АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого : Винту Ю.М.

Суддів : Одинака О.О., Кулянда М.І.

При секретарі : Паучек І.І.

За участю : за участю представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника ПАТ «Фінанси та Кредит» - Буздуги Н.І.

розглянувши цивільну справу за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про виселення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору - Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про виселення, посилаючись на наступне.

22.08.2007 року між ТзОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого виступає АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №157/07-МК-21, з додатковими угодами, за умовами якого банком видано позичальнику кредитні кошти в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими Договором та строком дії до 10.08.2022 року.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором між банком та ОСОБА_5 укладено Іпотечний договір від 23.08.2007 року №157/07-МК-21, посвідчений 23.08.2007р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., зареєстрованим в реєстрі за №1773, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 та складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 67,40 кв.м., житловою - 40,20 кв.м.

________________________________________________________________________________________________

№ 22ц-794/562/15р. Головуючий у 1 інстанції: Волошин С.О. Категорія : 44 Доповідач: Винту Ю.М.

25.06.2014 року Шевченківським районним судом м. Чернівці постановлено рішення, яким позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 заборгованість в загальній сумі 1232995,92 грн., в тому числі: з майнового поручителя ОСОБА_5 узгоджену вартість заставного майна в сумі 378750 грн. шляхом звернення на квартиру АДРЕСА_1, з ОСОБА_1 - заборгованість в розмірі 82445, 92 грн.

Станом на 28.10.2014р. загальна заборгованість становить 4 286 980,16 грн.

04.09.2014 року та 28.10.2014 року позивачем направлено на адресу відповідачів вимоги про добровільне звільнення будинку, що перебуває в іпотеці банку, однак останні відмовилися виселятися.

Просив примусово виселити ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах якої діє ОСОБА_6, які проживають у квартирі АДРЕСА_1 та судові витрати в розмірі 243,60 грн. стягнути з відповідачів.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 лютого 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2007 року між ТзОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого виступає АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №157/07-МК-21, з додатковими угодами, за умовами якого Банком видано Позичальнику кредитні кошти в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими Договором та строком дії до 10.08.2022 року (а.с.б-9).

В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_5 укладено Іпотечний договір від 23.08.2007 року №157/07-МК-21, посвідчений 23.08.2007р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., зареєстрований в реєстрі за №1773, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 та складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 67,40 кв.м., житловою площею 40,20 кв.м. (а.с.10-11).

Квартира, що є предметом іпотеки, придбана ОСОБА_5 за договором міни, посвідченим 13.12.2000 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хусід С.М.

На момент укладання іпотечного договору в квартирі проживали та були зареєстровані власник квартири та його дружина ОСОБА_4 Син ОСОБА_1 зареєстрований в спірній квартирі 04.05.2012 року, а невістка ОСОБА_6 з онукою ОСОБА_7 - 25.09.2012 року.

В зв'язку з невиконанням зобов'язань станом на 28.10.2014р. загальна заборгованість становить 4 286 980,16 грн.

16.08.2011 року Шевченківський районний суд м. Чернівці по справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалив рішення, яким позовні вимоги задоволено, та в рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №157/07-МК-21 від 22.08.2007 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 12-30).

04.09.2014 року та 28.10.2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надіслав відповідачам вимогу про звільнення квартири в місячний термін в зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, які отримані 19 вересня 2014 року та 01 листопада 2014 року (а.с. 14-16).

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Вказане обґрунтування наводиться в Постанові Верховного Суду України від 18.03.2015 року, якою вирішено питання неоднакового застосування Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ України одних і тих самих норм законодавства при вирішенні спорів про виселення.

Отже, враховуючи те, що спірна квартира, передана в іпотеку, була придбана не за рахунок кредитних коштів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Згідно зі ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Всупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України позивач не надав суду належні та допустимі докази про наявність законних підстав для виселення ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповнолітньої ОСОБА_7 без надання іншого житла.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Фінанси та Кредит».

Керуючись ст. ст. 209, 218, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 лютого 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про виселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :