У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові до ОСОБА_6 про стягнення надмірно виплаченої пенсії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 29 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення надміру виплаченої пенсії у сумі 2 157 грн 05 коп., мотивуючи його тим, що відповідач при призначенні пенсії не повідомив, що він є фізичною особою-підприємцем, внаслідок чого виникла переплата з 02 червня 2007 року по 10 вересня 2008 року та з 27 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року у сумі 2 157 грн 05 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 29 серпня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові порушує питання про скасування оскаржуваних рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 103 цього Закону суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Відповідно ч. ч. 9, 13 статті 47 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (далі - Закон України № 755-IV) визначено перелік документів, які фізична особа-підприємець подає для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням та підстави для залишення без розгляду поданих документів.

За відсутності підстав для залишення документів, які передбачені частиною тринадцятою цієї статті, без розгляду державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (абз. 1 ч. 15 ст. 47 цього Закону).

Судами встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Чернігові та по 31 січня 2014 року отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідачем була подана заява про призначення пенсії 01 червня 2007 року (а. с. 11), в якій було зазначено, що він не працює, відомостей про те, чи є він фізичною особою-підприємцем, ним не зазначалось.

27 серпня 2013 року у заяві на поновлення виплати пенсії від 27 серпня 2013 року відповідач вказав, що він не є фізичною особою-підприємцем. Відповідно до заяви на перерахунок пенсії за стажем від 11 вересня 2013 року ОСОБА_6 вказав, що він не є фізичною особою-підприємцем.

Згідно з витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 20 грудня 2013 року серії АВ № 108208 відповідач був зареєстрований 10 березня 2005 року як фізична особа-підприємець, станом на 20 грудня 2013 року відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 відсутні (а. с. 13).

Згідно з витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 08 липня 2014 року серії АД № 357463 до вказаного державного реєстру 04 червня 2014 року внесено запис № 20001650 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, дані про реєстраційні дії: внесення рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності 07 квітня 2005 року (а. с. 36-37).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 102, 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 43, 47 Закону України № 755-IV та, встановивши, що відповідачем були подані документи та виконані дії, необхідні для проведення державної реєстрації припинення його підприємницької діяльності відповідно до статті 47 Закону України № 755-IV, з незалежних від волі відповідача обставин державним реєстратором не було внесено до Єдиного державного реєстру запису про рішення від 07 квітня 2005 року фізичної особи-підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності та запису про проведення державної реєстрації припинення його підприємницької діяльності, обов'язок повідомлення Пенсійного фонду України про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем на час реєстрації був покладений на органи державної реєстрації, вважав, що підстави для стягнення суми пенсії, що надміру виплачена пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями), відсутні.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін (ч. 1 ст. 18 Закону України № 755-IV).

Суди, встановивши, що запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 внесено до державного реєстру 04 червня 2014 року, на порушення ч. 2 ст. 59 ЦПК України, ч. 1 ст. 18, абз. 2 ч. 15 ст. 47 Закону України № 755-IV не звернули уваги на те, що дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем та такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Висновки суду про те, що відсутність зловживань з боку відповідача (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями) в отриманні надмірно виплаченої пенсії підтверджуються виконанням ним вимог статті 47 Закону України № 755-IV та тим, що з незалежних від волі відповідача обставин відомості про припинення його підприємницької діяльності не були внесені до державного реєстру у 2005 році, є неправильними з огляду на положення ч. 3 ст. 18 Закону України № 755-IV, відповідно до якої якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

За таких обставин ухвалені у справі рішення судів не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 29 серпня 2014 року скасувати, справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник