УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», публічне акціонерне товариство «РайффайзенБанк Аваль», про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку у спільному майні та виділення його в натурі, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач після розірвання свого першого шлюбу з квітня 2006 року став проживати з нею однією сім'єю у належній їй квартирі, з цього часу вони мали сумісний сімейний бюджет та вели спільне господарство.

За час сумісного проживання за спільні кошти у 2007 році придбали транспортні засоби, які зареєстровані за відповідачем, а саме:

- 04 грудня 2007 року - автобус марки «IKARUS», д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 283 330,00 грн;

- 03 жовтня 2007 року - автобус марки «YOUYI», д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 431 254,00 грн;

- 26 вересня 2007 року - автобус марки «IKARUS-250», д.н.з. НОМЕР_3, вартістю 48 000,00 грн.

При цьому, автобус марки «IKARUS» НОМЕР_1, а також автобус марки «YOUYI», д.н.з. НОМЕР_2 придбавались, у тому числі, і за рахунок кредитних коштів отриманих відповідачем у різних банках, повернення яких здійснювалось за рахунок спільних коштів сімейного бюджету.

29 квітня 2010 року сторони зареєстрували шлюб. 08 червня 2011 року на ім'я позивача придбано легковий автомобіль «HyundaiАccent», д.н.з. НОМЕР_6, вартістю 81 749,00 грн, який залишився у її користуванні. Вказаний автомобіль було придбано за кредитні кошти, отримані нею за кредитним договором від 10 червня 2011 року, укладеним з ПАТ «Укрсоцбанк».

Позивач зазначала, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинено 12 серпня 2013 року, а шлюб розірвано у грудні 2013 року.

З урахуванням уточнень позивач просила встановити факт проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу в період з 04 квітня 2006 року по 29 квітня 2010 року, визнати зазначене вище майно спільною сумісною власністю сторін, провести поділ вказаного майна в натурі та виділити їй майно на загальну суму 413 079,00 грн, зокрема: автобус марки «IKARUS», д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 283 330,00 грн, автобус марки «IKARUS-250», д.н.з. НОМЕР_3, вартістю 48 000,00 грн, легковий автомобіль «Hyundai Аccent», д.н.з. НОМЕР_6, вартістю 81 749,00 грн, решту майна залишити у власності відповідача, стягнувши з нього на її користь 9 087,00 грн різниці у вартості майна.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності за кожним на 1/2 частку легкового автомобіля «Hyundai Аccent»,номер НОМЕР_6. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 07 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_6 право власності на легковий автомобіль «HyundaiАccent», д.н.з. НОМЕР_6, 2011 року випуску, вартістю 107 900,00 грн, який перебуває в заставі ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі договору застави, укладеного з ОСОБА_6 від 10 червня 2011 року. Залишено за ОСОБА_6 обов'язок виконати боргове зобов'язання за кредитним договором № 640АІ1, укладеним 10 червня 2011 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» на придбання вказаного транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 1/2 частку грошових коштів у сумі 40 217,00 грн, сплачених за легковий автомобіль «Hyundai Аccent», д.н.з. НОМЕР_6.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію її частки у вартості рухомого майна, що знаходиться у власності ОСОБА_7, а саме: автобуса марки «IKARUS», д.н.з. НОМЕР_1 та автобуса марки «YOUYI», д.н.з. НОМЕР_2 206 151,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанціїзалишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визнаючи за кожним із подружжя право власності на 1/2 частку легкового автомобіля «Hyundai Аccent»2011 року, д.н.з. НОМЕР_6, районний суд виходив з того, що даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку майна, суд першої інстанції виходив з недоведеності даних позовних вимог.

Змінюючи рішення районного суду, апеляційний суд виходив з того, що на користь позивача підлягає стягненню компенсація за кредитними договорами, виконання яких здійснювалось за рахунок сімейного бюджету.

Також, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню грошова компенсація за автомобіль «Hyundai Аccent»2011 року, д.н.з. НОМЕР_6, оскільки для його придбання було витрачено частину спільних грошових коштів подружжя, а також коштів отриманих в кредит.

Проте повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2010 року. Шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинено 12 серпня 2013 року, а шлюб розірвано у грудні 2013 року.

ОСОБА_7 займається підприємницькою діяльністю у сфері пасажирських перевезень. З 28 вересня 1998 року він зареєстрований як фізична особа-підприємець та має дозволи на право обслуговування пасажирів на автобусних маршрутах у міжобласному сполученні. Для здійснення підприємницької діяльності відповідач використовує належні йому на праві власності транспортні засоби (автобуси).

Згідно довідки УДАІ УМВС України в Миколаївській області від 12 жовтня 2013 року за ним на праві власності зареєстровано 6 автобусів, які придбані протягом 1992-2007 років для здійснення підприємницької діяльності.

03 жовтня 2007 року між ОСОБА_7, як фізичною особою-підприємцем, з одного боку, та ВАТ « Райффайзен Банк Аваль», з другого боку, було укладено кредитний договір № 012/01-04/07-559.

За п.п. 1.1-1.2 вказаного договору, кредитор відкриває позичальнику не відновлювану кредитну лінію в сумі 355 075,00 грн, з яких 285 000,00 грн для придбання пасажирського автобусу марки «YOUYI».

04 грудня 2007 року між ОСОБА_7 та ВАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № SMЕ 0006301, цільовим призначенням якого є придбання автотранспорту для подальшого використання в підприємницькій діяльності на суму 176 800,00 грн.

За договором застави від 04 грудня 2007 року № SME006301/1, автобус-D марки «IKARUS» модель 260 НОМЕР_1, вартістю 176 800,00 грн було передано банку у заставу.

Поручителем за даним договором виступила ОСОБА_6, яка зареєстрована в АДРЕСА_1, та мешкає в АДРЕСА_2.

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, та даних Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автомобільних засобів, з обслуговування УДАІ УМВС України в Миколаївській області, за ОСОБА_7 зареєстрований також автобус-D марки «IKARUS» модель 250 д.н.з. НОМЕР_3 від 26 вересня 2007 року.

10 червня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 640 АІ 1, згідно якого кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 85 920,00 грн для придбання автомобіля марки «Hyundai Аccent».

За договором від 10 червня 2011 року, даний автомобіль передано у заставу банку.

За період з 01 травня 2010 року по 12 серпня 2013 року по зобов'язанням за кредитним договором № 012/01-04/07-559 укладеним між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» сплачено 128 344,49 грн - по тілу кредиту та 102 972,51 грн - на погашення відсотків, а всього 231 317,00 грн. Вказане кредитне зобов'язання на момент розгляду судами справи не виконано.

За період з 01 травня 2010 року по 12 серпня 2013 року по зобов'язанням за кредитним договором № SMЕ 0006301 укладеним між ОСОБА_7 та ВАТ «Альфа-Банк» сплачено на його погашення 180 986,44 грн. Вказане кредитне зобов'язання виконано в період шлюбу.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Суди попередніх інстанцій інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України в повній мірі не з'ясували фактичних обставини справи з урахуванням зібраних доказів, а саме не з'ясували вартість спірного майна на час розгляду справи, не звернули уваги на доводи ОСОБА_7, що транспортні засоби «IKARUS», д.н.з. НОМЕР_1 та «YOUYI», д.н.з. НОМЕР_2, були зареєстровані на праві власності за відповідачем до укладання між сторонами шлюбу і, що він, зареєстрований як фізична особа-підприємець, здійснювавпогашення заборгованості за кредитами на придбання зазначених автобусів за рахунок доходів, одержаних від підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Допущені судами неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, судові рішення судів попередніх інстанцій на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 07 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук