Справа № 2/593/21/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2015 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

за участі позивача-відповідача ОСОБА_1

представника позивача-відповідача ОСОБА_2

відповідача-позивача ОСОБА_3

представника відповідача-позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, вказуючи, що на прохання ОСОБА_3 він, як продавець - консультант ТзОВ «МСЛ», в період з 18 по 26 жовтня 2014 року неодноразово робив останньому ставки на «Спортлігу» в борг, і протягом зазначеного періоду ОСОБА_3 заборгував йому 160 000 грн., зазначений борг він обіцяв повернути йому до 3 листопада 2014 року, проте в добровільному порядку боргу не повернув, звернувся до суду з позовом про його стягнення з відповідача в примусовому порядку.

ОСОБА_3 пред"явленого до нього позову не визнав, подав суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

Ухвалою Бережанського районного суду обидва позови об»єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивач - відповідач ОСОБА_1 ще до початку розгляду справи по суті заявлені ним позовні вимоги уточнив, пояснив, що фактично він в період з 18 по 26 жовтня 2014 року позичив ОСОБА_3 зазначені у позові кошти, щоб останній міг зробити ставки на «Спортлігу» так як ОСОБА_3 був постійним та поважним клієнтом, і він, знаючи від інших продавців - консультантів ТзОВ «МСЛ», що останній позитивно характеризується, не мав сумніву, що ОСОБА_3 поверне йому позичені ним кошти. Крім цього йому було відомо, що ОСОБА_3 має чек на виграш 200 000 грн. і через те вважав, що зовсім не ризикує, позичаючи останньому гроші, які його мама заощаджувала на весілля його брата та передавала їх йому для зберігання, але ОСОБА_3 всупереч їх домовленостям не виконав умов боргового зобов"язання, хоч обіцяв в присутності свідків сплатити борг, а так як він фактично позичив ОСОБА_3 вказану суму, тому просить його уточнені позовні вимоги задоволити, а що стосується вимог ОСОБА_3 про визнання зазначеного договору позики недійсним, то вимоги останнього не заслуговують на увагу, оскільки він має власноручно написану ОСОБА_3 боргову розписку, яка підтверджує про наявність зазначеного боргу, а тому просить відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю.

Відповідач-позивач ОСОБА_3, як відповідач позову не визнав, просив відмовити у його задоволенні, як позивач свої позовні вимоги підтримав, пояснив, що грошей від ОСОБА_1 він не брав і ставок не ставив, а лише консультував ОСОБА_1 щодо формування виграшної ігрової комбінації та визначення ставок лотереї, а представлену позивачем розписку він хоч писав власноручно, однак ці дії його були направлені на те, щоб допомогти ОСОБА_1 вийти із ситуації, що склалася.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін і свідків, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, прийшов до висновку, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду, в порядку встановленому законом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

У відповідності зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що в період 18 по 26 жовтня 2014 року ОСОБА_3, щоб зробити ставки на «Спортлігу», позичив у ОСОБА_1 гроші в сумах : 35 000 гривень, потім, щоб він міг відігратися та повернути раніше позичені кошти, позичав ще двічі по 35 000 гривень, потім - 30 000 і 25 000 гривень, а всього за період 18 по 26 жовтня 2014 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 160 000 грн..

Факт позики ОСОБА_3 у ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 160 000 гривень підтверджується як показами представника ОСОБА_1, так і показами самого позивача-відповідача ОСОБА_1, які пояснили, що ОСОБА_1, працюючи продавцем - консультантом ТзОВ « МСЛ», на прохання ОСОБА_3 18 жовтня 2014 року позичив йому для здійснення ставок 35 000грн., через декілька днів на прохання останнього позичив йому ще 35 000грн, потім, щоб відігратися та повернути раніше позичені кошти, ОСОБА_3 позичив в нього ще 35 000грн; потім - 30 000 і 25 000грн, а всього ОСОБА_3 позичив у нього 160 000 гривень. На підтвердження факту позики в нього грошей в сумі 160 000 гривень ОСОБА_3 28 жовтня 2014 року власноручно написав розписку, якою обіцяв повернути йому всю суму боргу до 1 листопада 2014 року, однак пізніше виявилося, що в розписці про повернення грошей ОСОБА_3 написав не своє прізвище, а видумане ним прізвище - Опанасюк, і боргу йому до 1 листопада 2014 року не повернув, і тому на прохання позивача ОСОБА_3 1 листопада 2014 року переписав розписку, в якій вже написав своє власне прізвище, і цією розпискою зобов"язався борг в сумі 160 000 грн. повернути йому до 3 листопада 2014 року. Далі представник позивача ОСОБА_1 пояснив, що гроші, які були позичені позивачем ОСОБА_3 на здійснення ставок, ОСОБА_1 зразу були внесені у касу ТзОВ «МСЛ», однак потім він, побоюючись, що ОСОБА_3 не знайде грошей і до кінця звітного місяця, а саме, до 1 листопада 2014 року, не поверне боргу та, боячись гніву матері і боячись зірвати весілля, на яке складалися нею гроші, він забрав з каси зазначену суму грошей і повернув їх матері. Далі ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_3 з метою повернення йому боргу, їздив з ним в м. Тернопіль і намагався отримати кредит, але йому не вдалося оформити кредит, і тому боргу йому він не повернув.

Хоч відповідач-позивач ОСОБА_3 позову не визнав, стверджував, що грошей від ОСОБА_1 він не брав і ставок не ставив, проте факт позики ним у ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 160 000 гривень підтверджується договором позики (розпискою) власноручно написаною ОСОБА_3. В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 не заперечив того факту, що він сам добровільно, без будь-якого тиску чи примусу написав розписки про позику ним у ОСОБА_1 грошей в сумі 160 000 грн., він також не заперечив того факту, що першу розписку, якою зобов"язався повернути ОСОБА_1 борг в сумі 160 000 грн., він написав на видумане ним прізвище - Опанасюк, а другу розписку він на прохання ОСОБА_1 1 листопада 2014 року лише переписав із видуманого прізвища на своє власне. ОСОБА_3 також в судовому засіданні не заперечив того факту, що разом із ОСОБА_1 їздив в Тернопіль, намагався оформити кредит, щоб віддати ОСОБА_1 зазначену суму грошей.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що сама чула, як ОСОБА_3 обіцяв віддати ОСОБА_1 борг в сумі 160 000 гривень, і про це він особисто 28 жовтня 2014 року в її присутності без будь-якого тиску чи примусу написав ОСОБА_1 розписку, але пізніше виявилося, що в цій розписці про повернення грошей ОСОБА_3 написав не своє прізвище, а видумане ним - Опанасюк, тоді на прохання ОСОБА_1 він 1 листопада 2014 року розписку переписав вже на своє прізвище. Далі свідок показала, що вона впродовж шести років також працює продавцем -консультантом ТзОВ "МСЛ" та протягом зазначеного часу знає ОСОБА_3, як постійного їх клієнта. Офіс, в якому вона працює знаходиться в центрі, а офіс ОСОБА_1 - на Привокзальній. ОСОБА_3 неодноразово позичав в неї гроші і завжди їх повертав. Цього року ОСОБА_3, щоб зробити ставки на «Спортлігу», позичив у неї 35 000грн., а другий раз 40 000 грн., однак зазначених коштів не повернув, а написав розписку, що їх поверне. Першу розписку про повернення їй боргу в сумі 75 000 гривень, він також написав на прізвище Опанасюк, а другу розписку переписав на своє власне прізвище. Розписку, написану ОСОБА_3 від імені Опанасюка, вона віддала в прокуратуру для відповідного реагування.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6- керівник ТзОВ « МСЛ» показав, що в кінці жовтня 2014 року він виявив в касі ТзОВ « МСЛ» недостачу великої суми грошей і зателефонував ОСОБА_1, останній пояснив, що вказані кошти з дня на день будуть повернуті в касу і передав телефонну трубку ОСОБА_3, який просив не розголошувати відомості про нестачу та не повідомляти про це головний офіс, він також обіцяв, що знайде кошти і ближчим часом ліквідує цей борг. Далі свідок пояснив, що особисто був присутній, як ОСОБА_3 1 листопада 2014 року в присутності ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в приміщенні їх офісу власноручно переписував розписку про те, що позичив у ОСОБА_1 160 000 грн. і обіцяє їх повернути до 3 листопада 2014 року. Вищевказану розписку він переписував через те, бо він, читаючи написану ОСОБА_3 попередню розписку, виявив, що він написав прізвище не ОСОБА_3, як він є насправді, а Опанасюк. ОСОБА_3, не пояснюючи, чому він вказав в розписці видумане прізвище, із власної волі, без будь-якого тиску на нього, переписав розписку та жодним словом не обумовився про те, що він не позичав грошей, чи не робив ставки за зазначену суму грошей.

Таким чином, поскільки здобутими в судовому засіданні доказами доведено, що між сторонами був укладений договір позики, однак відповідач не дотримав умов договору та в обумовлений у розписці строк позичених у позивача коштів йому не повернув і у добровільному порядку не бажає повертати боргу, а тому позовні вимоги ОСОБА_1слід визнати підставними і задоволити їх.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, то зазначені вимоги до задоволення не підлягають виходячи із таких підстав.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона, маючи рівні права щодо подання доказів та доведення їх переконливості перед судом, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В своєму зустрічному позові відповідач - позивач ОСОБА_3 посилається на те, що він не позичав у ОСОБА_1 зазначених у позові коштів, а лише консультував його з приводу ставок, а тому з тих підстав договір позики слід визнати недійсним.

Суд вважає, що ці твердження ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, поскільки спростовуються розпискою, яка мається в матеріалах справи, згідно якої ОСОБА_3 зобов"язався повернути ОСОБА_1 позичені в нього гроші в сумі 160 000 гривень, а також спростовуються діями відповідача ОСОБА_3, який з метою повернення позивачу боргу намагався в банках м.Тернополя оформити на своє ім"я кредит, особисто просив керівника ТзОВ «МСЛ» ОСОБА_6 не карати ОСОБА_1 за недостачу та не повідомляти про недостачу вище керівництво «МСЛ», ОСОБА_3 обіцяв ближчим часом цей борг повернути.

Зсилання ОСОБА_3 в зустрічному позові на те, що за розпискою від 1 листопада 2014 року гроші йому ОСОБА_1 не передавалися, також не заслуговує на увагу, бо фактично гроші ОСОБА_1 передавалися ОСОБА_3 з 18 по 26 жовтня 2014 року сумами: тричі по 35000 гривень, 30000 і 25000 гривень, і про отримання від ОСОБА_1 загальної суми позики в розмірі 160000 гривень ОСОБА_3 28 жовтня 2014 року написав розписку, однак з метою обману ОСОБА_1 написав в цій розписці видумане прізвище - Опанасюк, і тому 1 листопада 2014 року, вже володіючи коштами ОСОБА_1 в розмірі 160000 гривень, він переписав розписку, що засвідчили в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5. Цього факту не заперечив в судовому засіданні і сам відповідач-позивач ОСОБА_3.

В зустрічному позові ОСОБА_3 посилається також і на те, що укладенню договору позики від 1 листопада 2014 року передувала наявність тяжкої обставини. Однак, для підтвердження зазначеного факту ОСОБА_3 не представив суду жодного доказу.

А поскільки відповідач-позивач ОСОБА_3 не представив суду жодних доказів щодо підставності зустрічних позовних вимог, то в їх задоволенні слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 16, 233, 526, 530, 1046-1047, 1049, 1051 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" та ст. ст. 3, 10, 13, 14, 60, 61, 88, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, жителя АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1:

- 160 000 ( сто шістдесят тисяч) гривень боргу по договору позики;

- 1600 ( одну тисячу шістсот) гривень, сплаченого позивачем судового збору.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним відмовити за їх безпідставністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча: підпис

Копія з оригіналом вірна.

Голова Бережанського

районного суду Тернопільської області Шміло В.І.