Справа № 465/5084/15 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/7903/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.

секретар: Симець В.І.,

за участі представника відповідача ОСОБА_2 «Кей-Колект» ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання договорів недійсними, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2015 року заяву позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10 про забезпечення позову задоволено. Заборонено Реєстраційній службі ЛМУЮ здійснювати будь-яку перереєстрацію права власності на житлову квартиру № 5 в будинку № 64а, що розташована по вул. ОСОБА_11 у м. Львові на іншого власника.

Вказану ухвалу оскаржило ОСОБА_2 «Кей-Колект».

В апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Вважають ухвалу незаконною, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, винесену внаслідок неповного зясування та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими. Зазначають, що суд, вирішуючи питання про забезпечення позову, не звернув уваги на те, що позивачами не надано жодного доказу, що свідчив би про порушення їх прав та обовязковості накладення заборони на квартиру. Вимоги ж позивача щодо забезпечення позову про накладення арешту на квартиру є незаконними і необґрунтованими.

В судове засідання окрім представника відповідача ОСОБА_2 «Кей-Колект» ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5, решта осіб, що беруть участь у справі (їх представники) не зявилися, причин неявки не повідомили. Однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності осіб, що беруть участь і у судове засідання не зявилися, оскільки такі повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду не представлено, зважаючи на ч. 2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси згаданих відповідача та позивача захищали представники.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, представника позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає та підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вжиття згаданих заходів забезпечення позову обґрунтував тим, що невжиття таких може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки між сторонами дійсно виник спір з приводу визнання договорів недійсними, а відчуження належної позивачам квартири може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги безпідставні.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, завданих злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обовязку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов'язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на яке судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, може бути передано приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передане майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Також, відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно змісту п.4 цієї ж Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 заявлено позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання недійсними: договору про надання споживчого кредиту №0 від 15 лютого 2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_6; договору іпотеки від 15.02.2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно квартира №5 в будинку №64а, який розташований на вул. ОСОБА_11 академіка у м. Львові; договору поруки від 15 лютого 2007 року №96447, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_7; договору факторингу від 13.02.2012 року №2, украденого між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 «Кей-Колект».

Крім цього, як вбачається із змісту заяви ОСОБА_2 «Кей-Колект» до позивачів від 29.05.2015 року, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 зареєстрована у реєстрі №1825, вказане Товариство повідомляє позивачів про наявність у них (Товариства) права вимоги у позивачів кредитної заборгованості за згаданим кредитним договором, згідно договору факторингу, а також у випадку не оплати на користь Товариства такої протягом тридцяти днів вони вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (згадану квартиру) шляхом позасудового врегулювання на підставі договорів іпотеки та відступлення прав за договором іпотеки.

Крім цього, про право Товариства на звернення стягнення на предмет іпотеки (згадану спірну квартиру, що належить позивачам) в позасудовому порядку, відповідно до умов договору іпотеки та бажання реалізації такого права на даний час, перешкодою у чому є оскаржувана ухвала, заявив і представник відповідача у суді апеляційної інстанції.

Зважаючи на вказане, а саме те, що спір виник, зокрема і стосовно обєкту нерухомого майна, щодо якого вжито заходи забезпечення позову, а саме позивачами заявлено вимоги про визнання недійсним договору іпотеки та факторингу, вказану заяву та пояснення представника відповідача у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, є підстави вважати, що невжиття згаданих заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду у справі, зокрема, що стосується вимог про визнання договорів іпотеки та факторингу недійсними. Тобто існує реальна загроза такого невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Вказаним слід визнати доводи апеляційної скарги безпідставними та таку відхилити. Ухвалу ж суду як таку, що постановлена у відповідності до обставин, що мають значення та вимог закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

ОСОБА_13