РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/331/15-ц

пр. № 2/759/1960/15

25 лютого 2015 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі - Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

3-тя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної в м.Києві

державної адміністрації

про надання дозволу батьку на тимчасовий виїзд з тимчасово окупованої

території АР Крим та в*їзд на зазначену територію малолітньої дитини

без згоди матері, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з даним позовом та просив надати йому дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території АР Крим та в*їзд на зазначену територію малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди матері ОСОБА_2 до повноліття дитини, посилаючись на ті обставини, що перебував у шлюбі з відповідачкою з 28.08.1999р. і 25.11.2009р. шлюб між ними було розірвано, від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір АДРЕСА_1 , а він проживає в АДРЕСА_2 . Планує виїжджати із сином до м.Львова для тиждень для його оздоровлення, розширення світогляду та культурного розвитку. Однак, у зв*язку із тим, що на тимчасово окупованій території АР Кримі діє особливий правовий порядок, він не має можливості вивезти сина із вказаної території без згоди та супроводу матері, а також повернутися назад. Позбавлення можливості вільно пересуватися із сином, порушує його права як батька, а тому просив задовольнити позов на підставі цивільного і сімейного законодавства, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Закону України «Про порядок виїзду з України та в*їзду в Україну громадян України», постанови КМ України «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України».

В судове засідання позивач не з*явився, направив суду лист, де вказував, що позов підтримує і просив розглядати справу у його відсутності (а.с. 29-30 лист).

Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів згідно пункту 3) частини 1 ст.169 ЦПК України.

Відповідачка в судове засідання не з*явилась, мешкає в АДРЕСА_1 , про день і час розгляду справи повідомлялась через офіційний веб-портал «Судова влада України» (а.с. 28 електронна судова повістка-повідомлення).

Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи.

Орган опіки та піклування Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову суду не надав, про поважність неявки представника суд не повідомив.

Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника третьої особи на підставі матеріалів, що є в справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 одружилися 28.08.1999р., про що вбачається з відміток в копіях паспортів сторін, які є в матеріалах справи (а.с. 10-12, 14-15).

25.11.2009р. шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано (а.с. 9 копія свідоцтва про розірвання шлюбу).

Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8 копія свідоцтва про народження).

З відмітки в паспорті відповідачки вбачається, що вона з 18.01.2011р. є зареєстрованою в АДРЕСА_3 (а.с. 12).

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 13.03.2014р., виданої старшому солдату ОСОБА_2 , сімейний стан розлучена, на її утриманні знаходиться син ОСОБА_3 (а.с. 13 копія довідки).

Позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 31 довідка від 20.02.2015р.)

Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного.

Згідно частини 1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов*язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

В частині 2 цієї ж правової норми вказано, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов*язків щодо дитини.

У відповідності до частини 2 ст.150 СК України, батьки зобов*язані піклуватися про здоров*я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

В частині 2 ст.155 СК України зазначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в*їзу в Україну громадян України» передбачає обмеження на виїзд з України з міркувань безпеки громадян.

Відповідно до частини ст.4 вказаного вище Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон...

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

При цьому, діючи законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди іншого з батьків, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним проміжком перебування у відповідній державі, тобто, з визначенням його початку і закінчення, а також адреси, де буде проживати дитина, для з*ясування судом доцільності та відповідності інтересам дитини такої поїздки.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995р. з наступними змінами і доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава прямування та відповідний проміжок часу перебування у цій державі.

Однак, в даному спірному випадку, в справі відсутні докази щодо місця прямування та відповідний часовий проміжок перебування малолітнього в конкретному місці, позовні вимоги сформульовані щодо надання дозволу на невизначену кількість виїздів і без зазначення чіткого проміжку часу та місця прямування до досягнення дитиною повноліття, тобто, намір позивача на виїзд з України з дитиною і зворотній в*їзд в Україну позивача з неповнолітнім сином фактично носить характер припущень, оскільки, крім письмових пояснень самого позивача про це в позові, суду не надані належні і допустимі докази конкретної поїздки, а відповідно до частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім цього, рішення у справі про надання дозволу одному з батьків на виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди і супроводу іншого з батьків, не позбавленого батьківських прав, повинно ґрунтуватися на дотриманні інтересів дитини.

В спірному випадку, суд не має можливості перевірити відповідність поїздки інтересам дитини, оскільки така поїздка в даному випадку позивачем не визначена.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємному зв*язку, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, у зв*язку із чим задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 141, 150, 155 СК України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в*їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України №57 від 27.01.1995р. з наступними змінами і доповненнями, ст.ст. 10, 11, 57-60, 169 ч.4, 209, 212-215, 223-228 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації про надання дозволу батьку на тимчасовий виїзд з тимчасово окупованої території АР Крим та в*їзд на зазначену територію малолітньої дитини без згоди матері відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено іншими учасниками процесу до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: