Провадження № 2/344/5152/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Хоростіля Р.В.,

секретаря Басюк С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ КБ «Приватбанк», Івано-Франківської філії ЗАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитних договорів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого покликався на те, що 27.08.2007р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ним укладено Кредитний договір № IFIWG100000259DSL, відповідно до якого банк надав йому кредит в сумі 36000доларів США на купівлю квартири, а також 12150 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору. 27.08.2007р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ним укладено також Кредитний договір № IFIWG200000259DSL, відповідно до якого банк надав йому кредит в сумі 9000доларів США на купівлю квартири. З метою забезпечення виконання зобовязання укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку майно, а саме: квартиру № 24 загальною площею 51кв.м., житловою площею 29,8кв.м. по вул. Івасюка, 32 в м. Івано-Франківськ.

Зазначає, що 27.11.2012р. укладено договір купівлі-продажу квартири, що була предметом іпотеки за ціною 116250грн. і як наслідок кошти в сумі 25000 доларів США перераховано на погашення заборгованості. Крім цього, на час укладення кредитного договору курс долара по відношенню до гривні становив 5 грн. за 1 долар США, на даний час становить 23грн. за 1 долар, це суттєво порушує принципи справедливості, добросовісності та розумності при укладенні договору, адже метою отримання кредиту було придбання житла, яке вже реалізоване, проте до цього часу в нього є борг перед банком, який він не в змозі оплатити. Обвал курсу національної валюти вважає суттєвою зміною обставин валютного кредитного договору, оскільки укладаючи договір він не міг передбачити такі різкі зміни співвідношення гривні з доларом США, причини падіння курсу гривні не можуть бути ним усунуті, оскільки вказані причини не залежать від його волі, а повязані з обєктивними змінами ситуації на валютному ринку. Подальше виконання договору в умовах стрімкого падіння курсу гривні по відношенню до долара США призведе до явного порушення співвідношення майнових інтересів сторін та позбавить його того, на що він розраховував при укладенні договору.

Просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право на вимогу основного боргу за договорами № IFIWG100000259DSL від 27.08.2007р. та № IFIWG200000259DSL від 27.08.2007р. з серпня 2012 року, право вимоги на стягнення пені за вказаними договорами з серпня 2014 року по серпень 2015 року, та визнати неправомірними нарахування ЗАТ КБ «Приватбанк» від 29.07.2014р. № 30.1.0/2-, а також розірвати дані кредитні договори від 27.08.2007р. та припинити нарахування відсотків з часу розірвання, покласти при цьому на відповідачів судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини, просив позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, однак надіслав на адресу суду письмове заперечення (а.с.54-59).

Заслухавши позивача, враховуючи викладені представником відповідача в письмовому запереченні обставини, дослідивши всі наявні докази у справі, суд вважає наступне.

Ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

27.08.2007р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі керівника Бізнесу «Іпотечне кредитування» Івано-Франківської філії ЗАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 та ОСОБА_1, укладено кредитний договір № IFIWG100000259 (а.с.6-8), згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 36000доларів США на купівлю квартири, а також 12150 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.08.2037р.

Крім цього, 27.08.2007р. між сторонами укладено кредитний договір № IFIWG200000259 (а.с.9-11) згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 9000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.08.2037р. Мета кредитування купівля квартири.

Так, згідно договору купівлі-продажу від 29.08.2007р. (а.с.12) ОСОБА_3 передала у власність, а ОСОБА_4 (зі слів позивача його дружина) прийняла власність квартиру АДРЕСА_1, яка, з метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1, передана в іпотеку банку.

29.07.2014р. відповідачем з метою погашення заборгованості за кредитними договорами № IFIWG100000259 та № IFIWG200000259 на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про повернення суми кредиту № 30.1.0.0/2- (а.с.13).

Зазначені вище обставини сторонами (їх представниками) не заперечено, визнано, а відтак згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

В той же час відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно з п. 15. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р., при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої ст. 652 ЦК України і виходити з того, що закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Відповідно до п.16 вказаної постанови, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні зясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення ст.ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обовязок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач. При розгляді таких справ суди повинні враховувати, зокрема, висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг).

З урахуванням наведеного вище суд критично оцінює покликання позивача на таку підставу для розірвання кредитного договору, як зростання/коливання курсу іноземної валюти.

Голослівним також є пояснення позивача щодо реалізації (шляхом звернення стягнення) відповідачем переданого в іпотеку нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, жодного доказу на підтвердження таких обставин стороною позивача не подано.

Не встановлено в судовому засіданні фактів порушення відповідачем ст.ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808.

Щодо заяви ОСОБА_1 про сплив позовної давності щодо вимог відповідача про стягнення з нього основного боргу (три роки) та пені (один рік), то суд вважає, що така не може бути вирішена під час розгляду даної цивільної справи, оскільки з цього приводу ОСОБА_1 може бути заявлено лише у випадку звернення відповідача у справі - ЗАТ КБ «Приватбанк», Івано-Франківської філії ЗАТ КБ «Приватбанк» до нього з позовом (зустрічним позовом) про стягнення заборгованості за вказаними вище кредитними договорами, а не з вимогою № 30.1.0.0/2- від 29.07.2014р. (а.с.13).

При цьому суд зауважує, що жодної інформації про наявність вказаних вище судових проваджень сторонами не надано, при цьому в ухвалі про відкриття провадження у справі їм було розяснено обовязок до початку розгляду справи по суті повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та недоведеними в судовому засіданні належними та допустимими доказами, крім цього позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушених на його думку прав у розумінні ст. 16 ЦК України, а відтак в задоволенні його позову до ЗАТ КБ «Приватбанк», Івано-Франківської філії ЗАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитних договорів слід відмовити в повному обсязі, у звязку з чим заява відповідача про сплив позовної давності щодо вимог ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 3, 15, 16, 652 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволення позову ОСОБА_1 до ЗАТ КБ «Приватбанк», Івано-Франківської філії ЗАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитних договорів - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Івано-Франківський міський суд.

ОСОБА_5 Хоростіль

Повне рішення складено 14 грудня 2015 року.