АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/699/14-ц
Провадження № 22-ц/792/213/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника позивача - Москалюк С.М.,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка також діє в інтересах ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Хмельницької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 грудня 2014 року,

встановила:

В січні 2014 року ПАТ КБ Приватбанк» (далі - Банк) звернулось в суд з позовом з уточненими під час судового розгляду позовними вимогами до ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_2 про звернення стягнення на передане в іпотеку майно, житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, які знаходяться по АДРЕСА_1 та виселення відповідачів.

На обґрунтування позову зазначив, що відповідно до кредитного договору від 20.04.2007 року відповідач отримав кредит в розмірі 125 000 Євро трьома траншами на споживчі цілі а також 14062,50 Євро на сплату страхових платежів на строк з 20.04.2007 року по 19.04.2017 року зі сплатою 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитом ОСОБА_2 того ж дня передав в іпотеку Банку належний йому на праві власності житловий будинок загальною площею 131,7 кв.м., розташований по АДРЕСА_1.

Позичальник станом на 27.08.2013 року має заборгованість по сплаті отриманих в кредит коштів в розмірі 140 486,64 євро, з яких 108 992,71 євро заборгованість за кредитором, 20 326,96 євро борг по відсотках, 5 714,06 євро заборгованість з комісії та 5 452,91 євро борг по пені.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 2 грудня 2014 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що суд допустив порушення норм матеріального права, прийшов до необґрунтованого висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки цей закон не скасовує норм ЦК України, Законів України „Про заставу", „Про іпотеку" щодо права іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки та не звільняє іпотекодавця від обов'язків, передбачених договором.

В судовому засіданні представник Банку підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти апеляційної скарги та підтримала рішення суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 20.04.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 125 000 Євро на споживчі цілі а також 14062,50 Євро на сплату страхових платежів трьома траншами на строк з 20.04.2007 року по 19.04.2017 року зі сплатою 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитом ОСОБА_2 в той же день уклав з Банком іпотечний договір, відповідно до п. 35.3. якого передав в іпотеку належний йому на праві власності будинок загальною площею 131,7 кв.м., житловою площею - 73,4 кв.м., розташований по АДРЕСА_1. Відповідно до п. 35.4. іпотечного договору, на підставі ст. 6 Закону України „Про іпотеку", іпотека поширилася також на земельну ділянку площею 500 кв.м., на якій розташований вищевказаний будинок з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вартість предмета іпотеки становить 1 073 204,68 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позичальник ОСОБА_2 не належним чином виконував свої обов'язки по сплаті кредитних коштів, тому існує борг по їх сплаті, розмір якого повністю підтверджений наданими позивачем доказами. Однак в зв'язку з набранням чинності Законом України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" позовні вимоги банку до задоволення не підлягають.

Такий висновок суду є правильним.

Згідно зі ст. 12 Закону України „Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 вказаного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 18.8.2. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за кредитним договором у випадках порушення іпотекодавцем зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору. Пунктом 18.13. вказаного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього договору.

Статтею 40 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Згідно з пп. 1 п. 1 Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності 7 червня 2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України „Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України „Про іпотеку". Якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Наявні в справі матеріали свідчать про те що житловий будинок загальною площею 131,7 кв.м., який є предметом іпотеки, належить на праві власності іпотекодавцю та боржнику за кредитним договором ОСОБА_2, використовується ним та членами його сім"ї - дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_2 для проживання, іншого нерухомого майна у позичальника у власності не перебуває.

За таких обставин, враховуючи, що на дату ухвалення судом першої інстанції спірного рішення діяли норми Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", тому його застосування в даному випадку відповідає фактичним обставинам справи, вимогам матеріального та процесуального закону.

При цьому слід зазначити, що вказаний закон не суперечить нормам ЦК України, Законів України „Про заставу", „Про іпотеку", які регулюють спірні правовідносини, оскільки він лише відстрочує на деякий час цивільно - правову відповідальність особи за невиконання договірного зобов'язання.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Порозова І.Ю. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 19,27