разі неналежного виконання зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Судом встановлено, що згідно заяви позичальника відповідачці було надано кошти на картковий рахунок в розмірі кредитного ліміту 500 грн. з базовою процентною ставкою 36% річних зі строком дії кредитного ліміту, що дорівнює строку дії картки, який погашається щомісячними платежами з умовою сплати відсотків в розмірі 7% від суми заборгованості. Своїм підписом позичальник надала згоду на те, що її заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Також своїм підписом підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та згодна з ними. Строк дії картки визначений травень 2011 року (а.с.7-13).

Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість за відсотками, нарахованих за прострочену заборгованість по кредиту за період з 06.06.2012р. по 08.06.2015 року складає 6471,40 грн. Останній платіж за договором ОСОБА_2 було проведено 11.09.2008р. (а.с.4-7,52-55,61-62).

З позовом до суду про стягнення заборгованості позивач звернувся 15.06.2015 року (а.с.2-3).

Заперечуючи проти позову, відповідачка посилалась на пропуск позивачем строку позовної давності, який просила застосувати, подавши до суду першої інстанції письмову заяву (а.с.42).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості останній платіж на погашення заборгованості відповідачка провела 11.09.2008 року, після чого рух коштів на картковому рахунку відсутній. Також з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідно до умов договору відповідачка повинна була провести останній платіж по погашенню кредиту 30.08.2010 року, а 31.08.2010 року вся заборгованість за кредитом на загальну суму 6019,91грн. винесена на прострочку (а.с.4-6).

Зі справи також вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в жовтні 2013 року звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що утворилась станом на 30.09.2013 року, у розмірі 22713,59грн., в тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 6019,91грн. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 21.11.2013 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності (а.с.29-33).

З наведеного слідує, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення дії договору, а після закінчення кінцевого строку погашення кредиту, яким у справі, що переглядається, відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості є 30.08.2010 року (строк дії картки встановлено травень 2011 року), а з позовом до суду позивач звернувся 15.06.2015 року, тобто, за перебігом трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявила відповідачка. Позивач клопотання про поновлення позовної давності не заявляв. Відповідно до статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою, є підставою для відмови в позові.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, їм та наданим доказам дав правильну правову оцінку та обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального права дійшов до висновку про відмову в позові у звязку з пропуском позовної давності. При цьому порушень норм процесуального права суд не допустив.

Наведені в апеляційній скарзі доводи цей висновок не спростовують та не свідчать про порушення судом чи неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Посилання представника позивача в апеляційному суді на правову позицію Верховного суду України від 23.09.2015 року у справі №6-1206цс15 про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, колегія суддів до уваги не приймає. Як вбачається зі змісту постанови судових палат у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 23.09.2015 року така правова позиція була наведена при встановлені інших обставин, ніж ті, які встановлені у справі, що переглядається апеляційним судом.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування правильного по суті рішення, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_5