Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/4719/13-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю

секретаря судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про розірвання кредитного договору за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 жовтня 2015 року, -

встановила:

В серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 1596286,45 грн. (з урахуванням уточнених вимог), мотивуючи тим, що 18.02.2008 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної кредитної лінії із встановленням кредитного ліміту в розмірі 700000 грн., який збільшено додатковою угодою до 800000 грн. Позичальник не виконує умов договору і утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.

В липні 2014 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов, в якому просила розірвати кредитний договір від 18.02.2008 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що договір не містить істотних умов, а саме : не зазначено номери рахунків, що призводить до невизначеності та неможливості його виконання, чим порушуються її права. Предявлення вимоги про дострокове повернення кредиту також є зміною істотних умов договору.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 жовтня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 286/25-528 від 18.02.2008 року станом на 04.08.2014 року, з урахуванням дострокового стягнення кредиту, в сумі 1273178,52 грн., з яких : заборгованість за кредитом 681472 грн., заборгованість по відсотках 474378,22 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 45009,88 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 72318,42 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати в сумі 2744,5 грн. У задоволенні решти позову ПАТ «Укрсоцбанк» та зустрічних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині задоволених вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне встановлення обставин та неправильну оцінку доказів. Зокрема, судом проведено обрахунок заборгованості з 02.07.2010 року, а не з 29.10.2010 року, що призвело до його збільшення. Також, суд не прийняв до уваги висновки експерта щодо недоведеності отримання нею кредитних коштів та неправильне обрахування пені, неналежність позивача та безпідставне відхилення її заяви про відвід судді, не вирішення питання розподілу витрат про проведення експертизи.

Представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» заперечує у задоволенні скарги.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов ПАТ «Укрсоцбанк» в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив із доведеності банком своїх вимог, однак останнім пропущено строк позовної давності в частині звернення із вимогою про стягнення щомісячних платежів. У задоволенні зустрічних вимог суд відмовив за недоведеністю зміни істотних умов договору.

Колегія суддів вважає, що рішення суду не в повній мірі відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Так. судом встановлено, що 18.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 286/25-528, за умовами якого банк надає ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти в сумі 700000 грн. зі сплатою 14,6% річних та кінцевим терміном повернення до 16.02.2018 року (а.с.8-12, 13 том1).

24.03.2008 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 про збільшення максимального ліміту до 800000 грн. (а.с.14-15 т.1).

ОСОБА_1 зобовязувалася погашати кредит щомісячно згідно графіку, визначеного в п.1.1.1.1 кредитного договору та додаткової угоди № 1.

Згідно п.2.3 кредитного договору нарахування процентів здійснюється щомісячно у останній робочий день поточного місяця.

За порушення строків сплати кредиту та процентів п.4.1 кредитного договору передбачено нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період невиконання зобовязань за цим договором від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення.

Згідно виписки по особовому рахунку № 3241 за період з 18.02.2008 року по 30.01.2009 року кошти в сумі 799000 грн. зараховано на поточний рахунок ОСОБА_1, що передбачено п.2.1 кредитного договору про перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку № 3241 на поточний рахунок позичальника (а.с.16-18 т.1).

Факт видачі грошових коштів за кредитним договором підтверджено висновком експерта від 25.06.2015 року, викладеним у мотивувальній частині експертизи (а.с.68-69 т.1, а.с.17 т.4).

Відповідач належним чином умови договору не виконувала, а тому станом на 04.08.2014 року утворилася заборгованість в сумі 1596286,45 грн., з яких : 799000 грн. борг за тілом кредиту, 676958,13 грн. борг по процентам, 48009,88 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 72318,42 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків (а.с.75 т.3).

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення позичальником вимог ст.ст.526, 530, 1050, 1054 ЦК України, що є підставою для звернення до суду про дострокове стягнення всієї суми боргу.

Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с.85 т.3).

З урахуванням вимог ст.ст.253, 254, 256, 257, 258, 267 ЦК України, суд не знайшов підстав для визнання причини пропуску строку звернення до суду поважною і стягнув заборгованість в межах трьохрічного строку за основним боргом та річного щодо неустойки, визначивши дату з якої обчислюється даний строк з 29 липня, що відповідає вимогам ст.253 ЦК України про початок перебігу строку з наступного дня після відповідної дати або настання події, з якою повязано його початок та дати відправлення позовної заяви 30.07.2013 року (а.с.26 т.1).

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності та встановлення дати початку його відліку не оспорюється.

Висновок суду про розмір основної заборгованості в сумі 681472 грн. та процентів в сумі 481120,06 грн. відповідає умовам договору.

Так, згідно п.1.1.1.16 та 1.1.1.17 додаткової угоди № 1 від 24.03.2008 року з 30.06.2010 року до 31.07.2010 року встановлено ліміт заборгованості в сумі 681472 грн., тобто до 31.07.2010 року зазначена сума не є простроченою заборгованістю, а тому позов подано про її стягнення в межах трьохрічного строку позовної давності. Решта кредитних коштів на суму 117528 грн., яка повинна була бути сплачено до 30.06.2010 року є простроченою заборгованістю і суд правильно відмовив у її стягненні за спливом позовної давності.

Згідно п.2.3 Договору (а.с.10 т.1) нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, за методом «факт/360».

Сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти (п.2.4 Договору).

Про порушення свого права щодо несплати процентів за липень 2010 року банк міг дізнатися після 5 серпня цього року, а тому суд правильно провів обрахунок процентів, починаючи з 30.06.2010 року останній робочий день попереднього місяця, що становить по 04.08.2014 року (а.с.71-73 т3).: 681472 грн. х (1495днів:360)х14,5%=481120,06 грн.

Отже, доводи апелянта, що суд не повинен був враховувати період з 02.07.2010 року по 28.07.2010 року є необґрунтованими і не узгоджуються із умовами Договору.

В той же час, колегія суддів приходить до висновку, що наданий банком розрахунок заборгованості неустойки, який судом прийнято до уваги, суперечить встановленим обставинам справи.

Згідно п.2.6 Договору нарахування неустойки (пені) здійснюється в останній робочий день поточного місяця за період з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та/або нарахованими процентами по передостанній робочий день поточного місяця.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Встановивши наявність підстав для застосування річного строку позовної давності, суд не звернув увагу на те, що зазначений розрахунок пені проведено з 09.07.2012 року по 08.07.2013 року, а не з 29.07.2012 року. Пославшись на висновок експерта про правильність обрахунку, суд першої інстанції не врахував, що експерту не ставилося питання про правильність її нарахування з цього часу.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Зменшивши розмір основного боргу на суму 117528 грн. та процентів за користування кредитом на суму 195838,07 грн. у звязку із пропуском позовної давності, суд не звернув увагу, що наданий банком розрахунок пені проведений з урахуванням цих сум, а тому не може бути покладений в основу рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що розмір пені за прострочення користування кредитом та прострочення сплати процентів підлягає перерахунку з 29.07.2012 року та за виключенням вищевказаних сум, що нараховані поза межами строку позовної давності.

Розрахунок пені по за несвоєчасне погашення кредиту :

з 29.07.2012 по 01.08.2012 року : за 3 дні на суму 162976 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 200,93 грн.;

з 02.08.2012 року по 28.12.2012 року : за 149 дні на суму 170384 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 10433,1 грн.;

з 29.12.2012 по 03.01.2013 року : за 6 днів на суму 185200 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 456,66 грн.;

з 01.07.2013 по 28.01.2013 року : за 25 днів на суму 192608 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 1978,85 грн.;

з 29.01.2013 по 31.01.2013 року : за 3 дні на суму 222240 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 273,99 грн.;

з 01.02.2013 по 28.02.2013 року : за 28 днів на суму 229648 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 2642,52 грн.;

з 01.03.2013 по 01.04.2013 року : за 32 дні на суму 237056 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 3117,45 грн.;

з 02.04.2013 по 06.05.2013 року : за 35 днів на суму 244464 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 3516,26 грн.;

з 07.05.2013 по 31.05.2013 року : за 25 днів на суму 251872 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 2587,73 грн.;

з 01.06.2013 по 09.06.2013 року : за 9 днів на суму 259280 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 958,98 грн.;

з 10.06.2013 по 02.07.2013 року : за 23 дні на суму 259280 грн. та подвійній ставці НБУ 14% = 2287,35 грн.;

з 03.07.2013 по 08.07.2013 року : за 6 днів на суму 266688 грн. та подвійній ставці НБУ 14% = 613,75 грн., а всього на загальну суму 29067,57 грн..

Розрахунок пені по за несвоєчасне погашення процентів :

з 29.07.2012 по 05.08.2012 року : за 28 днів на суму 234606,33 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 2699,58 грн.;

з 06.08.2012 року по 05.09.2012 року : за 31 день на суму 244582,73 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 3115,92 грн.;

з 06.09.2012 по 07.10.2012 року : за 32 дні на суму 254559,13 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 3347,63 грн.;

з 08.10.2012 по 05.11.2012 року : за 29 днів на суму 264213,72 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 3148,85 грн.;

з 06.11.2012 по 05.12.2012 року : за 30 днів на суму 274190,13 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 3380,43 грн.;

з 06.12.2012 по 07.01.2013 року : за 33 дні на суму 283844,71 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 3849,4 грн.;

з 08.01.2013 по 05.02.2013 року : за 29 днів на суму 293821,11 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 3501,7 грн.;

з 06.02.2013 по 05.03.2013 року : за 28 днів на суму 303797,51 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 3495,75 грн.;

з 06.03.2013 по 07.04.2013 року : за 33 дні на суму 312808,45 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 4242,2 грн.;

з 08.04.2013 по 07.05.2013 року : за 30 днів на суму 322784,86 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 3979,54 грн.;

з 08.05.2013 по 05.06.2013 року : за 29 днів на суму 332439,45 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 3961,95 грн.;

з 06.06.2013 по 09.06.2013 року : за 4 дні на суму 342415,85 грн. та подвійній ставці НБУ 15% = 562,88 грн.;

з 10.06.2013 по 07.07.2013 року : за 28 днів на суму 342415,85 грн. та подвійній ставці НБУ 14% = 3677,45 грн.;

за 08.07.2013 : за 1 день на суму 352070,44 грн. та подвійній ставці НБУ 14% = 135,04 грн., а всього на загальну суму 42828,32 грн..

Доводи апелянта щодо недоведеності отримання нею саме кредитних коштів є необґрунтованими з огляду на наступне.

У п.1 висновку від 25.06.2015 року експерт зазначив, що заяви ОСОБА_1 на видачу готівки не є документальним підтвердженням надання кредиту в рамках договору кредитної лінії № 286/25-528 від 18.02.2008 року і додаткової угоди № 1 від 24.03.2008 року та не є документом який обґрунтовує нарахування всієї заборгованості в рамках кредитного договору (а.с.19 т.4).

До такого висновку експерт дійшов на підставі аналізу п.2.2 Договору та заяв ОСОБА_1 про видачу та отримання коштів (а.с.68-93 т.1), а саме що згідно останніх позичальник отримала кошти з поточного рахунку, а не з позичкового.

Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає такий висновок експерта помилковим.

Згідно п.2.1 Договору видача траншів кредиту на цілі, зазначені у п.1.2 цього Договору, проводиться після укладення договору/ів, вказаного/них у п.1.3 та п.п.3.3.3 цього Договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку №2203 в Житомирській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» на поточний рахунок позичальника №2620 в Житомирській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк», в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату видачі кредиту (відповідного траншу кредиту) на підставі письмової заяви позичальника.

Кредит вважається наданим в момент (день) списання суми кредиту (траншів кредиту) з позичкового рахунку, зазначеного в п.2.1 цього Договору, на підставі письмової заяви позичальника (п.2.2 Договору).

З аналізу зазначених умов Договору вбачається, що банк перераховує кошти з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, з якого видає їх за її заявою, але кредит вважається виданим в момент перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний, а не видачі їх позичальнику з поточного рахунку.

З виписки по особовому рахунку № 3241, який за висновком експерта є дійсно позичковим, грошові коштів у період з 18.02.2008 року по 23.05.2008 року в сумі 799000 грн. перераховані на поточний рахунок №3241 згідно кредитного договору від 18.02.2008 року (а.с.164-166 т.1) та видані ОСОБА_1 за її заявами з вказаного поточного рахунку (а.с.68-93 т.1).

Заяви на видачу готівки містять всі реквізити, визначені п.п.3.4 та 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004 року (далі Положення), а саме : підписи відповідальних осіб банку, суми видачі та рахунок видачі і підпис позичальника про їх отримання. Обєднання в одному документі видаткової відомості та заяви позичальника Положенням не заборонено.

Отримання коштів ОСОБА_1 згідно зазначених заяв підтверджено експертом у мотивувальній частині експертизи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що банком дотримано всіх умов договору та нормативних документів щодо видачі кредитних коштів і факт надання кредиту (траншу) є доведеним.

Не підтверджено апелянтом і відступлення права вимоги банком на користь ТОВ «Боргова агенція «Пристав», з посиланням на листи останніх та ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.161-162 т.1), оскільки доказів про наявність такого договору не надано, а банк заперечує даний факт. Посилання ТОВ «Боргова агенція «Пристав» у листі на договір доручення від 23.09.2012 року не свідчить про перехід прав вимоги і не позбавляє кредитора самостійно звернутися із захистом своїх прав.

Не може бути підставою відводу судді відхилення останньою клопотання сторони, оскільки це є правом суду, і таке рішення не може свідчити про її не обєктивність та упередженість без наявності інших обставин, таких як зацікавленість у вирішення справи на користь іншої сторони, неприязне ні відносини із заявником та інше, а тому ухвалу суду від 23.10.2015 року про відмову у задоволенні клопотання про відвід є законною.

Не підлягають розподілу витрати відповідача на проведення експертизи в сумі 9842 грн. (а.с.164 т.3), оскільки зазначеним висновком не підтверджено її заперечення, а часткове задоволення позову повязане з іншими обставинами застосуванням позовної давності.

На підставі викладеного, рішення суду підлягає зміні, в частині зменшення загального розміру заборгованості до 1234487,95 грн., пені за прострочення сплати кредиту до 29067,57 грн., пені за прострочення процентів до 42828,32 грн..

Згідно із ст.88 ЦПК України також підлягає зменшенню розмір судових витрат з 2744,5 грн. до 2661,10 грн.

Допущена судом першої інстанції у резолютивній частині рішення описка щодо розміру процентів, що потягло за собою помилку у загальній сумі заборгованості, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки може бути виправлена у відповідності до вимог ст.219 ЦПК України.

В решті рішення суду першої інстанції щодо вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 жовтня 2015 року в частині вирішення позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» змінити, виклавши абзаци другий та пятий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 286/25-528 від 18.02.2008 року станом на 04.08.2014 року за основним зобовязанням та станом на 08.07.2013 року щодо неустойки в розмірі 1234487,95 грн., з яких : заборгованість по тілу кредиту в сумі 681472 грн., заборгованість по процентам в сумі 481120,06 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 29067,57 грн., пеня за прострочення сплати процентів в сумі 42828,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати в сумі 2661,10 грн.»

В решті рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 жовтня 2015 року в частині вирішення позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Судді