Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, посилаючись на те, що відповідно до наказу від 14 листопада 2013 року № Э.DO-КП-2013/1-7591148 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду водія-інкасатора-охоронця у Маріупольській філії. На підставі наказу від 10 вересня 2014 року № Э.MR-УВ-2014-206-п ОСОБА_1 звільнено із займаної посади.

У період перебування ОСОБА_1 на займаній посаді було проведено службову перевірку за результатами зникнення 12 361 грн, в результаті якої встановлено, що останній вчинив дії, які призвели до заподіяння шкоди банку.

За висновком управління безпеки Східного ГРУ «ПриватБанк» про результати службового розслідування, проведеного за фактом зникнення 12 361 грн під час проведення інкасації ОСОБА_1, встановлено наступне.

07 лютого 2014 року о 00 год. 19 хв. ОСОБА_1 здійснював інкасацію терміналу, до якої залучив міліціонера ДСО ОСОБА_2, який закривав сейф-пакет з грошовими коштами та переносив його до інкасаторської машини.

Наказом банку від 27 грудня 2012 року СП-2012-17202390 визначені дії інкасаторів при розвантажені терміналів самообслуговування, проте на порушення вказаного порядку ОСОБА_1 залучив до інкасації міліціонера ОСОБА_3, тим самим самостійно передав йому частину своїх функцій з інкасації готівкових грошових коштів з терміналу самообслуговування та забезпечення його збереження.

Під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 свою вину в порушенні порядку інкасації в частині допуску до сейфу-пакета працівника міліції не заперечував.

Таким чином, в результаті неправомірних дій ОСОБА_1 банку завдано майнову шкоду у вигляді реальних збитків на суму 12 361 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 05 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Установлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу від 14 листопада 2013 року № Э.DO-КП-2013/1-7591148 був прийнятий на роботу до Маріупольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» на посаду водія інкасатора-охоронця, на якій працював до моменту звільнення - 10 вересня 2014 року. Із висновку службового розслідування за фактом недовідшкодування грошових коштів в терміналі самообслуговування 06-07 лютого 2014 року вбачається, що суму 12 361 грн віднесено на картковий рахунок інкасатора ОСОБА_1 Проведеними заходами розслідування із застосуванням поліграфолога причетність співробітників Маріупольської філії, в тому числі й ОСОБА_1, до викрадання грошових коштів не встановлена.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову, зазначав, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вимогою про відшкодування спричиненої шкоди в порядку ст. 1166 ЦК України, незважаючи на наявність трудових відносин із ОСОБА_1 Відповідальність за вказаною статтею може настати тільки за таких підстав: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» на обґрунтування позовної заяви посилалося на те, що був виявлений факт недостачі грошових коштів в сумі 12 361 грн, позов не може бути задоволений, оскільки вина ОСОБА_1 у недостачі вказаної суми не доведена. Факт залучення ОСОБА_1 до інкасації працівника міліції та визнання ОСОБА_1 своєї вини стосовно цього факту не свідчить про заподіяння ним майнової шкоди банку.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко