Справа № 444/1559/15-ц
Провадження № 2/444/784/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.,

при секретарі Петришин М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями. Свої позовні вимоги мотивує тим, що є власником квартири АДРЕСА_1. Квартира позивача розташована на третьому поверсі п'ятиповерхового будинку і була набута нею в результаті проведеного обміну житлом в 1996 році. Попередні власники вказаної квартири користувались допоміжними приміщеннями у вказаному будинку, а саме: підвалом № 30. Вказує, що набувши права власності на квартиру в результаті приватизації ОСОБА_1 набула права власності на допоміжні приміщення, а саме на підвал № 30, яким до того користувалась родина ОСОБА_5, з якою було проведено обмін. Па даний час вказаним приміщенням підвалу користуються зять ОСОБА_5II. - ОСОБА_2, її дочка - ОСОБА_3 та їх внук ОСОБА_4. Вважає, що родина Магац, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинять перешкоди у використанні нею приміщення підвалу № 30, що розташований у будинку № 25 по вул. Шевченка 30 в м. Дубляии. Просить позов задоволити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання, не з»явилась, у зв»язку із станом здоров»я.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо позову заперечили, вважають позовні вимоги позивача необгрунотованими, просять в позові відмовити, оскільки на час обміну квартирами дані квартри були не приватизовані, в подальшому більше дев"ятнядцяти років ніхто не ставив вимоги про повернення чи передачі підвалу. Власник підвалу - міська рада також не вимагає поверненення чи звільнення підвального приміщення.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з»сувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов висновку що у позові ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

Квартира позивача розташована на третьому поверсі п'ятиповерхового будинку і була набута нею в результаті проведеного обміну житлом в 1996 році.

Відповідно до копії витягу із протоколу № 14 спільного засіданння адміністрації і профкому Львівського деравного сільськогосподарського інституту від 09.07.1996 року, гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 надано згоду на обмін житлом. ОСОБА_5 надано її сім"ї кімнату № 222 в гуртожитку № 8, яка була виділена сім"ї ОСОБА_1 ОСОБА_1, надано квартиру АДРЕСА_2 в якій проживала сім"я ОСОБА_5

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцем майна гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлої 01 липня 2014 року є її дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з ? частини квартири АДРЕСА_3, яка в цілому складається з трьох кімнат житловою площею 43,7 кв. м., кухні, загальною площею 70,3 кв. м.

Наполягаючи на усуненні перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями, а саме підвалом, позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на ч. 2 ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду, який був прийнятий 19.06.1992 року, яким встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов"язані брати участь у загальних витратах, пов"язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Позивач також посилається на рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), де зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.200 № 507, багатоквартирний будинок - це житловий будинок з трьома та більше квартирами (будинки багатоквартирні масової забудови,будинки багатоквартирні підвищеної комфортності,будинки житлові готельного типу).

Таким чином, судом встановлено, що посилання позивача на вказані норми законодавства, як на підстави виникнення права власності є безпідставними, оскільки вони встановлюють спільну власність громадян лише у випадку:

- приватизації квартир у багатоквартирних будинках;

- приватизацію приміщень, які відносяться до допоміжних приміщень даного будинку.

З матеріалів справи вбачається, що будинок в якому позивач володіє житловою квартирою на праві власності є п»ятиповерховим будинком.

За таких обставин, норми ч. 2 ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду та рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року, які встановлюють підстави виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків не встановлюють право власності в момент приватизації на допоміжні приміщення в п»ятиповерховому будинку, яким є будинок № 30 по вул. Шевченка 25, в м. Дубляни.

Крім цього, відповідно до довідки від 12.11.2015 року, виданої начальником комунального господарства м. Дубляни, підвальне приміщення розміром 2 кв. м., яким користується сім'я ОСОБА_2 з 1988 р. не входить у житловий фонд будинку по вул. Шевченка 25, а являється технічним приміщенням і власністю комунального господарства м. Дубляни (яке не приватизовується, а лише надається у користування зі згодою сторін). Дана площа була надана у користування сім'ї Магац, ще за життя ОСОБА_5 (інваліда 1-ої групи, матері ОСОБА_3 - дружині ОСОБА_2І.) зі згоди ЖЕКУ м. Дубляни у 1976 році. Так, як у 1994 р був здійснений обмін однокімнатної комунальної квартири громадянки ОСОБА_1 (вул. Зелена, 3), на однокімнатну квартиру (вул. Шевченка 25 - громадянки ОСОБА_5П.), у будинку № 3 по вулиці Зеленій, де проживає сім'я ОСОБА_3, відсутні підвальні приміщення. Тому, зі згоди тодішнього ЖЕКУ користування даним приміщенням сім'ї Магац було пролонговано. Претензії, що до користування даним приміщенням громадянами: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відсутні.

У відповідності до ст. 1 З.У. «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку», допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибулі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Таким чином, закон встановив критерій віднесення приміщень до допоміжних, а саме: призначення приміщень для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку; а також встановив перелік приміщень, які можуть відноситись до допоміжних.

Визначальним для віднесення приміщень до допоміжних є відповідність приміщення критерію встановленому законом (тобто цільове призначення цих приміщень забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку), а не включення таких приміщень до переліку, оскільки останній є орієнтовним, тому що в ньому зазначені такі приміщення, які не в будь якому випадку є допоміжними приміщеннями будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди ( ст. 386 ЦК України).

Тобто, власник майна повинен довести факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядженням майном та факт вчинення відповідачами протиправних дій чи можливість їх вчинення, однак позивач не надала до суду жодних доказів, що відповідачі здійснюють перешкоди в користуванні підвальним приміщенням та доказів щодо неправомірних дій відповідачів чи дій які можуть порушити її права власника та право користування підвальним приміщенням, та в результаті яких їй завдано будь - яку шкоду.

Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підтверджений належними та допустимими доказами, тому відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення його вимог, а в даному випадку в позові відмовлено, тому стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 10,11,57,60,88,208,209 ч.3,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями підвалу № 30 у будинку № 25 по вул. Шевченка у м. Дубляни Жовківського району Львівської області - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Мікула В. Є.

Оригінал.Виготовлений в єдиному примірнику в нарадчій кімнаті.