Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/3835/15-ц
провадження № 2/369/2043/15
РІШЕННЯ

Іменем України

22.12.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Кондратенко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 Міністрів України, ОСОБА_2 університету біоресурсів і природокористування України до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_5 служби ОСОБА_3 районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, приватного нотаріуса ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_20, приватного нотаріуса ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_21, приватного нотаріуса ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_22, приватного нотаріуса ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_23, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, Дем»яновська ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32 Володимирович, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, про визнання недійсними розпорядження, рішень, скасування рішень реєстраційної служби про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки, витребування земельних ділянок на користь держави, скасування рішень приватних нотаріусів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки, визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся з позовом в інтересах держави в особі ОСОБА_1 Міністрів України, ОСОБА_2 університету біоресурсів і природокористування України, який в процесі розгляду справи уточнював позов і остаточно зазявив позовні вимоги до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_5 служби ОСОБА_3 районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, Приватного нотаріуса ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_20, Приватного нотаріуса ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_21, Приватного нотаріуса ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_22, Приватного нотаріуса ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_23, ОСОБА_5 служби ОСОБА_3 районного управління юстиції Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_36, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_35, ОСОБА_34 про визнання недійсним розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації Київської області № 854 від 02 листопада 2006 року, визнання недійсними рішень ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28.12.2012 р. про затвердження проектів землеустрою щодо відведення у власність громадян земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельні ділянки, витребування з незаконного володіння на користь держави в особі ОСОБА_1 Міністрів України, ОСОБА_2 університету біоресурсів і природокористування України земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Свої позовні вимоги Перший заступник прокурора Київської області мотивував тим, що прокуратурою Київської області встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення у власність громадян земельних ділянок на території ОСОБА_4 сільської ради, які було незаконно вилучено з державної власності та які відносяться до земель лісогосподарського призначення.

До прийняття спірного розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації № 854 від 02.11.2006 р. постійним землекористувачем земельної ділянки площею 9,7999 га у складі земель загальною площею 231,3 га була Боярська лісова дослідна станція (на даний час Відокремлений підрозділ ОСОБА_2 університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція») на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії II-КВ № 002651. Згідно додатку до розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації № 132 від 14.04.2003 року «Про виготовлення державних актів на право постійного користування землею Боярській ЛДС НАУ» частина земельної ділянки площею 231,3 га, переданої в постійне користування Боярській ЛДС, знаходилась в адміністративно-територіальних межах ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, але за межами с. Лісники, належала до лісових земель та відповідно до п.12 Перехідних положень ст.ст.83, 84 Земельного кодексу України відносилась до державної власності.

Рішенням ОСОБА_19 обласної ради від 22.07.2004 р. № 197015-IV «Про встановлення меж окремих населених пунктів Київської області» затверджено межі населеного пункту с. Лісники, до яких увійшли і спірні землі, які перебували у користуванні Боярської ЛДС та залишались у державній власності.

Згідно п. г) ч. 3 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, серед іншого, земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, ОСОБА_1 Міністрів України, інших органів державної влади, ОСОБА_2 академії наук України, державних галузевих наук України.

ОСОБА_2 університет біоресурсів і природокористування України належить до сфери управління ОСОБА_1 Міністрів України.

Крім того, ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України передбачає, що територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі: передачі їм земель державної власності, примусового відчуження земельних ділянок у власників з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; прийняття спадщини, придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, виникнення інших підстав, передбачених законом.

Перший заступник прокурора Київської області посилається на той факт, що жодної з перелічених підстав не вчинялось.

Розпорядженням ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 02 листопада 2006 року № 854 «Про затвердження проекту землеустрою щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 9,7999 га Державного підприємства «Боярська лісова дослідна станція» (відокремлений структурний підрозділ ОСОБА_2 аграрного університету) та передачі її до земель запасу (землі комунальної власності) в межах с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області» припинено право постійного користування Державного підприємства «Боярська лісова дослідна станція» земельною ділянкою площею 9,7999 га (ліси I групи, вкриті лісом) у кварталі № 58 Хотівського лісництва та віднесено вказану земельну ділянку до земель запасу ОСОБА_4 сільської ради в межах с. Лісники.

Перший заступник прокурора Київської області вказує, що земельна ділянка площею 9,7999 га була передана ОСОБА_4 сільській раді без зміни цільового призначення, посилається на перевищення повноважень ОСОБА_3 районною державною адміністрацією у звязку з прийняттям 02 листопада 2006 року спірного розпорядження № 854, яке прийнято всупереч встановленому порядку припинення і надання права постійного користування землями лісового фонду, у звязку з чим повинно бути визнано судом недійсним з підстав порушення вимог ч.9 ст.149 Земельного кодексу України, п.5 ч.1 ст.27 Лісового кодексу України в частині виключних повноважень ОСОБА_1 Міністрів України щодо вилучення, передання у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектара, що перебувають у державній власності. Відповідно до п.3 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України районні державні адміністрації передають у власність, надають у постійне користування для не лісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припиняють право користування ними. До того ж, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не повязаних з веденням лісового господарства, провадяться органами, зокрема, виконавчою влади, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання в постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Перший заступник прокурора Київської області посилається також на порушення встановленої законодавством процедури припинення права користування спірною земельною ділянкою, відповідно до ч.3 ст.142 Земельного кодексу України.

Згідно п.6.5 Положення про відокремлений підрозділ НАУ «Боярська лісова дослідна станція», затвердженого ректором НАН України та УААН 11 квітня 2005 року, відчуження матеріальних цінностей, закріплених за ЛДС, здійснюється з дозволу НАУ у встановленому законодавством порядку.

ОСОБА_2 аграрний університет відповідно до витягу з протоколу № 8 від 05 квітня 2006 року надав згоду на вилучення спірної земельної ділянки площею 9,8 га зі складу земель Хотівського лісництва Боярської ЛДС, а не на припинення права постійного користування нею, а також надано згоду на передачу цієї ділянки до земель запасу ОСОБА_4 сільської ради.

Висновків про надання вченою радою НАУ згоди на добровільну відмову Боярською ЛДМ від постійного користування вказаний витяг з протоколу не містить.

Натомість листом від 06 червня 2006 року №282 на адресу ОСОБА_3 РДА Київської області ВП НАУ «Боярська ЛДС» просила припинити право постійного користування на земельну ділянку площею 9,8 га і зарахувати її за їх згодою до земель запасу ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Такої заяви землекористувач до ОСОБА_1 Міністрів України, як до органу виконавчої влади, який має право припинити право постійного користування земельною лісовою ділянкою площею більш як 1 гектар, що перебуває у державній власності, у звязку з добровільною відмовою, не подавав.

Статтею 142 ЗК України передбачено, що для прийняття рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою у звязку з добровільною відмовою землекористувача достатньо заяви користувача до власника земельної ділянки.

Для вилучення земельної ділянки із постійного користування згідно ст. 151 ЗК України необхідна заява зацікавленої особи, а також погодження постійного землекористувача та власника земельної ділянки.

Підставою для розгляду питання про припинення права постійного користування Боярської ЛДС став лист ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 23.11.2005 № 256, в якому заявник порушував клопотання про погодження вилучення земельної ділянки 10 га зі складу земель Хотівського лісництва Боярської ЛДС в адміністративних межах ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та передачу її до земель запасу сільської ради для потреб територіальної громади. Вказане клопотання було підтримане ОСОБА_3 РДА Київської області в листі від 28.11.2005 р. № 07-30-3605.

Таким чином, на думку Першого заступника прокурора Київської області, в даному випадку вирішувалось питання та надано згоду на припинення права постійного користування Боярською ЛДС земельною ділянкою площею 9,8 га саме шляхом її вилучення, а не у звязку з добровільною відмовою від постійного землекористування. Отже, у ОСОБА_3 РДА були відсутні передумови, встановлені ст.142 ЗК України (погоджена у встановленому порядку заява про добровільну відмову від постійного землекористування), для прийняття рішення про припинення права постійного користування Боярською ЛДС земельною ділянкою площею 9,8 га у звязку з добровільною відмовою.

У подальшому, рішеннями ОСОБА_4 сільської ради від 28.12.2012 р. затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 19 громадян для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лісники, а саме: рішенням № 160 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 14, у власність ОСОБА_32; рішенням № 160/1 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 16, у власність ОСОБА_33; рішенням № 160/2 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 13, у власність ОСОБА_35; рішенням № 160/3 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 15, у власність ОСОБА_34; рішенням № 160/4 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 10, у власність ОСОБА_37; рішенням № 160/5 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній,12, у власність ОСОБА_26; рішенням № 160/6 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 9, у власність ОСОБА_12.; рішенням № 160/7 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній,11, у власність ОСОБА_11; рішенням № 160/8 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 3, у власність ОСОБА_15; рішенням № 160/9 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 4, у власність ОСОБА_16; рішенням № 160/10 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 1, у власність ОСОБА_17; рішенням № 160/11 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 5, у власність ОСОБА_31; рішенням № 160/12 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, б/н, у власність ОСОБА_36; рішенням № 160/13 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, б/н, у власність ОСОБА_38; рішенням № 160/14 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, б/н, у власність ОСОБА_29; рішенням № 160/15 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, б/н, у власність ОСОБА_30; рішенням № 160/16 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 6, у власність ОСОБА_24; рішенням № 160/18 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 8, у власність ОСОБА_9; рішенням № 160/19 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 2, у власність ОСОБА_39

Перший заступник прокурора Київської області стверджує про незаконність вказаних вище рішень ОСОБА_4 сільської ради від 28.12.2012 р. з підстав порушення вимог ст.ст. 20, 56, 84 Земельного кодексу України в частині порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, що є підставою для застосування наслідків, передбачених п. «а» ст.21 Земельного кодексу України щодо визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною.

Таке твердження обґрунтовує тим, що спірна земельна ділянка площею 9,8 га зарахована в запас без зміни цільового призначення, тобто громадянам виділялись землі для житлового будівництва за рахунок земель лісогосподарського призначення.

За змістом ст. 3 ЗК України земельні відносини, що виникають, зокрема, при використанні лісів, регулюються цим кодексом. Інші нормативні акти застосовуються у випадку, якщо вони не суперечать останньому.

За загальним правилом, визначеним у ст.84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначеним цим Кодексом.

Єдиним можливим випадком згідно ч.2 ст.56 ЗК України є надання громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади безоплатно або за плату у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

В той же час, ч. 1 ст.57 ЗК України передбачено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Таким чином, спірні рішення ОСОБА_4 сільської ради від 28.12.2012 р. прийняті всупереч вимогам ст.ст.56,84 Земельного кодексу України, оскільки ними передано у власність землі, які заборонено передавати у власність.

Відповідно до ст.20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно ч. 4 ст.20 ЗК України зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства, які в даному випадку не видавались.

Перший заступник прокурора Київської області посилається також на порушення ОСОБА_4 сільською радою прийняттям спірних рішень вимог розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України № 610-р від 10.04.2008 р. «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення».

Відповідно до вимог п.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів місцевого самоврядування з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 153 Земельного кодексу визначено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

З огляду на ці обставини, Перший заступник прокурора Київської області вважає, що наявні правові підстави для витребування земельних ділянок з незаконного володіння відповідачів на користь держави на підставі ст. ст. 388, 396 Цивільного кодексу України.

В подальшому, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_31, ОСОБА_9 на підставі договорів купівлі-продажу від 24.04.2015 р. відчужили належні їм земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:5002, :03:001:5003, :03:001:5021, :03:001:5006 на користь ОСОБА_6, щодо якого приватним нотаріусом ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_20 прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.04.2015 р. № 20904304, 20909583, 20908449 та від 29.04.2015 р. № 21035761.

ОСОБА_26 на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2014 року відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5005 на користь ОСОБА_11, щодо якого приватним нотаріусом ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_21 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.12.2014 р. № 18278615.

ОСОБА_36, ОСОБА_29, ОСОБА_30 на підставі договорів купівлі-продажу від 05.12.2014 р. відчужили належні їм земельні ділянки з кадастровими номерами :03:001:5012, :03:001:5014, :03:001:5017 на користь ОСОБА_40, щодо якого приватним нотаріусом ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_22 прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2014 р. № 17758526, 17759177, 17759652.

ОСОБА_18, яка придбала земельні ділянки у ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34 на підставі договорів купівлі-продажу від 20.12.2013 р., в подальшому обєднала їх в одну земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5024, а також ОСОБА_5 службою ОСОБА_3 районного управління юстиції прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.11.2014 р. № 17387874 та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.11.2014 р. № 29832962.

ОСОБА_27 придбала земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5015 у ОСОБА_35 на підставі договору дарування від 21.12.2013 р. та в подальшому відчужила її на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2014 р. на користь ОСОБА_8, щодо якої приватним нотаріусом ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_23 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.10.2014 р. № 16710255.

Згідно ч.ч.2,3 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За приписами ч.1 ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною її земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За таких обставин, Перший заступник прокурора Київської області вважав, що для відновлення становища, яке існувало до порушення, необхідно також визнати недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані ОСОБА_5 службою ОСОБА_3 районного управління юстиції Київської області ОСОБА_18 № 29832962 від 21.11.2014 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5018, ОСОБА_10 серії САЕ №410057 від 16.02.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5004, ОСОБА_13 серії САЕ № 410184 від 28.02.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5007, ОСОБА_12 серії САЕ № 410054 від 16.02.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5008, ОСОБА_11 серії САЕ № 410055 від 16.02.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5009, ОСОБА_14 серії САЕ № 410210 від 02.03.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5013, ОСОБА_15 серії САЕ № 410132 від 26.02.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5018, ОСОБА_16 серії САЕ № 410144 від 26.02.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5019, ОСОБА_17 серії САЕ № 410131 від 26.02.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5020; скасувати зазначені вище рішення приватних нотаріусів, а також скасувати наступні рішення ОСОБА_5 служби ОСОБА_3 районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки: ОСОБА_18 № 17387874 від 21.11.2014 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5024, ОСОБА_10 № 416491 від 16.02.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5004, ОСОБА_41 № 636302 від 28.02.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5007, ОСОБА_12 № 414176 від 16.02.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5008, ОСОБА_11 № 414972 від 16.02.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5009, ОСОБА_14 № 675587 від 02.03.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5013, ОСОБА_42 № 583078 від 26.02.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5018, ОСОБА_16 № 578430 від 26.02.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5019, ОСОБА_17 № 581725 від 26.02.2013 р. на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:5020.

Також Перший заступник прокурора Київської області просив суд витребувати у відповідачів вказані вище земельні ділянки на користь держави в особі ОСОБА_1 Міністрів України та ОСОБА_2 університету біоресурсів і природокористування України.

У судовому засіданні Перший заступник прокурора Київської області позов підтримав та просив його задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 Міністрів України позов підтримала та просила його задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 університету біоресурсів та природокористування України в частині прав та інтересів ВП «Боярська лісова дослідна станція» позов підтримав та просив його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_8 позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, просила застосувати строки позовної давності.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_17, ОСОБА_14 позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, просила застосувати строки позовної давності.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_18 позов не визнав та заперечував проти його задоволення, просив застосувати строки позовної давності.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_12 позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, просила застосувати строки позовної давності.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_11 позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, просила застосувати строки позовної давності.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_3 РДА Київської області не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_5 служби ОСОБА_3 РУЮ Київської області не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідач ОСОБА_4 сільська рада Києво-Святошинського району Київської області свого представника у судове засідання не направила, письмових пояснень не надала, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_16 у судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_20 у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_21 у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_22 у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_23 у судове засідання не зявилася, надала письмові заперечення на позов, просила суд розглядати справу без її участі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_36, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_35, ОСОБА_34, у судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 Міністрів України, ОСОБА_2 університету біоресурсів і природокористування України не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії II-КВ № 002651 від 25.06.2003 р., виданого згідно з рішенням ОСОБА_3 райдержадміністрації від 14.04.2003 р. № 132, постійним землекористувачем земельної ділянки площею 9,7999 га у складі земель загальною площею 231,3 га з цільовим призначення для ведення лісового господарства було Державне підприємство «Боярська лісова дослідна станція».

Рішенням ОСОБА_19 обласної ради від 22.07.2004 р. № 197015-IV «Про встановлення меж окремих населених пунктів Київської області» затверджено межі населеного пункту с. Лісники, до яких увійшла спірна земельна ділянка площею 9,7999 га.

Наказом ОСОБА_2 аграрного університету № 220 від 11.04.2005 р. затверджено Положення про Відокремлений підрозділ НАУ «Боярська лісова дослідна станція», який є правонаступником ДП «Боярська лісова дослідна станція» відповідно до п.1.8 Положення. ВП НАУ «Боярська лісова дослідна станція» є структурним підрозділом НАУ з окремими правами юридичної особи, в тому числі має цивільну правоздатність у повному обсязі для виконання завдань та функцій, передбачених зазначеним Положенням (п.1.7 Положення).

Підставою для розгляду питання про припинення права постійного користування Боярської ЛДС став лист ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 23.11.2005 № 256, в якому заявник порушував клопотання про погодження вилучення земельної ділянки 10 га зі складу земель Хотівського лісництва Боярської ЛДС в адміністративних межах ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та передачу її до земель запасу сільської ради для потреб територіальної громади.

Листом голови ОСОБА_3 РДА вих. № 07-30-3605 від 28.11.2005 р. на адресу Ректора ОСОБА_2 аграрного університету підтримано зазначене вище клопотання ОСОБА_4 сільської ради про надання погодження вилучення земельної ділянки площею 10,0 га зі складу земель Хотівського лісництва Боярської ЛДС в адміністративних межах ОСОБА_4 сільської ради та передачі її до земель запасу сільської ради для потреб територіальної громади.

Відповідно до ст. 79 Розділу XII Статуту НАУ, затвердженого постановою ОСОБА_1 Міністрів України № 202 від 01 березня 2001 р. (в редакції постанови КМУ № 992 від 11.07.2002 р.) «питання вилучення земель, відведених у постійне користування Університету (в тому числі його навчально-дослідних господарств та дослідних станцій), вирішуються відповідно до Земельного кодексу України».

Згідно з Витягом з протоколу № 8 засідання вченої ради ОСОБА_2 аграрного університету від 05 квітня 2006 року вбачається, що на підставі рішення вченої ради інституту ННІ лісового і садово-паркового господарства НАУ (протокол від 02 лютого 2006 року № 7) і висновку комісії від 01 грудня 2005 року, створеної для розгляду земельних питань Боярської ЛДС, надано згоду на вилучення земельної ділянки площею 9,8 га зі складу земель Хотівського лісництва Боярської ЛДС в адміністративних межах ОСОБА_4 сільської ради та передачу її до земель запасу ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для потреб територіальної громади за умов дотримання чинного законодавства, в тому числі ст. ст. 26, 26, 29 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 57, 58 Лісового Кодексу України та ст. ст. 149, 151 Земельного кодексу України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач в особі НУБіП, як правонаступник НАУ, був обізнаний про намір передати з державної власності земельну ділянку площею 9,7999 га в землі запасу (землі комунальної власності) с. Лісники, надав згоду на таку передачу, тому мав знати або міг довідатися про прийняття спірного Розпорядження РДА.

Листом вих. № 282 від 05.06.2006 року ВП «Боярська лісова дослідна станція» звернулася до голови ОСОБА_3 районної адміністрації з проханням припинити право постійного користування на земельну ділянку площею 9,8 га і зарахувати її за їх згодою до земель запасу ОСОБА_4 сільської ради.

ОСОБА_3 РДА вих. № 07-27-2652 від 14.07.2006 р. на адресу ОСОБА_4 сільської ради надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до земель запасу ОСОБА_4 сільської ради.

28 жовтня 2005 року складено Акт технічного обслідування лісових площ за участю директора ДП «Боярська лісова дослідна станція» та сільського голови с. Лісники, передбачених до відведення зі складу земель ВП НАУ «Боярська лісова дослідна станція» Хотівського лісництва Києво-Святошинського району Київської області до земель запасу ОСОБА_4 сільської ради, з визначенням втрат лісогосподарського виробництва у розмірі 684 317,2 грн., на підставі якого ВП НАУ «Боярська лісова дослідна станція» складено рахунок № 1349 від 25.04.2006 року на суму 684 317,2 грн.

Платіжним дорученням № 2 від 05 травня 2006 року ТОВ «Аванте» сплачено втрати лісогосподарського виробництва на суму 684 317,2 грн. на користь постійного землекористувача - ВП НАУ «Боярська лісова дослідна станція», який акцептував цей платіж, до часу подання позову не заперечував належність здійсненого платежу.

Відповідно до ст. 207 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на дату прийняття Розпорядження ОСОБА_3 РДА, відшкодуванню на користь землевласників чи землекористувачів підлягають втрати, повязані із вилученням (викупом) сільськогосподарських, лісових земель для подальшого використання їх для потреб, не повязаних з сільськогосподарським та лісогосподарським виробництвом.

Листом від 20 жовтня 2006 року вих. № 01-4/1014 Київське обласне управління лісового господарства Державного комітету лісового господарства України, керуючись вимогами ст. 151 Земельного кодексу України, та враховуючи згоду землекористувача, надало згоду сільському голові ОСОБА_4 сільської ради на передачу земельної ділянки лісового фонду ДП «Боярська лісова дослідна станція (Хотівське лісництво квартал 58)» площею 9,8 га до земель запасу Хотівської сільської ради.

Київське обласне управління лісового господарства входить до складу Державного комітету лісового господарства України (Держкомлісгосп) який, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується ОСОБА_1 Міністрів України відповідно до п.1 Положення «Про державний комітет лісового господарства України», затвердженого Указом Президента України від 14.08.2000 року в редакції від 06.04.2004 року, який чинний на час прийняття Розпорядження ОСОБА_3 РДА № 854 від 02.11.2006 р.

Згідно пункту 3 зазначеного вище Положення Держкомлісгосп здійснює державне управління, регулювання та контроль у сфері лісового і мисливського господарства. Відповідно до п.п. 12 п. 4 Положення Держкомлісгосп здійснює державний нагляд і контроль за додержанням вимог щодо охорони, захисту, використання та відтворенням лісів, а згідно п.7 Положення Держкомлісгосп здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку свої територіальні органи. Пунктом 5 Положення встановлено, що Держкомлісгосп має право одержувати в установленому законодавством порядку від центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань.

Висновком державної експертизи землевпорядної документації ОСОБА_19 обласного головного управління земельних ресурсів Держкомзему України № 13-6401 від 20 жовтня 2006 року встановлено, що проект землеустрою щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою Державного підприємства «Боярська лісова дослідна станція» (відокремлений підрозділ ОСОБА_2 аграрного університету) та передачі її до земель запасу в межах с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно.

Київське облуправління земельних ресурсів входить до складу Держкомзему України, який також є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується ОСОБА_1 Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України відповідно до пункту 1 чинної на час прийняття спірного Розпорядження РДА в редакції Положення «Про Державний комітет України по земельних ресурсах» із змінами, внесеними Указом Президента України № 1208/2001 від 11.12.2001 р.

До основних завдань Держкомзему згідно п.3 зазначеного Положення віднесено також здійснення державного контролю за використанням та охороною земель. Підпунктом 7 пункту 4 Положення передбачено, що Держкомзем здійснює в межах своїх повноважень державний контроль за додержанням земельного законодавства, в тому числі встановленого порядку вилучення і надання земельних ділянок, режиму використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення та умов надання, власниками земельних ділянок і землекористувачами. Держкомзем також здійснює державну експертизу програм і проектів з питань землеустрою (пп. 17 п. 4 Положення). Держкомзем України здійснює свої повноваження безпосередньо та через єдину систему державних органів земельних ресурсів (п.7 Положення). Пунктом 5 Положення Держкомзем уповноважений одержувати в установленому законодавством порядку від центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань.

Таким чином, повноважні органи державної виконавчої влади надали згоду на передачу земельної ділянки площею 9,7999 га до земель запасу села Лісники, тому держава в особі її уповноважених органів, підпорядкованих та підконтрольних ОСОБА_1 Міністрів України позивачу у цій справі, була обізнана про вибуття цієї ділянки з державної власності, повинна була знати та могла дізнатися та повідомити ОСОБА_1 Міністрів України про прийняття спірного Розпорядження ОСОБА_3 РДА.

Розпорядженням ОСОБА_1 Міністрів України № 86-р від 24.02.2003 р. (в редакції розпорядження № 590-р від 02.10.2003 р.) «Про складання проекту встановлення меж земельних ділянок, які використовуються для забезпечення діяльності ОСОБА_1 Міністрів України», за яким вбачається, що для забезпечення діяльності КМУ використовуються лише земельні ділянки, які знаходяться в м. Києві по вул. Михайла Грушевського, 12/2, вул. Садова, 1, вул. Рейтарська, 8/5 літ. А, вул. Некрасовська, 7.

Відповідно до пункту 5 Статуту ОСОБА_2 аграрного університету, затвердженого Постановою КМУ № 202 від 01 березня 2001 року (в редакцій Постанови КМУ № 892 від 03.07.2006 року), Університет є самоврядним (автономним) державним вищим навчальним закладом згідно з Указом Президента України від 14 грудня 2000 року № 1338 «Питання ОСОБА_2 аграрного університету", тобто не входить до складу інших органів державної влади, ОСОБА_2 академії наук України, державних галузевих академій наук.

З огляду на викладене, суд вважає недоведеним, що Розпорядження ОСОБА_3 РДА прийнято в порушення п. ґ) ч. 3 ст.84 ЗК України.

Так само суд вважає недоведеним порушення вимог п. є) ч.3 ст.84 ЗК України, щодо закріплення спірної земельної ділянки за вищим навчальним закладом державної форми власності з огляду на наявність Державного акту на право постійного користування землею серії II-КВ № 002651, виданого ДП «Боярська лісова дослідна станція», правонаступником якого є ВП НАУ «Боярська лісова дослідна станція», Кадастрового плану земельної ділянки 9,7999 ДП «Боярська лісова дослідна станція ДП «ОСОБА_19 інститут землеустрою» у складі документації з розроблення проекту землеустрою щодо припинення права постійного користування та передачі вказаної земельної ділянки до земель запасу в межах с. Лісники.

Розпорядженням ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 02 листопада 2006 року № 854 «Про затвердження проекту землеустрою щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 9,7999 га Державного підприємства «Боярська лісова дослідна станція» (відокремлений структурний підрозділ ОСОБА_2 аграрного університету) та передачі її до земель запасу (землі комунальної власності) в межах с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області» припинено право постійного користування Державного підприємства «Боярська лісова дослідна станція» земельною ділянкою площею 9,7999 га (ліси I групи, вкриті лісом) у кварталі № 58 Хотівського лісництва та віднесено вказану земельну ділянку до земель запасу ОСОБА_4 сільської ради в межах с. Лісники.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Земельного кодексу України (в редакції від 31.03.2006 р.) земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до вимог ст. 5 Лісового кодексу (в редакції від 29.03.2006 р.) до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Аналогічна норма передбачена ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу у відповідній редакції від 31.03.2006 року.

З огляду на те, що Розпорядження ОСОБА_3 РДА № 854 від 02 листопада 2006 року, ОСОБА_19 обласного управління лісового господарства від 20 жовтня 2006 року вих. № 01-4/1014, а також Висновок державної експертизи землевпорядної документації ОСОБА_19 обласного головного управління земельних ресурсів Держкомзему України № 13-6401 від 20 жовтня 2006 року не містять інформації про надання земельної ділянки 9,7999 для ведення лісового господарства, суд вважає недоведеним факт передання земельної ділянки площею 9,7999 га в комунальну власність села Лісники для ведення лісового господарства.

Відповідно до вимог ст. 57 Земельного кодексу України (в редакції від 31.03.2006 року) земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Частиною 2 статті 56 Земельного кодексу України передбачено, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

ОСОБА_4 сільська рада Києво-Святошинського району є органом місцевого самоврядування, а не юридичною особою в розумінні ч.2 ст. 56 Земельного кодексу України, земельна ділянка 9,7999 га не відповідає встановленим цією нормою Закону ознакам, доказів того, що ОСОБА_4 сільська рада на час прийняття спірного Розпорядження ОСОБА_3 РДА мала у складі спеціалізований підрозділ для ведення лісового господарства, Перший заступник прокурора Київської області суду не надав.

Тому, викладені у позові твердження, що Розпорядженням ОСОБА_3 РДА земельна ділянка площею 9,7999 га була передана в комунальну власність с. Лісники без зміни цільового призначення, є недоведеними.

Крім того, в обґрунтування позову Перший заступник прокурора Київської області посилається на порушення ОСОБА_3 РДА вимог ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України, якою передбачено, що лише ОСОБА_1 Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що метою передання земельної ділянки площею 9,7999 в комунальну власність с. Лісники було її подальше використання для інших, ніж лісогосподарські, потреб, а тому спірне Розпорядження ОСОБА_3 РДА № 854 від 02 листопада 2006 року прийнято з перевищенням повноважень.

Перший заступник прокурора Київської області зазначив, що дізнався про прийняття Розпорядження ОСОБА_3 РДА № 854 від 02.11.2006 р. ще у 2010 році, порушував питання про визнання поважними причини пропущення строку позовної давності у звязку з тривалим розглядом позову Міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області про скасування Розпорядження ОСОБА_3 РДА № 854 від 02.11.2006 року в порядку адміністративного судочинства, за наслідками якого ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.06.2014 року позов залишено без розгляду.

Однак, з такими доводами прокурора погодитись неможливо з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 2а-13143/12/2670 від 24 червня 2014 позов Міжрайонного прокурора за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області залишено без розгляду у звязку з пропущенням позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин. Зазначена ухвала на даний час не оскаржена та відповідно до повідомлення Окружного адміністративного суду м. Києва вих. № 2-а-13143/12/2670/10004/15 від 06 липня 2015 року набрала законної сили 09.07.2014 року.

Зазначена Ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва містить посилання на копію відповіді прокурора Київської області Гардецького О. № 07/4-1891вш від 15.07.2009 р. на звернення народного депутата ОСОБА_43 (вхідний номер ВР України 28/07-09 від 29.07.2009 р.), за якою вбачається про проведення прокуратурою Київської області перевірки обставин, в тому числі щодо процедури розроблення проекту землеустрою щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою Боярської ЛДС НАУ та передачі її до земель запасу в комунальну власність ОСОБА_4 сільської ради.

Крім того, в цій Ухвалі зазначено, що прокурор Київської області у листі № 07/4-1891вш від 15.07.2009 р. посилався на оскаржуване Розпорядження № 854, тому Окружний адміністративний суд м. Києва зробив висновок, що прокуратурі було відомо про оскаржуване Розпорядження вже під час перевірки.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною першою ст. 265 ЦК встановлено, що залишення позову без розгляду не є підставою для зупинення перебігу позовної давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-178цс15, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

З огляду на це, та враховуючи наявність погодження ОСОБА_2 аграрного університету України (витяг з протоколу № 8 засідання вченої ради НАУ від 05 квітня 2006 р.), наявність погодження ОСОБА_19 обласного управління лісового господарства Державного комітету лісового господарства України № 01-4/1014 від 20.10.2006 р., наявність позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації ОСОБА_19 обласного управління земельних ресурсів Держкомзему України № 13-6401 від 20 жовтня 2006 р., тобто державних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується ОСОБА_1 Міністрів України, суд дійшов висновку, що особи, в інтересах яких подано позов, могли та повинні були довідатися про прийняття спірного Розпорядження РДА, тому строк позовної давності для предявлення позову в частині оскарження Розпорядження РДА № 854 від 02.11.2006 року слід відраховувати з моменту його прийняття як для Першого заступника прокурора Київської області, так і для позивачів в особі ОСОБА_1 Міністрів України та ОСОБА_2 університету біоресурсів і природокористування.

Суд також зазначає, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність-це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти «Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 ЦК України на час прийняття спірного розпорядження ОСОБА_3 РДА було передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема, пунктом 4 частини першої статті 268 ЦК України було визначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак, пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як субєктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюються положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень, довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Така позиція узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 16.09.2015 р. у справі № 6-68цс15, від 30.09.2015 р. у справі № 3-374гс15.

Як вбачається з матеріалів справи, представники відповідачів ОСОБА_18, ОСОБА_17, ОСОБА_14, відповідач ОСОБА_8, представник відповідача ОСОБА_12, представник відповідача ОСОБА_11 до винесення рішення подали до суду письмово заяви, в яких зазначали, що строк звернення до суду з даним позовом прокурором пропущений без поважних причин, просили застосувати строк позовної давності і відмовити у задоволенні позову в частині визнання недійсним розпорядження ОСОБА_3 РДА № 854 від 02.11.2006 р. та похідних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відтак, суд застосовує строк позовної давності для подання позову в частині визнання недійсним Розпорядження ОСОБА_3 РДА № 854 від 02.11.2006 р., який сплив 04 листопада 2009 року, а також щодо похідних вимог з підстав недійсності спірного Розпорядження РДА, оскільки поважність причин подання позову в цій частині поза межами позовної давності не доведена.

Судом встановлено, що рішенням XXII сесії ОСОБА_4 сільської ради V скликання від 26 липня 2008 року № 61/1 вирішено використовувати під житлову забудову земельну ділянку загальною площею 9,7999 га, яка знаходиться в землях запасу в комунальній власності територіальної громади с. Лісники на підставі розпорядження голови ОСОБА_3 РДА № 854 від 02.11.2006 року та з урахуванням погодження ОСОБА_19 обласного управління лісового господарства Державного комітету лісового господарства України № 01-4/1014 від 20.10.2006 р.

Одночасно зазначеним рішенням уповноважено голову ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_44 внести відповідне коригування до містобудівної документації.

Відповідне коригування є в матеріалах справи.

Рішення XXII сесії ОСОБА_4 сільської ради V скликання від 26 липня 2008 року № 61/1 було досліджено як письмовий доказ у справі Києво-Святошинського районного суду № 2-35/2012 за позовом заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області, за підсумками розгляду якої Києво-Святошинським районним судом 27 червня 2012 року було прийнято рішення про відмову у задоволенні позову заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області, яке набрало законної сили 29 жовтня 2012 р. постановленням ухвали Апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2012 року у справі № 22ц-4878/2012 р. про залишення рішення без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2013 року у справі № 6-51413св12 постановлені судові рішення у цій справі залишено без змін.

Вказане рішення ОСОБА_4 сільської ради № 61/1 від 26.07.2008 р. на даний час є чинним, ніким не оскарженим, не скасованим та не визнаним судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що спірні земельні ділянки на час прийняття рішень ОСОБА_4 сільською радою від 28.12.2012 року про затвердження проектів землеустрою щодо відведення у власність відповідачів, обліковувалися як землі запасу с. Лісники і відносилися до категорії земель житлової та громадської забудови згідно державної статистичної звітності (форма 6-зем), що підтверджується:

- довідкою № 19862 від 17.12.2012 Управління Держкомзему у ОСОБА_3 районі Київської області, надану 4-м громадянам (згідно списку): ОСОБА_36, ОСОБА_14, ОСОБА_29, ОСОБА_30;

- довідкою № 19863 від 17.12.2012 Управління Держкомзему у ОСОБА_3 районі Київської області, надану 4-м громадянам (згідно списку): ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_31;

- довідкою № 19860 від 17.12.2012 Управління Держкомзему у ОСОБА_3 районі Київської області, надану 4-м громадянам (згідно списку):ОСОБА_10, ОСОБА_26, ОСОБА_12, ОСОБА_45;

- довідкою № 19859 від 17.12.2012 Управління Держкомзему у ОСОБА_3 районі Київської області, надану 4-м громадянам (згідно списку): ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_35 Корнієвні, ОСОБА_34.

Також судом встановлено, що рішеннями ОСОБА_4 сільської ради від 28.12.2012 р. затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 19 громадян для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лісники, а саме: рішенням № 160 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 14, у власність ОСОБА_32; рішенням № 160/1 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 16, у власність ОСОБА_33; рішенням № 160/2 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 13, у власність ОСОБА_35; рішенням № 160/3 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 15, у власність ОСОБА_34; рішенням № 160/4 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 10, у власність ОСОБА_37; рішенням № 160/5 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній,12, у власність ОСОБА_26; рішенням № 160/6 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 9, у власність ОСОБА_12.; рішенням № 160/7 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній,11, у власність ОСОБА_11; рішенням № 160/8 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 3, у власність ОСОБА_15; рішенням № 160/9 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 4, у власність ОСОБА_16; рішенням № 160/10 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 1, у власність ОСОБА_17; рішенням № 160/11 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 5, у власність ОСОБА_31; рішенням № 160/12 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, б/н, у власність ОСОБА_36; рішенням № 160/13 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, б/н, у власність ОСОБА_38; рішенням № 160/14 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, б/н, у власність ОСОБА_29; рішенням № 160/15 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, б/н, у власність ОСОБА_30; рішенням № 160/16 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 6, у власність ОСОБА_24; рішенням № 160/18 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 8, у власність ОСОБА_9; рішенням № 160/19 відведено земельну ділянку по вул. Підлісній, 2, у власність ОСОБА_39

Враховуючи, що станом на час прийняття 28.12.2012 року спірних рішень ОСОБА_4 сільською радою земельні ділянки входили до складу ділянки 9,7999, яка перебувала в комунальній власності с. Лісники та відносилася до земель житлової забудови, суд вважає недоведеним перебування спірної земельної ділянки станом на 28.12.2012 р. у державній власності, а також порушення ОСОБА_4 сільською радою прав та інтересів держави в особі ОСОБА_1 Міністрів України, ОСОБА_2 університету біоресурсів і природокористування України, а також порушень положень ст.ст. 20, 56, 74 Земельного кодексу України.

З огляду на наявні письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірні рішення ОСОБА_4 сільської ради від 28 грудня 2012 року прийнято в межах процедури безоплатної передачі земельної ділянки у власність громадян відповідно до ст.ст. 40, 118 Земельного кодексу України в редакції від 20.12.2012 року, цільове призначення земельних ділянок спірними рішеннями не змінювалося та не встановлювалося згідно ст. 20 Земельного кодексу України у відповідній редакції.

Розпорядженням ОСОБА_1 Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок зобовязано Міністерство екології та природних ресурсів, Міністерство аграрної політики та продовольства, Міністерство оборони, Державне агентство лісових ресурсів та Державне агентство земельних ресурсів зупинити прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.

Термін «земельна лісова ділянка» визначено ч.6 ст.1 Лісового кодексу України в редакції від 29.03.2006 р., чинній на час прийняття Розпорядження РДА, а також в редакції від 18.11.2012 р., чинній на час прийняття рішень ОСОБА_4 сільською радою від 28.12.2012 р., а саме: «земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства».

Перелік потреб, які законодавець визначив як суспільні, викладено у статті 146 Земельного кодексу України в редакції від 31.03.2006 р., чинній на час прийняття Розпорядження ОСОБА_3 РДА. Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Враховуючи, що Розпорядженням РДА земельна ділянка площею 9,7999 га була передана в землі запасу (землі комунальної власності) в межах с.Лісники, інформації про передачу цієї ділянки для ведення лісового господарства або для будь-якої суспільної потреби згідно ст.146 ЗК України Розпорядження ОСОБА_3 РДА не містить, спірна земельна ділянка площею 9,7999 га не має кваліфікуватися як земельна лісова ділянка.

Розпорядження КМУ № 610-р від 10.04.2008 р. також не має застосовуватися до спірних правовідносин з підстав того, що на час прийняття спірних рішень ОСОБА_4 сільською радою, земельна ділянка загальною площею 9,7999 га перебувала в комунальній власності територіальної громади с. Лісники та за цільовим призначенням передбачалася для використання під житлову забудову.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України у редакції від 20.12.2012 р. встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З огляду на викладене, суд вважає недоведеним факт порушення ОСОБА_4 сільською радою вимог розпорядження КМУ № 610-р від 10.04.2008 р. прийняттям спірних рішень від 28.12.2102 р. про затвердження проектів землеустрою про відведення у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на користь відповідачів та третіх осіб.

За обставин чинності розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації Київської області № 854 від 02.11.2006 року, чинності рішення ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 61/1 від 26.07.2008 р., суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині витребування земельних ділянок на користь держави в особі позивачів з підстав, передбачених ст.ст.388, 396 Цивільного кодексу України.

Оскільки позовні вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса, витребування з незаконного володіння земельних ділянок є похідними від позовних вимог про визнання недійсним та розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації Київської області № 854 від 02 листопада 2006 року, визнання недійсними рішень ОСОБА_4 сільської ради від 28 грудня 2012 року, тому вони також не підлягають задоволенню.

Додатково суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 "Стретч проти Сполученого Королівства" майном у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Вказаним Рішенням Європейського суду встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого особа отримала майно від держави, та подальше позбавлення її цього майна лише з підстав того, що орган публічної влади порушив закон, за відсутністю підтвердження порушень з боку набувача, не є безумовною підставою для позбавлення цієї особи прав на майно.

З огляду на викладене, слід зазначити, що у позові не наведено доказів про порушення, допущені відповідачами під час набуття земельних ділянок у власність.

Тому, з огляду на правові позиції Європейського суду, допущені органом публічної влади порушення (навіть якщо вони і мали місце) не можуть бути безумовною підставою для визнання його рішення недійсним, що по своїй суті призведе до позбавлення права власності на землю, а отже, й порушення проголошених Основним законом України принципів гарантування та непорушності прав на землю, а також перекладе визначену ст. 3 Конституції України відповідальність держави за свою діяльність на громадян.

Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову Першого заступника прокурора Київської області, а тому відмовляє у задоволенні позову.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2015 року було накладено арешт на спірні земельні ділянки. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, суд може одночасно з ухваленням судового рішення скасувати заходи забезпечення позову. За таких обставин підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57, 58, 59, 60, 61, 154, 212, 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 Міністрів України, ОСОБА_2 університету біоресурсів і природокористування України до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_5 служби ОСОБА_3 районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, приватного нотаріуса ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_20, приватного нотаріуса ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_21, приватного нотаріуса ОСОБА_19 міського нотаріального округу ОСОБА_22, приватного нотаріуса ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_23, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, Дем»яновська ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, про визнання недійсними розпорядження, рішень, скасування рішень реєстраційної служби про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки, витребування земельних ділянок на користь держави, скасування рішень приватних нотаріусів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки, визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2015 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.