Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року Галицький районний суд міста Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

при секретарі Підлужному Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб Франківського відділу державної виконавчої служи Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на квартиру, припинення права власності, вилучення реєстраційного запису, проведення реєстрації права власності , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив у ході розгляду справи, просив витребувати з чужого незаконного володіння, а саме від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та скасувати реєстраційний запис щодо права власності ОСОБА_2 на вказану квартиру в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, покликаючись на те, що 17 квітня 2013 року ПП "ОСОБА_4. В.Ш." було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме двохкімнатної квартири №4, загальною площею 65,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 8, яка належала йому на праві приватної власності. Переможцем прилюдних торгів було визнано ОСОБА_3. Вважаючи, що прилюдні торги з продажу квартири відбулися з порушенням чинного законодавства, позивач звернувся до суду з вимогою визнати недійсними прилюдні торги від 17.04.2013 р. За наслідками судового розгляду Апеляційним судом Львівської області 25 березня 2015 року було прийняте рішення про визнання недійсними прилюдних торгів проведених ПП "ОСОБА_4 - В.Ш." 17 квітня 2013 року з реалізації арештованого (нерухомого) майна - квартири АДРЕСА_1. Проте ОСОБА_3 відчужила спірний об'єкт нерухомості відповідачу ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 23.12.2014 року. Вказані обставини свідчать про те, що спірний об'єкт нерухомості вибув із його володіння, як законного власника цього майна, а також те, що ОСОБА_3 не мала жодного права продавати спірний об'єкт нерухомості. Між позивачем та відповідачем жодних правочинів не укладалось, між ними немає жодних договірних відносин тому спірний об'єкт нерухомості підлягає витребуванню від відповідача на підставі ст. 388 ЦК України. При цьому зазначає, що оскільки прилюдні торги, на котрих була продана належна йому квартири АДРЕСА_1, були визнані судом недійсними, вказана квартира вибула з володіння його як власника не з його волі. Просить: витребувати з чужого незаконного володіння, а саме від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1; припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 у звязку з переходом права власності до ОСОБА_1; вилучити реєстраційний запис щодо права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1; провести реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 відповідним органом державної реєстраційної служби.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили. Зазначили, що 23.12.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, згідно із п. 6 котрого зазначена квартира під забороною (арештом) та заставою (в тому числі податковою) не перебувала, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не була передана, судового спору щодо квартири, а також прав у третіх осіб (право наймача, право застави, право довічного користування, сервітутів, тощо), як у межах так і за межами України не було. ОСОБА_2 не було відомо про розгляд Галицьким районним судом м. Львова та Апеляційним судом Львівської області цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів, зобовязання до вчинення дій, виселення та вселення та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право на користування житлом та зняття з реєстрації; його ніхто не викликав до суду та не повідомляв про час і місце розгляду справи. Відтак, ОСОБА_2 являється добросовісним набувачем щодо придбаного ним нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1. Прилюдні торги з продажу вказаної двохкімнатної квартири загальною площею 65,7 кв.м., переможцем котрих було визначено ОСОБА_6, якій на підставі протоколу №1413065-9/1 про проведення ПП «ОСОБА_4 - В.Ш.» прилюдних торгів було видано свідоцтво про придбання нею спірної квартири (предмета прилюдних торгів), - проводились на виконання рішення Франківського районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 313 311 грн. 27 коп. Окрім того, ОСОБА_1 є майновим поручителем ОСОБА_7: розмір основного зобовязання 340 000 дол. США; іпотекодержатель ПАТ «Дельтабанк»; обєкт обтяження - квартира АДРЕСА_1. Згідно протоколу №1413065-9 про проведення ПП «ОСОБА_4 - В.Ш.» прилюдних торгів, переможцем торгів було визнано учасника, який запропонував найвищу ціну лоту 350 000 грн., - ОСОБА_8, що в даному судовому спорі здійснює представництво інтересів ОСОБА_1 на підставі довіреності. У зазначених прилюдних торгах також взяв участь як уповноважена особа Дороша ОСОБА_9 ОСОБА_10, котрий, як про те вбачається із рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 вересня 2013 року у цивільній справі №461/8109/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виселення, - здійснював представництво інтересів ОСОБА_1 Окрім того, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 липня 2015 року у цивільній справі №461/5920/15-ц частково задоволено позов ОСОБА_11 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 суму боргу за договором позики від 01.03.2013 року (укладеним за півтора місяці до зазначених прилюдних торгів 17.04.2013 р.) у розмірі 1 900 000 гривень 00 коп. Таким чином, ОСОБА_1 свідомо й добровільно піддавав ризику квартиру АДРЕСА_1 передаючи її під заставу банкам. А відтак, з огляду на наведене, вбачається наявність волі у діях ОСОБА_1 як власника квартири на передачу цього майна. Тому, квартира АДРЕСА_1 вибула з володіння позивача із його волі та була продана в порядку виконання судового рішення. Зазначене в силу п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 388 ЦК України виключає можливість витребування спірної квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_2 як її добросовісного набувача. Більше того, згідно розяснень, наданих у п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені. Відтак, просять у задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю й необґрунтованістю позовних вимог.

Третя особа та представник третьої особи ОСОБА_12 в судове засідання не з'явилися, належно були повідомлені про час та місце слухання справи. Подали до суду письмові пояснення та заперечення. Представник третьої особи вважає, що вибраний позивачем спосіб захисту не підлягає захисту, тому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.03.2015 року акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 07.05.2013 року скасованим не був. Позивач не врахував, що у даному випадку згідно з актом прилюдних торгів продавцем спірного майна є ВДВС, покупцем третя особа, яка набула право власності на спірне майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Наслідком задоволення позовних вимог про визнання прилюдних торгів недійсними не є поновленням права власності боржника на майно, що було предметом продажу, а повернення його до ВДВС, у якого настає обовязок з проведення відчуження такого майна відповідно до вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступних підстав.

Судом установлено, що 17 квітня 2013 року в межах виконавчого провадження Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції з виконання виконавчого листа №2-501/11 від 10 червня 2011 року, виданого Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 313 311 грн. 27 коп. відбулись прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - двохкімнатної квартири загальною площею 65,7 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 8/4, яка належала на праві власності ОСОБА_1

За результатами прилюдних торгів, що відбулися 17 квітня 2013 року ПП «ОСОБА_4Ш.» складено два протоколи - протокол №1413065 та №1413065-9/1. Згідно протоколу №1413065-9 про проведення ПП «ОСОБА_4 - В.Ш.» прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, в торгах взяло участь п'ять осіб, переможцем торгів визначено учасника, який запропонував найвищу ціну лоту 350 тис. грн. ОСОБА_8 Указаний протокол не був підписаний переможцем торгів - ОСОБА_8, оскільки він відмовився від його підписання. Згідно протоколу №1413065-9/1 від 17 квітня 2013 року про проведення ПП «ОСОБА_4 - В.Ш.» прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, у торгах взяло участь п'ять осіб, переможцем торгів визначено учасника, який запропонував найвищу ціну лоту 241 тис. грн. ОСОБА_6 На підставі вказаного протоколу було видано свідоцтво про придбання ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №5800, ОСОБА_3 (колишнє прізвище - ОСОБА_6) ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_2 І. у місті Львові.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2015 року у справі №461/12266/13 провадження №22-ц/783/2367/15, котре залишено без змін ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2015 року у справі №6-12449ск15, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2014 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсними прилюдні торги, проведені ПП «Нива-В.Ш.» 17 квітня 2013 року з реалізації двохкімнатної квартири загальною площею 65,7 кв. м за адресою: м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 8/4, яка належить на праві власності ОСОБА_1, які оформлені протоколом №1413065-9/1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), відповідно до якого переможцем торгів визначено учасника торгів ОСОБА_6. Визнано недійсним свідоцтво №345, видане 17.04.2013 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_14 на ім'я ОСОБА_6 про придбання з прилюдних торгів арештованого майна (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_2 І. у місті Львові. Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 І. у місті Львові (індексний номер 3582666 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2 І. у місті Львові. В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Із мотивувальної частини зазначеного рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що прилюдні торги з реалізації арештованого майна - двохкімнатної квартири загальною площею 65,7 кв. м за адресою: м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 8/4, які оформлені протоколом №1413065-9/1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), відповідно до якого переможцем торгів визначено учасника торгів ОСОБА_6, - були визнані недійсними із підстав недотримання вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за №745/4038 (далі - Тимчасове положення), яким визначено загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів.

Таким чином, вищезазначені прилюдні торги були оспорені та визнані недійсними у випадку порушення встановленого порядку реалізації майна на прилюдних торгах, а не у випадку скасування рішення суду, на підставі якого проведено стягнення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 62 вказаного Закону реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного у ч. 8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. У разі відчуження майна за відплатним договором відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (п.п. 1-3 зазначеної статті). Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У даному випадку згідно з актом прилюдних торгів продавцем спірного майна є Франківський ВДВС Львівського МУЮ, покупцем третя особа, яка набула право власності на спірне майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Наслідком задоволення позовних вимог про визнання прилюдних торгів недійсними не є поновленням права власності боржника на майно, що було предметом продажу, а повернення його до ВДВС, у якого настає обов'язок з проведення відчуження такого майна відповідно до вимог чинного законодавства. Адже, як розяснено у п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені. При цьому, внаслідок відступлення від встановленого законом порядку проведення торгів права та законні інтереси ОСОБА_1 не були порушені, а відтак, обґрунтовані такими обставинами його позовні вимоги про витребування проданого на торгах майна задоволенню не підлягають.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не знав і не міг знати про відсутність у продавця (ОСОБА_3О.) прав на відчуження спірної квартири, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для зясування правомочностей продавця на відчуження майна, не усвідомлював і не бажав, не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. На момент вчинення правочину з набуття відповідачем квартири право власності на неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване за відчужувачем, у вказаному реєстрі були відсутні будь-які записи про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Таким чином, правочин, за яким відповідач набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він учинений при відсутності у продавця права на відчуження. А відтак, згідно з розясненнями, наданими у п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідач ОСОБА_2 визнається добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_2 І. у місті Львові.

Порядок реалізації майна, на яке звернено стягнення, частково врегульовано Законом України від 21 квітня 1999 р. №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV) та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 р. №74/5 (далі - Інструкція №74/5), якими встановлені умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Нормативними правовими актами, які безпосередньо регулюють ці питання, є: - Положення про порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з реалізації заставленого майна, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 1997 р. №1448 (далі - Положення); - Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 р. №68/5 (Тимчасове положення); - Порядок реалізації арештованого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 р. №42/5 (далі - Порядок).

Відповідно до Тимчасового положення та Порядку, прилюдні торги (аукціон) - це продаж майна, за результатами якого власником майна, на яке згідно із законодавством звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації, стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (відповідно, пункти 1.1, 2.2 і пункти 2.1, 2.3). Отже, прилюдні торги є процедурою (дією), яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, а саме припинення у однієї особи права власності на певне майно та. відповідно, виникнення такого права у іншої особи. Проведенню прилюдних торгів (аукціону) передує спеціально визначена процедура підготовки: опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про майно, що підлягає реалізації; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу (заставодержателю) та боржнику (заставодавцю) про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну (початкову вартість) реалізації майна або надання можливості попередньо ознайомитися з аукціонним майном усім фізичним і юридичним особам, які бажають брати участь в аукціоні (розділ 3 Тимчасового положення; пункти 4, 5 Положення; пункти 3.6,3.7 Порядку).

Відносини, які виникають з приводу придбання майна на аукціоні (з прилюдних торгів), є договірними відносинами з купівлі-продажу з певною специфікою, визначеною законом. При цьому, право продажу товару належить не власникові, а іншій, встановленій законом, особі з метою захисту як приватних, так і публічних інтересів, тобто інтересів держави у здійсненні, дотриманні й контролюванні процесу реалізації майна боржника на законних підставах в результаті звернення стягнення на його майно. Вже сам акт арешту означає виключення волі власника із визначення долі майна, відповідно, втрачає юридичне значення той факт, чи сам боржник передав майно для реалізації чи воно було примусово вилучене.

Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Результат тлумачення змісту статей 387, 388 ЦК в системному звязку зі статтями 16, 396 свідчить про те, що віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об'єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Разом із тим, у відносинах віндикації закон допускає певне обмеження права власника майна на його витребування, кореспондуючи це право додатковому захисту прав деяких набувачів майна шляхом нормативного закріплення таких понять, як добросовісність/недобросовісність незаконного набуття майна.

Згідно ст. 388 ч.1 п.3 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування віз добросовісного набувача. ОСОБА_12 час розгляду вимог про витребування майна у його набувача мають бути враховані всі умови, передбачені ст. 388 ЦК (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 6 грудня 2010 р. у справі №3-13гс10).

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК витребування власником майна від добросовісного набувача можливе, якщо буде встановлено, що власник не мав свідомо поставленої мети передати своє майно у власність (володіння) іншій особі чи невизначеному колу осіб, не вживав будь-яких дій чи заходів із цією метою, утратив майно внаслідок учинення іншими особами дій, спрямованих на відчуження майна, без погодження з ним, власником, чи особою, якій він передав майно у володіння. Оцінюючи зібрані докази в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність зазначених обставин та неможливість у звязку з цим витребування майна від добросовісного набувача.

Не може бути витребуване від добросовісного набувача майно, якщо воно було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень (ч. 2 ст. 388 ЦК).

При цьому, у разі, якщо проведені на виконання судового рішення прилюдні торги з реалізації майна визнано судом такими, що проведені з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, то особа, яка придбала це майно, не є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребувано відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 3 жовтня 2011 р. у справа №3-98гс11). Проте такою особою, що придбала майно на прилюдних торгах, є третя особа ОСОБА_3, а не відповідач ОСОБА_2 Тому суд не приймає до уваги доводів позивача із покликанням на правову позицію, викладену в ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року з огляду на нетотожність предмету спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин, а також неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Позов про витребуванні майна від особи (у даному випадку - третьої особи), у незаконному володінні якої це майно перебувало, але у якої воно на момент розгляду справи в суді відсутнє, не підлягає задоволенню, що не виключає можливості стягнення з цієї особи відшкодування завданих збитків, якщо про це заявлено вимогу, із застосуванням зобовязально-правових способів захисту права власності відповідно до положення глави 83 ЦК.

Таким чином, вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, що квартира АДРЕСА_1 вибула з володіння позивача ОСОБА_1 не поза його волею, була продана в порядку виконання судового рішення.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає в безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. При цьому, володіння - це фактичне панування особи над обєктом права власності, перебування обєкта права власності у сфері управління певної особи, можливість вирішувати фактичну долю речі. Правомочність користування забезпечує власнику можливість безпосередньо використовувати властивості обєкта права власності для задоволення будь-яких потреб. Розпорядження як складова комплексу правомочностей надає власнику право визначати юридичну долю обєкта права власності. З огляду на арешт нерухомого майна (предмета іпотеки) позивач ОСОБА_1 як власник майна не міг використовувати всі три (увесь комплекс) правомочності, варіюючи їх співвідношення залежно від своєї мети, і мати самостійне, субєктивне право вирішувати питання про те, чи використовувати якусь із правомочностей, чи утриматися від її використання. У звязку з наведеним, у суду відсутні підстави поновлення усього комплексу правомочностей власника за позивачем як боржником, особою, що втратила можливість вирішувати фактичну долю майна, на майно, що було предметом продажу (реалізації арештованого майна) на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості.

Таким чином, зясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам та поясненням сторін у їх сукупності, суд приходить до переконання про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, тому підстав для задоволення позову не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 58, 59, 60, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 215, 216, 316-319, 321, 328, 330, 386, 387, 388 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб - Франківського відділу державної виконавчої служи Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на квартиру, припинення права власності, вилучення реєстраційного запису, проведення реєстрації права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.Р.Волоско.