АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Половінкіної Н.Ю., Савчук М.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: апелянта, представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 Нугзарі Шакроєвича до ОСОБА_3 про стягнення боргу за апеляційною ОСОБА_3 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 жовтня 2015 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Свої вимоги обгрунтовував слідуючими обставинами.

04.02.2013р. позивач надав відповідачу позику в сумі 85000грн. на строк до 01.05.2013р., що підтверджується розпискою.

Відповідач в обумовлений в розписці термін дану суму коштів не повернула.

Позивач просив стягнути з відповідача 85000грн. боргу, інфляційні витрати станом на 21.09.2015р. в розмірі 64770грн. та 3% річних в сумі 6099,04грн.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15.10.2015р. позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 85000грн. боргу, 52979,31грн. інфляційних втрат, 6098,75грн. - три відсотки річних. Вирішено питання щодо судових витрат.

22-ц/791/1613/2015р. головуючий у 1-й інстанції Олексюк Т.І. Категорія 19/27 доповідач Перепелюк І.Б.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20.10.2015р. виправлено описку та арифметичну помилку в рішенні суду від 15.10.2015р. в частині розміру інфляційних витрат зазначена, що розмір інфляційних витрат становить 56096,60грн. та в частині витрат на правову допомогу, розмір якої зазначено 957,20грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що надана позивачем розписка не є оригіналом, частина боргу нею повернута позивачу, про що було зазначено на зворотній стороні розписки.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними та допустимими доказами довів факт укладення між сторонами договору позики на суму 85000грн. та його неналежного виконання відповідачем.

Такий висновок суду правильний.

Встановлено, що 04.02.2013р. ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 в борг 85000грн. строком до 01.05.2013р., що підтверджується розпискою.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.529 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики відповідно до ч.2 ст.1046 ЦК України, є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розписка позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач не оспорювала факт написання нею розписки.

Доводи апелянта про те, що надана позивачем розписка не є оригіналом, оскільки в оригінальній розписці на зворотній стороні були зазначені суми, які вона повернула позивачу, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до висновку експерта № 547-К від 10.08.2015 р. рукописні записи та підпис від імені ОСОБА_3 в розписці від 04.02.2013р. від імені ОСОБА_3 виконані писальним приладом типу кулькової ручки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При розгляді апеляційної скарги апелянт визнала, що розписка написана нею і підписана нею особисто. Посилання відповідача на повернення позивачу частини боргу в сумі 15000грн. є необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження повернення суми боргу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апелянта про те, що розписка була написана нею під примусом або погрозами фізичної розправи нічим не підтверджені. По суті доводи апелянта зводяться до оспорювання договору позики з підстав укладення його під фізичним примусом, однак розписку та договір позики ОСОБА_3 не оспорювала.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального, процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді: