АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-8246 Головуючий у 1-й інстанції - Макаренко В.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лісовенко Вікторія Вікторівна, про визнання договору дарування недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лісовенко Вікторія Вікторівна, про визнання договору дарування недійсним.

Суд визнав недійсним договір дарування 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 22 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Лісовенко В.В., номер: 1739., та застосував наслідки недійсності правочину, повернувши сторони за договором дарування в первісний стан.

Судом вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.125-127).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_3 та його представника, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, представника позивача - ОСОБА_8, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

22 липня 2013 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 був укладений договір дарування 1/6 частини житлового будинку. Згідно з умовами договору дарування ОСОБА_3 подарував ОСОБА_5 1/6 частини житлового будинку з відповідними господарчими та побудовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Договір був посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісовенко В.В. (а.с. 48).

13 вересня 2013 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Святецьким Д.В., на підставі виконавчого листа №2/2608/1058/12 виданого 6 вересня 2013 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 1 801 820 грн., відкрито виконавче провадження ВП №39783410 (а.с. 13).

Спірний договір був укладений відповідачами після того, як набуло законної сили рішення суду про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 1 801 820 грн. на користь позивача. При цьому станом на дату укладення договору дарування відповідачу ОСОБА_3 про це було відомо.

На даний період часу рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2012 року про стягнення грошових коштів у розмірі 1 801 820 грн. відповідачем не виконується. Іншого майна для звернення стягнення в порядку виконання судового рішення у відповідача ОСОБА_3 немає.

Відповідач ОСОБА_3 залишається зареєстрованим у спірному будинку, сплачує комунальні платежі, користується та продовжує проживати у ньому, що встановлено актом державного виконавця при виході на місце.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорюваний договір є фіктивним правочином, оскільки у сторін правочину був відсутній намір створити правові наслідки, які обумовлені цим правочином. Оспорюваний договір дарування був укладений між відповідачами з метою приховання майна від звернення стягнення в рахунок боргових зобов'язань та уникнення цивільно-правової відповідальності щодо повернення значної суми коштів за рішенням суду.

З огляду на викладене районний суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору недійсним.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальні частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить, в ході апеляційного розгляду сторона відповідачів також не навела таких обставин.

Посилання апеляційної скарги на те, що оспорюваний правочин у будь-якому випадку не може бути визнаний судом фіктивним, оскільки на його виконання було передане майно, відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

Ураховуючи, що відповідно до чинного законодавства реєстрація переходу права власності за договором проводиться нотаріусом при його укладенні і не вимагає від сторін договору вчинення будь-яких спеціальних дій (подання заяви, подання пакету документів тощо), проведення реєстрації права власності є формальною дією і саме по собі не свідчить, що майно передане у володіння в натурі.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За правилом п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

У даному випадку ОСОБА_3 провів відчуження свого майна - 1/6 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, шляхом укладення договору дарування, посвідченого нотаріально.

Таким чином, після відчуження 1/6 частини житлового будинку право ОСОБА_3 на володіння та користування цим майном припинилося в силу закону.

Водночас, як правильно встановлено районним судом, ОСОБА_3 після відчуження належного йому майна продовжує проживати у будинку, користується ним.

Отже відчужене майно фактично залишилося у володінні та користуванні відчужувача.

При цьому укладений між відповідачами договір дарування 1/6 частини житлового будинку не містить положень, що після переходу права власності на майно до обдаровуваного дарувальник зберігає за собою право (оплатне чи безоплатне) володіння та користування (строкового чи безстрокового) 1/6 частиноюжитлового будинку по АДРЕСА_1.

За правилом ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

У розпорядженні суду немає доказів, що ОСОБА_3, будучи родичем (батьком) ОСОБА_5, є членом сім'ї власника частини будинку у розумінні ст.3 СК України.

У розпорядженні суду також відсутні докази, що ОСОБА_3 залишився проживати у відчуженому ним будинку у якості наймача.

Власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.4 ст. 319, ст.322 ЦК України).

У даному випадку з наявних у справі письмових доказів убачається, що новий власник майна - ОСОБА_5, не уклала з відповідними організаціями договори щодо газопостачання та енергопостачання набутого за договором дарування майна (а.с.85-86).

Будь-які докази, що ОСОБА_5 фактично вступила у володіння набутим за договором дарування майном та несе тягар по його утриманню, у розпорядженні суду відсутні.

Ураховуючи наведені обставини, а також факт близьких родинних відносин відповідачів та існування у ОСОБА_3 на момент вчинення оспорюваного правочину зобов'язань на суму 1 801 820 грн. перед ОСОБА_4, районним судом правильно відхилені показання відповідачів, допитаних у якості свідків, оскільки вони є особами заінтересованими у результаті даної справи.

Водночас, усі наведені обставини у їх сукупності та взаємному зв'язку дають суду підстави вважати, що, по-перше, учасники оспорюваного договору дарування не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення; по-друге, ними не вчинено будь-яких дій на виконання договору дарування, крім дій, пов'язаних безпосередньо з його укладенням, які здійснені виключно з метою приховання майна від звернення стягнення в рахунок боргових зобов'язань та уникнення цивільно-правової відповідальності щодо повернення значної суми коштів за рішенням суду.

З огляду на викладене посилання апеляційної скарги на те, що позивач не має права вимоги за даним позовом, оскільки не був стороною правочину і його права та обов'язки не були порушені вчиненням спірного договору дарування, також відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко