Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

2/330/16/2015

Справа № 330/1827/14-ц

"26" лютого 2015 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - Гусарова В.В.

при секретарі - Саркісовой І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, відділу державної виконавчої служби Якимівського РУЮ про визнання права власності та виключення майна з акту опису та арешту.

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, відділу державної виконавчої служби Якимівського РУЮ про визнання права власності та виключення майна з акту опису та арешту, мотивуючи тим, що з 30.12.1978 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (Відповідач - 1), що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_2, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 1974).

16.03.2013 року згідно актового запису № 45 у книзі реєстрації розірвань шлюбів, шлюб між сторонами було розірвано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиціг' Запорізької області.

За час спільного проживання нами було придбано нерухоме майно, а саме житловий будинок з садибою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та земельну ділянку для обслуговування будинку та господарських будівель за цією ж адресою, площею 0,15 га кадастровий № :01:002:0209.

Право власності на зазначене нерухоме майно, згідно рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 09.10.2006 року було зареєстровано за моєю дружиною - ОСОБА_2

14.01.2013 року відділом Державної виконавчої служби Якимівського району Запорізької області за заявою ОСОБА_3 (Відповідач - 2), було відкрите виконавче провадження № 35961664 про примусове виконання рішення Бабушкінського районого суду міста Дніпропетровська від 13.04.2012 року по цивільній справі № 2-7552/2010р про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу в сумі 761 491,30 грн., згідно виконавчого листа № 2-3242/11 виданого 10.01.20ІЗроку тим же судом.

12.09.2013 року державним виконавцем Холіною А.В. було проведено опис та арешт будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що такі дії державного виконавця не відповідають вимогам діючого законодавства бо будинок та земельна ділянка, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1, належать позивачу та Відповідачу - 1 на праві спільної сумісної власності, а відтак позивач є власником 1/2 частини наведеного нерухомого майна.

Отже, державний виконавець має право вчиняти дії в межах виконавчого провадження тільки відносно майна боржника, тобто при вчиненні будь якої дії щодо майна чи коштів, він повинен впевнитись, що вони належать боржнику у виконавчому провадженні.

Та державним виконавцем було описано та накладено арешт на цілу частку вказаної будівлі та земельної ділянки, а не на частку боржника - ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 73 СК України за зобов'язання одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Оскільки 1/2 частку належного,як вважає позивач, йому нерухомого майна, було внесено до акту опису та арешту за виконавчим провадженням про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, то в подальшому у відповідності до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», це майно може бути реалізоване, та таким чином буде порушено право позивача власності, а відтак я маю право у відповідності до вимог ст. 16 ЦК України звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу, та просити суд про вжиття заходів забезпечення позову.

Позивач просив визнати за ним право власності на ? частину вказаного нерухомого майна та земельної ділянки .

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву у повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач-1 ОСОБА_2 позов підтримала у повному обсязі.

Представник ДВС Якимівського РУЮ просив розглянути справу ха його відсутністю та винести рішення на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав та подав до суду письмові заперечення , в яких вказав, що зазначений позов повинен розглядати Бабшкінський районний суд м.Дніпропетровська ( бо виконавче провадження проводиться саме за рішенням Бабушкінського районного суду), крім того, вказаний позов, за думкою представника відповідача ОСОБА_3 повинен бути розглянутий за правилами КАС України. Крім того, в письмових запереченнях представник відповідача вказав, що на момент виникнення права власності у відповідачки ОСОБА_2 на майно, яке описане, сторони були у шлюбі, який на той час був розірваний рішенням Нерюнгринського районного (міського) народного суду Якутської АССР Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 26.07.1991 року ( в дебатах представник відповідача не підтримав заперечення у цій частині).. Крім того, відповідачка ОСОБА_2 набула право власності на нерухомість, на яку було накладено арешт, відповідно до рішення суду, яким договір купівлі-продажу між позивачем та відповідачком ОСОБА_2 було визнано дійсним. Тобто, за думкою представника відповідача ОСОБА_3 майно, що є предметом позову не є сумісною власністю подружжя. Крім того, якщо право власності набуте за рішенням суду, то вовно не можу бути сумісним майном подружжя. Крім того, відповідачка ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку шляхом приватизації,а вказане майно не може бути сумісним майном подружжя.

У судовому засіданні були вивчені наступні докази по справі :

- постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 761491,3 гр. ( а.с.7)

- акт опису та арешту майна від 12.09.2013 р. щодо накладення арешту на житловий будинок площею 341,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці розміром 0,15 га ( а.с.8-11)

- паспорт позивача ( а.с.12-14)

- свідоцтво про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які зареєстрували шлюб 30.12.1978 р. ( а.с. 15)

- свідоцтво про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, яке було зареєстровано 16.03.2013 р. ( а.с.16)

- витяг з реєстру права власності щодо права власності на будинок Б-1 площею 274,2 кв.м. за ОСОБА_2 на підставі рішення Якимівськогорайонного суду № 2-1007/06 від 09.10.2006 р. ( а.с.17, 131)

- заперечення проти позову ( а.с.29-30)

- рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу ( а.с.31)

- ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.06.2009 р. ( а.с.32)

- ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та інших про визнання недійсним договору дарування ( будинку АДРЕСА_1), якою рішення Якимівского районного суду від 27.01.2014 р. залишено без змін ( а.с.34-35)

- виписка з рішення Нюренгського районного суду Якутської АРСР про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 від 5.08.1991 р. ( а.с.36)

- рішення Якимівського районного суду Запорізької області по справі № 2-1001/06 від 09.10.2006 р. про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 01.08.2006 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлових будинків А-1 площею 272 кв.м. та В-1 площею 214,3 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1 ( власник позивач по справі), витяг з реєстру прав власності на вищевказане майно ( а.с.38-39)

- договір дарування ОСОБА_3 9/50 готельно-туристичного комплексу «Юність», що складається з спального корпусу Б-1 загальною площею 282,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.40)

- висновок щодо вартості будинку б-1 загальною площею 341,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.58-59)

- матеріали направлення клопотання щодо правової допомоги ( а.с. 76-79)

- матеріали виконання клопотання ( а.с.104-105, 108-109)

- письмові пояснення відповідачки ОСОБА_2 ( а.с. 113-114)

- витяг з ЕРДР ( а.с. 124-125)

- договір дарування нерухомого майна,укладений між відповідачкою та її дочкою на будинок, що є предметом позову, який згодом був визнаний недійсним рішенням суду ( а.с.129_130),

- рішення Якимівського районного суду від 27.01.2014 р. про визнання недійсним договору дарування ( а.с.132-135)

- копії матеріалів цивільної справи № 2-1001/06 ( а.с.136-139)

- копії матеріалів цивільної справи № 2-1007/06 ( а.с.140-146)

- оцінюванний акт будинка Б-1 по АДРЕСА_1 ( а.с.147-152)

- витяг з Державного земельного кадастру щодо права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 за відповідачкою ОСОБА_2 від 26.06.2008 р. ( а.с.153-157)

- державний акт на право власності на земельну ділянку (159-160)

- інформація про державну реєстрацію обтяження ( а.с.162-168)

- інформаційна довідка з реєстру речових прав( а.с. 169-171)

- акт опису та арешту майна від 14.07.2014 р. щодо накладення арешту на земельну ділянку розміром 0,15 га за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.172-173)

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 серпня 1976 року (із внесеними до неї змінами), при вирішенні питання про належність описаного майна боржнику слід керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу-, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності...

Ця норма повністю співпадає з вимогами ч. З ст. 368 Цивільного Кодексу України.

Частила 1 ст. 68 СК України зазначає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 2ст. 372 ЦК України та аналогічній їй нормі ч.І ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між. ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Частиною 1 ст. 57 Закону «Про виконавче провадження», встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 СК України за зобов'язання одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Пункт 5.1.4. Інструкції "Про проведення виконавчих дій", затвердженої Наказом Міністерства юстиції Украши№ 74/5 від 15.12.1999 р., зазначає, що стягнення звертається тільки на майно боржника, яке належить йому на праві власності.

Відповідно до ст. 60 Закону України від 21.04.1999, № 606-ХІУ "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В судовому засіданні судом було встановлено, що

відповідачка ОСОБА_2 був придбаний будинок Б-1 за адресою АДРЕСА_1. За договором купівлі- продаж, який був укладений між нею та ОСОБА_3 1.08.2006 р., договір було визнано дійсним рішенням Якимівського районного суду від 09.10.2006 р. ( а.с.145-146), відомості внесені до реєстру 12.01.2007 р. ( а.с.170) ( тобто позиція представника відповідача ОСОБА_3 про те, що право власності виникло в результаті договору купівлі продажу між подружжям є безпідставною , бо такий договір дійсно був укладений, але щодо інших об'єктів нерухомості ( а.с.137-139) Крім того, суд не згоден з позицією представника відповідача ОСОБА_3 щодо того, що право власності, яке виникло на підставі рішення суду не може бути сумісною власністю подружжя, бо : у в цьому випадку право власності було набуте на підставі угоди - купівлі-продажу майна, що була визнана судом дійсною.

26.06.2008 р. відповідачка ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1. Право власності ОСОБА_2 набула в результаті приватизації земельної ділянки.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що право власності на вказаний об'єкт ( будинок та земельну ділянку)у відповідачки ОСОБА_2 виникло під час шлюбу з позивачем, бо реєстрація шлюбу відбулась 30.12.1978 р. ( а.с. 15), а шлюб було розірвано 16.03.2013 р. ( а.с.16) ( позиція представника відповідача ОСОБА_3 про те, що вказаний шлюб було розірвано раніше за рішенням Нюренгського районного суду Якутської АРСР про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 від 5.08.1991 р. ( а.с.36) не є обгрунтовною, бо вказане рішення не було зареєстровано в органах РАГСу ( а.с.109)

Тобто, на думку суду, позивачем у судовому засіданні було доказано, що майно, що є предметом спору, було придбано відповідачкою в період шлюбу, а значить є сумісною власністю подружжя, що є підставою для задоволення позову. Суд не згоден з позицією представника відповідача щодо земельної ділянки, враховуючи її приватизацію на ім'я відповідачки ОСОБА_2, бо якщо суд своїм рішенням визнає право власності на ? частку житлового будинку, то враховуючи положення вищевказаних норм законодавства, а також по аналогії і положення ст. 120 ЗК України, суд лійшов висновку обґрунтованості позовних вимог щодо земельної ділянки.

Заперечення представника відповідача ОСОБА_3 про те, що вказаний спір повинен розглядати суд, що видав виконавчий лист є безпідставними, бо відповідно до ст. 114 ч.2 ЦПК України , позови про виключення майна з опису пред'являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини, на цих же підставах суд вважає необгрунтовними доводи про, що вказаний спір повинен розглядатись за правилами КАС України.

На підставі викладеного, керуючись п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 серпня 1976 року (із внесеними до неї змінами) , ст. 60 , ч. 1 ст. 71, ч.1 ст. 73 , ч. 1 ст. 68 СК СК України; ч. 2 ст. 372, ч. З ст. 368 ЦК України, ст.120 ЗК України; ч. 1 ст. 57 Закону «Про виконавче провадження», ст.ст.10, 11, 215-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, відділу державної виконавчої служби Якимівського РУЮ про визнання права власності та виключення майна з акту опису та арешту - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в п.Єлізово Єлізовського р-ну Камчатської області та зареєстрований ( мешкає) по АДРЕСА_1 код НОМЕР_1 право власності на ? частку житлового будинку Б-1 за адресою АДРЕСА_1 та на ? частку земельної ділянки за вказаною адресою для обслуговування будинку та господарських будівель площею 0,1500 га, кадастровий номер ділянки :01:002:0209.

Зобов'язати ВДВС Якимівського РУЮ виключити з акту опису та арешту та звільнити з-під арешту ( підстава внесення запису до державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження - індексний номер 114752 від 24.01.2013 р.) ? частку житлового будинку Б-1 за адресою АДРЕСА_1 та ? частку земельної ділянки (акт опису та арешту майна ВЦ № 35961664 від 14.07.2014 р.) за вказаною адресою для обслуговування будинку та господарських будівель площею 0,1500 га, кадастровий номер ділянки :01:002:0209.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Якимівський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя: