АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3829/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Чала А.П.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини,

встановила:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про направлення справи за підсудністю.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до Коростишівського районного суду Житомирської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказував, що даний позов пред'явлено не про стягнення аліментів, а про стягнення додаткових витрат, а тому позов повинен пред'являтись відповідно до ст. 109 ЦПК України - за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

В судове засідання апелянт не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у його відсутності згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 11 543 грн., посилаючись на те, що дочка з 01.09.2014 року продовжує навчання на І курсі денного відділення Торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету, у зв'язку з цим позивач несе додаткові витрати на благодійний внесок до навчального закладу, на харчування дитини та придбання одягу дитині.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року відкрито провадження по даній справі.

Звертаючись до суду з клопотанням про направлення справи за підсудністю до Коростишівського районного суду Житомирської області, відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що ст. 110 ЦПК України визначає вичерпний перелік випадків альтернативної підсудності, зокрема в ч. 1 ст. 110 ЦПК України право вибору підсудності надано позивачам при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, а оскільки даний позов пред'явлено не про стягнення аліментів, а про стягнення додаткових витрат на повнолітню доньку, то даний позов повинен пред'являтись за правилами загальної підсудності відповідно до ст. 109 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про направлення справи за підсудністю, суд першої інстанції вважав, що даний позов подано ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, який охоплюється правилами ч. 1 ст. 110 ЦПК України щодо альтернативної підсудності, а тому клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Частиною 1 ст. 116 ЦПК України встановлено перелік випадків, коли суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, що регулює обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Частиною 1 ст. 110 ЦПК України передбачено альтернативну підсудність за місцем проживання чи перебування позивача за позовами про стягнення аліментів.

В даному випадку позивач скористалась правом вибору та заявила вимоги до суду за своїм місцем проживання, та судом було відкрито провадження у справі відповідно до положень процесуального закону.

Отже, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні клопотання, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для направлення справи за підсудністю, оскільки позовну заяву було прийнято та провадження відкрито з дотриманням правил підсудності.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний позов пред'явлено не про стягнення аліментів, а про стягнення додаткових витрат, а тому правила альтернативної підсудності не підлягають застосуванню, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставним, оскільки у даному випадку заявлено позов про стягнення витрат на утримання повнолітньої дитини, що охоплюється поняттям «аліменти», а право вибору підсудності у справах за позовом про стягнення аліментів надано позивачу.

Оскільки ухвала постановлена з дотримання норм процесуального закону, висновки суду є обґрунтованими та відповідають матеріалам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: