Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 484/4076/14-ц
Провадження № 2/484/1829/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015р. . Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Шилакіна Л.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 , про стягнення заборгованості за договором позики та завданих збитків

ВСТАНОВИВ:

У жовтні до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в сумі 162500грн. за договором позики від 10.03.2009р., укладеного між ним з одного боку та ОСОБА_6 його дружиною ОСОБА_7, з іншого.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що 10.03.12009р. між ним та ОСОБА_6 укладено договір позики, за умовами якого він передав останньому у позику 170 000грн. з терміном повернення до 10.05.2009р., однак ОСОБА_6 повернув лише 20 000грн. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.06.2009р. з ОСОБА_6 було стягнуто на його користь 150 000грн. заборгованості за вказаним договором. 12.08.2009р. ОСОБА_7 визнала суму боргу в сумі 150 000грн., про що свідчить її розписка. Крім того, іншою розпискою від 07.12.2009р. вона зобовязалась до 12.09.2010р. погасити заборгованість перед позивачем в сумі 150 000грн. Вважає, що відповідач є солідарним боржником у зобовязанні по договору позики.

11.11.2014р. позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 150 000грн. заборгованості за договором позики та 127 502 грн. збитків, повязаних з неналежним виконанням умов договору позики, вказуючи, що станом на день виконання зобовязань 07.12.2009р. за курсом НБУ він міг придбати 18750 доларів США, на теперішній час він маже придбати лише 10135 доларів США, отже він поніс реальні збитки в сумі 8615 доларів США, що еквівалентно 127 502грн.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, вказуючи, що надавши розписку 07.12.2009р. відповідач взяла на себе зобовязання ОСОБА_5 з погашення боргу перед ОСОБА_1

Представник відповідача позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, зазначаючи, що підстави для задоволення позову відсутні. ОСОБА_5 отримав від позивача гроші, які витратив на власні потреби, оскільки мав багато боргів. Фактично, через борги ОСОБА_5 розпалась сімя. Крім того, вона заперечувала проти того, що відбулось переведення боргу, оскільки відповідач згідно розписки взяла на себе зобовязання за рішенням суду від 25.05.2009р., хоча такого рішення не існує.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, хоча про місце, день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши докази у їх сукупності, дійшов слідуючого.

10.03.2009р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договор позики, за умовами, якого він передав останньому у позику 170 000грн. для організації бізнесу строком на 2 місяця з терміном повернення до 10.05.2009р. З умовами договору були ознайомлені ОСОБА_8 та дружина ОСОБА_5 ОСОБА_7, про що свідчать їх підписи на договорі (а.с. 7).

Свідок ОСОБА_8 підтвердила суду, що в її присутності між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір позики. ОСОБА_7 не була присутньою, однак позивач разом з ОСОБА_5 поїхали до останнього додому, щоб ознайомити відповідачку із вказаним договором.

Свої зобовязання ОСОБА_5 виконав частково та повернув позивачу 20 000грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.06.2009р. з ОСОБА_6 було стягнуто на користь ОСОБА_9 150 000грн. заборгованості за договором позики від 10.03.2009р. При цьому ухвалою судді від 25.05.2009р. зазначений позов було забезпечено шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5 (а.с. 8,9).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.05.2009р., яке набрало законної сили 05.06.2009р. шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвано (а.с. 152,153) та остання 28.11.2013р. змінює прізвище з «Вільхівської» на «Лісова» (а.с. 154).

26.05.2009р. ОСОБА_5 надав позивачу розписку про те, що зобовязується виплатити йому 150 000грн. після продажу квартири, з якою була ознайомлена ОСОБА_7 (а.с. 114).

12.08.2009р. ОСОБА_7 надала розписку, з якої вбачається, що вона отримала гроші в сумі 20 000 доларів США у ОСОБА_10 через ОСОБА_1 для погашення заборгованості останньому в сумі 150 000грн., яка виникла з 12.05.2009р. (а.с. 115)

07.12.2009р. відповідачка надала ОСОБА_1 розписку, в якій зобовязалась сплатити заборгованість, яка виникла по рішенню суду від 25.05.2009р. в сумі 160 000грн. та просила зняти арешт із вище зазначеної квартири. При цьому зобовязалась погасити заборгованість до 12.09.2010р. (а.с. 113).

З висновку експерта №1550 від 16.09.2014р. (а.с. 146-149) вбачається, що рукописні записи, які починаються словами «Расписка» та закінчується «ОСОБА_11В.» в розписці від 12.08.2009, починаються словами: «Расписка» та закінчується «ОСОБА_12В» в розписці від 07.12.2009 та «Ознайомлена… ОСОБА_13 Согласна» в розписці від 26.05.2009 виконані, ймовірно, ОСОБА_7.

Доказів, які б спростовували вище викладене, представник відповідача не надала.

Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст.. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, ? незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

В судовому засіданні позивач та його представник стверджували, що ОСОБА_4 взяла на себе зобовязання з погашення боргу ОСОБА_5 перед позивачем, отже відбулося переведення боргу.

Статтею 520 ЦК України визначено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст.. 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, тобто у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

З розписки, написаної відповідачем 07.12.2009р., вбачається, що вона зобовязалась, сплатити ОСОБА_1 заборгованість її колишнього чоловіка ОСОБА_5 в сумі 160 000грн., яка виникла з рішення суду від 25.05.2009р., та просила зняти арешт з квартири, накладений на підставі цього ж рішення.

Рішення про стягнення боргу з ОСОБА_5 на користь позивача було ухвалене судом 09.06.2009р., однак 25.05.2009р. судом була постановлена ухвала, якою був забезпечений позов ОСОБА_14 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики від 10.03.2009р., що ймовірно мала на увазі відповідачка, коли зобовязалась повернути борг ОСОБА_5

Крім того, в матеріалах справи №484/3193/13-ц провадження 2/484/1265/13 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та стягнення моральної шкоди на а.с. 65, яка була оглянута в судовому засіданні, знаходиться заява ОСОБА_5, відповідно до якої він вказує, що зобовязання по сплаті ОСОБА_1 боргу в сумі 160 000грн. взяла на себе його колишня дружина ОСОБА_7, оскільки він поступився їй своєю часткою в майні у квартирі, розташованій по вул.. Грушевського, 34/25 в м.Первомайську Миколаївської області.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та позивач будь-яких інших договорів позики не укладали.

Таким чином, враховуючи вище викладене, те, що розписка по своїй суті є підтвердженням укладення договору позики та визначає його умови, суд вважає, що відповідачка, надавши позивачу 07.12.2009р. розписку, взяла на себе зобовязання з повернення боргу за договором позики від 10.03.2009р., отже фактично відбулося переведення боргу.

Згідно із ст.. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 624 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Таким чином, позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 150 000грн. обґрунтований та підлягає задоволенню.

Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача вказала, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки спірні правовідносини виникли на підставі договору позики від 10.03.2009р., в якому термін виконання зазначений 10.05.2009р. Таким чином, термін позовної давності з вимогами про повернення боргу сплинув 10.05.2012р., а позивач звернувся до суду лише у вересні 2014р.

Відповідно до ст.. 256, 257, 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідач та ОСОБА_5 звернулись до нього з пропозицією про те, що вони повертають йому борг в розмірі 150 000грн. з суми, яку вони отримують після продажу квартири№25 в будинку №34 в м.Первомайську Миколаївської області та поросили дати згоду на зняття з неї арешту. Після того, як ухвалою суду арешт з квартири був знятий, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 обіцяли добровільно погасити суму боргу. Затримку з виконанням зобовязання вони пояснювали відсутністю покупців на квартиру. Про, те що квартира була продана він дізнався лише у 2013р., коли отримав він державного виконавця постанову про закриття виконавчого провадження у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розписки, наданої ОСОБА_7 07.12.2009р., вона зобовязалась повернути борг позивачу до 12.09.2010р.

Однак, 10.12.2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 звернулись до суду із заявою про скасування запобіжного заходу на забезпечення позову, а саме - зняття арешту з квартири, розташованої по вул.. Грушевського, 34/25 в м.Первомайську Миколаївській області, в якій зазначали, що рішенням суду від 09 червня 2009 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики і судове рішення виконано у значній мірі, проте для повного його виконання заявникам необхідно провести перереєстрацію вказаної квартири (а. с. 155). Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.12.2009 року арешт, накладений на вказану квартиру скасований.

Вказані в ухвалі обставини в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційними та доказуванню не підлягають.

Вище викладене свідчить про те, що відповідачка, яка була присутньою в судовому засіданні, достовірно знала про наявність боргу ОСОБА_5 перед позивачем, визнала його та зобовязалась повернути борг після продажу квартири, тобто виконання цього зобовязання було повязане із настанням події.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За правилами частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З інформаційних довідок з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 156, 157) вбачається, що квартира АДРЕСА_2 12.08.2011р. була продана ОСОБА_15, а 27.03.2013р. ОСОБА_16.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області від 25 грудня 2013 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 150 000грн. повернуто стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а. с. 16).

Тобто, про продаж відповідачем квартири позивач дізнався лише у 2013р.

На підставі вище викладеного, суд вважає що строк позовної давності позивачем не пропущений, отже його порушене право підлягає захисту.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача збитки, повязані з неналежним виконанням умов договору позики в сумі 127 502 грн., зазначаючи, що такі збитки виникли через знецінення гривні шляхом перерахунку позики, яка була надана ним в національній валюті, відповідно до курсу іноземної валюти, та стягнення різниці внаслідок коливання іноземних валют. Однак стягнення таких збитків законом не передбачено, отже вимоги позивача в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

На підставі ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1500грн.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 209, 213, 214, 215, 216 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 150 000грн. 00 коп. в рахунок заборгованості за договором позики та 1500грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, всього 151 500 (сто пятдесят одну тисячу пятсот)грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: