АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.

секретар: Лук»янишина М.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Киселицької сільської ради Путильського району Чернівецької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, третя особа - відділ Держземагенства у Путильському районі Чернівецької області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п»ять років, визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним Державних актів на право приватної власності на землю, визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 24 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Киселицької сільської ради Путильського району Чернівецької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, третя особа - відділ Держземагенства у Путильському районі Чернівецької області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п»ять років, визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним рішення про передачу у власність земельної ділянки, визнання недійсним Державних актів на право приватної власності на землю, про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його дід ОСОБА_8. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок загальною площею 63,30 кв.м., інвентарною вартістю 22764 грн., що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 0,6000га., з яких 0,2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, і 0,3500га. для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого ОСОБА_8 є його діти: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є відповідачами по справі. Проте на момент смерті ОСОБА_8 ніхто із ним не проживав та ніхто із них не прийняв спадщину.

Посилався на те, що він проживав разом із дідом однією сім»єю з 2001 року і до дня смерті діда, та продовжує проживати в спадковому будинку на даний час.

На момент смерті діда йому було 14 років, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

В нотаріальному порядку оформити право власності в порядку спадкування він не може, оскільки у діда не було правовстановлюючих документів на будинок.

Просив встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_8 однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини та визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_8, а саме на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1.

В травні 2014 року позивач збільшив позовні вимоги.

Посилався на те, що для будівництва спірного житлового будинку його дідові виконавчий комітет Путильської районної ради народних депутатів виніс рішення №107/7 від 12 липня 1989 року про виділення земельної ділянки площею 0,08 га для будівництва житлового будинку та дачу дозволу на будівництво житлового будинку. На підставі цього рішення ОСОБА_8 виготовив будівельний паспорт на будівництво житлового будинку.

20 лютого 2002 року виконавчий комітет Киселицької сільської ради Путильського району рішенням №12/2 передав безоплатно в приватну власність ОСОБА_8 земельну ділянку розміром 0,60 га, що розташована в АДРЕСА_1 біля житлового будинку; з них 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства.

З Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 29 грудня 2002 року вбачається, що ОСОБА_8 передана земельна ділянка площею 0,52 га в межах згідно з планом на підставі рішення V сесії XXIV скликання Киселицької сільської ради від 29 грудня 2002 року №36/24-12. Проте вказане в Державному акті на право власності на землю рішення сесії сільської ради не існує. В рішенні сесії сільської ради від 29 грудня 2002 року, наданому суду та державному акті на землю містяться розбіжності щодо площ земельної ділянки, її конфігурації та цільового призначення.

Крім цього, Державний акт на право власності на землю виданий в той же день, що і рішення сесії сільської ради, що є неможливим.

Після смерті ОСОБА_8 відповідачка ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 2 серпня 2007 року на вказану земельну ділянку, а 03.07.2008 року отримала Державний акт на право власності на землю.

Оскільки рішення сесії сільської ради 29 грудня 2002 року про передачу ОСОБА_8 земельної ділянки не виносилось, то просив визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 29 грудня 2002 року, виданий на підставі рішення V сесії XXIV скликання Киселицької сільської ради від 29 грудня 2002 року №36/24-12 на ім.»я ОСОБА_8, на земельну ділянку площею 0,52 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №210; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 2 серпня 2007 року, виданого Путильською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 932 на ім.»я спадкоємця ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,52 га, розташованої на території Киселицької сільської ради Путильського району Чернівецької області, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що належала померлому ОСОБА_8; визнати недійсним Державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 03.07.2008 року, виданий ОСОБА_2

Оскільки не скасовано рішення Киселицької сільської ради №12/2 від 20 лютого 2002 року про виділення ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,6000 га, з яких 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,3500 га для ведення особистого селянського господарства, то просив визнати за ним право на спадкування вказаної земельної ділянки.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 24 жовтня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім»єю, суд першої інстанції правильно виходив із того, що в період часу з 2001 року по 2007 рік позивач був неповнолітнім та проживав разом із своїми батьками за адресою: АДРЕСА_2, а свого діда, який проживав по сусідству, відвідував з метою надання йому допомоги.

Такий висновок суду підтверджується дослідженими в судовому засіданнями письмовими доказами, зокрема, довідкою управління праці та соціального захисту населення Путильської РДА про отримання матір»ю позивача державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім»ї (а.с. 94), паспортом позивача, в якому місце реєстрації зазначено АДРЕСА_2, довідкою виконкому Киселицької сільської ради №1015 від 15.04.2014 року про склад сім»ї ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с.91).

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та спростовуються вищенаведеними доказами.

Як вбачається з тексту позовної заяви, що позивач, пред»являючи позов про визнання права власності в порядку спадкування, посилався на те, що він є онуком померлого і має право на спадкування та посилався на ст..1264 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання права власності в порядку спадкування, у порушення статей 213, 214 ЦПК України не з»ясував коло осіб, які мають право на спадщину, не встановив хто із спадкоємців фактично прийняв спадщину та не визначився із чергою спадкування за законом, чи є умови та підстави, передбачені вказаними нормами спадкового права для одержання права на спадкування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 є онуком померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_4, з якого вбачається, що його батьком є ОСОБА_5 та копією свідоцтва про народження ОСОБА_5, з якого вбачається, що його батьком був ОСОБА_8 (а.с.21, 23). Крім цього, цю обставину сторони не заперечували.

З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.38).

Після його смерті залишилось спадкове майно, що складається із житлового будинку загальною площею 63,30 кв.м., інвентарною вартістю 22764 грн., що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,5200га. із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, і для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в АДРЕСА_1.

Із спадкової справи вбачається, що при житті, а саме 26 березня 2002 року, ОСОБА_8 залишив заповіт на все своє майно на сина ОСОБА_5 (а.с.30).

7 листопада 2003 року ОСОБА_8 залишив заповіт на ім.»я відповідачки ОСОБА_2, відповідно до якого їй заповідав земельну ділянку в розмірі 0,52 га згідно Державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_1 (а.с.40).

Як вбачається із спадкової справи, що ОСОБА_5 не скористався своїм правом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Крім нього, спадкоємцями за законом першої черги є ще діти спадкодавця - відповідачі по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Вони також спадщину у встановлений законом строк не прийняли.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є онуком спадкодавця.

У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Як встановлено судом діти спадкодавця - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 після смерті батька спадщину не прийняли, оскільки до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини не подавали і зі спадкодавцем на час прийняття спадщини не проживали.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1265 ЦК України в п»яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права на спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Таким чином, виходячи з вимог ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п»яту чергу закликаються до спадкування усі родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення, куди підпадають і онуки спадкодавця, оскільки є родичами другого ступеня споріднення. Обмежень та виключень щодо ознак спадкоємців ст. 1265 ЦК України не містить.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року. На час смерті діда йому було 13 років.

Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_4 є спадкоємцем п»ятої черги після смерті свого діда ОСОБА_8 і він вважається таким, що прийняв спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Путильської районної ради народних депутатів №107/7 від 12 липня 1989 року дозволено ОСОБА_8 будівництво індивідуального житлового будинку на виділеній в користування колгоспом «Дружба» земельній ділянці розміром 0,08 га (а.с.106).

У відповідності до цього рішення виконкому районної Ради народних депутатів ОСОБА_8 був виданий паспорт на будівництво (а.с.6.7).

У вересні 2007 року Путильським бюро технічної інвентаризації була виготовлена інвентаризаційна справа, з якої вбачається, що ОСОБА_8 належить житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 63,30 кв.м., в т.ч. житлова 37,40 кв.м.. допоміжна (підсобна) 25,90 кв.м. (а.с.8-12).

З довідки виконавчого комітету Киселицької сільської ради Путильського району Чернівецької області №2405 від 10.12.2007 року вбачається, що за ОСОБА_8 рахувався житловий будинок та господарські будівлі, розташовані в АДРЕСА_1 (а.с.13).

Рішенням виконавчого комітету Киселицької сільської ради народних депутатів Путильського району Чернівецької області №12/2 від 20 лютого 2002 року передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_8 земельну ділянку в розмірі 0,60 га, яка розташована в АДРЕСА_1 біля власного житлового будинку, з них 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.18).

Разом з тим встановлено, що на спірний житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1994-1995 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56.

Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діяло на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю.

Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суду слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР».

Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає за можливе визнати за спадкоємцем п»ятої черги за законом ОСОБА_4 право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування майна ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_8, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого ОСОБА_2, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив із того, що ці вимоги є похідними від вимоги про встановлення факту проживання однією сім»єю із спадкодавцем не менш як п»ять років, а тому в їх задоволенні слід також відмовити.

Проте такий висновок суду є помилковим.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Киселицької сільської ради народних депутатів Путильського району Чернівецької області №12/2 від 20 лютого 2002 року передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_8 земельну ділянку в розмірі 0,60 га, яка розташована в АДРЕСА_1 біля власного житлового будинку, з них 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.18).

Рішенням V сесії XXIV скликання Киселицької сільської ради від 29 грудня 2002 року №36/24-12 затверджено технічну документацію по виготовленню державних актів на право приватної власності на землю, зокрема, ОСОБА_8 передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,52 га, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,27 га для особистого селянського господарства (а.с.145).

Відповідно до Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого на ім.»я ОСОБА_8, він є власником земельної ділянки площею 0,52 га в межах згідно з планом, розташованої на території Киселицької сільської ради. Державний акт виданий на підставі рішення V сесії XXIV скликання Киселицької сільської ради від 29 грудня 2002 року №36/24-12 (а.с.41).

В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що Державний акт на право власності на землю виданий на підставі рішення V сесії XXIV скликання Киселицької сільської ради від 29 грудня 2002 року №36/24-12. Державний акт та рішення сесії сільської ради датовані одним і тим же числом - 29 грудня 2002 року, що є неможливим. Крім цього, в рішенні сесії сільської ради та державному акті на землю містяться розбіжності щодо площ земельної ділянки, конфігурації та цільового призначення. А тому просив визнати недійсним Державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого на ім.»я ОСОБА_8

Колегія суддів вважає, що в задоволенні даної вимоги слід відмовити, оскільки матеріали справи містять рішення V сесії XXIV скликання Киселицької сільської ради від 29 грудня 2002 року №36/24-12, яке стало підставою для отримання ОСОБА_8 державного акту на землю. Що стосується дати Державного акту на землю, то з копій, що знаходяться в матеріалах справи не вбачається взагалі дата видачі Державного акту на землю.

Що стосується різниці в цільовому призначенні земельних ділянок, оскільки в одному випадку зазначається цільове призначення « для ведення особистого підсобного господарства», а в іншому випадку - «для ведення особистого селянського господарства». То відповідно до роз»яснень Державного комітету по земельних ресурсах поняття «особисте підсобне господарство» (ст..56 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року) та «особисте селянське господарство» (ст..33 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року) за змістом тотожні.

Крім цього, ОСОБА_8 при житті погоджувався з вказаним Державним актом на землю, його не оспорював. А тому законні права та інтереси спадкоємця видачею ОСОБА_8 при житті Державного акту на право власності на землю, не порушуються.

З матеріалів справи вбачається, що 7 листопада 2003 року ОСОБА_8 залишив заповіт на ім.»я ОСОБА_2, відповідно до якого на випадок своєї смерті він заповідав останній земельну ділянку в розмірі 0,52 га згідно Державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_1 (а.с.40).

Спадкоємиця за заповітом ОСОБА_2 в межах шестимісячного строку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.36).

22 серпня 2007 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану вище земельну ділянку (а.с.48).

03 липня 2008 року ОСОБА_2 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, з якого вбачається, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0800 га у межах згідно з планом, розташованої по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.84).

Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до правил ч. 2 та ч. З ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило ст. 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди, до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. У разі коли спадкодавець заповів всю земельну ділянку або її частину іншим особам, які не успадковували нерухоме майно, то спадкоємці мають право на земельну ділянку, на якій розміщено нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, незалежно від змісту заповіту.

Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року №997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 18-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розмір земельної ділянки, необхідний для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

З висновку судової земельно-технічної експертизи №222 від 21 квітня 2015 року вбачається, що розмір земельної ділянки, який необхідний для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і будівель, розташованих по АДРЕСА_1 становить 0,0800 га.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_4 в частині визнання за ним права власності на спадкове майно, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання недійсним Державного акту на право власності на землю, виданого ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в цій частині - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 24 жовтня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини залишити без змін.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 24 жовтня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за ним права власності в порядку спадкування, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_8, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого ОСОБА_2, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на земельну ділянку скасувати.

Позов в цій частині задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування майна ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 2 серпня 2007 року, виданого Путильською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 932 на ім.»я спадкоємця ОСОБА_2 в частині визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0800 га, яка необхідна для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і будівель та розташована по АДРЕСА_1.

Визнати недійсним Державний акт серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_2 03.07.2008 року, на право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га, призначену для обслуговування житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку, яка необхідна для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і будівель, розташованих по АДРЕСА_1 в розмірі 0,080 га.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Киселицької сільської ради Путильського району Чернівецької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, третя особа - відділ Держземагенства у Путильському районі Чернівецької області про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_8, відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу його в законну силу.

Головуючий: підпис

Судді: підписи