№ 243/8989/15-ц
№2/243/4686/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі :

головуючого - судді Руденко Л.М.

при секретарях - Кобець О.М., Воліковій О.О., Лінник О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 м. Слов»янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Словянської міської ради Донецької області, Відділу державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Словянської реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області - про визнання незаконним розпорядження міського голови про приватизацію житла, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В :

03.09.2015 р. до Словянського міськрайонного суду з позовною заявою про визнання незаконним розпорядження міського голови про приватизацію житла, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, скасування державної реєстрації права власності звернувся ОСОБА_1-К.С. до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Словянської міської ради Донецької області, Відділу державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Словянської реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, мотивуючи свої вимоги тим, що з ОСОБА_5 він знаходився у фактичних шлюбних відносинах с червня 1992р. та проживали за адресою: селище Билбасівка, вул. Совхозна, 43, Слов»янського району, Донецької обл., у будинку яке належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі договору дарування від 12.08.1964р. Мешкаючи за вищевказаною адресою, вони з ОСОБА_5 вели спільне господарство, спільний бюджет, були пов»язані взаємними правами та обов»язками.

Періодично він також мешкав у АДРЕСА_1»янськ, Донецької обл., яка була виділена йому ще 23 листопада 1971р., на підставі посвідчення на право на заняття службою житловою площею на склад сім»ї з трьох осіб. В подальшому реєстрація членів його сім»ї в вищевказаній квартирі була анульована.

19 квітня 2006р. в АДРЕСА_2»янська була зареєстрована ОСОБА_5, а 05.09.2006р. вона була знята з реєстраційного обліку по даній адресі і була зареєстрована за місцем свого постійного проживання сел. Билбасівка, вул. Совхозна, 43, Слов»янського району, Донецької обл.

13 липня 2006р. Слов»янським міським головою було винесено розпорядження №443-р, згідно якого АДРЕСА_1»янськ, Донецької обл. була передана в спільну дольову власність йому, а також ОСОБА_5, в рівних долях по ? частині.

13 липня 2006р. на підставі вище вказаного розпорядження про приватизацію квартири йому було видано свідоцтво про право власності на квартиру, у якому вказано, що АДРЕСА_1»янськ, Донецької обл., дійсно належить йому та ОСОБА_5 на праві спільної дольової власності в рівних долях.

При видачі вище вказаних документів він в силу свого похилого віку, частого хворобливого стану не надавав значення змісту вищевказаних правовстановлюючих документів на квартиру, не звертав уваги на те, що у даних документах фігурує у якості співвласника спірної квартири ОСОБА_5

29 липня 2011р. за місцем свого постійного мешкання в ІНФОРМАЦІЯ_1, Слов»янського району, Донецької обл., померла ОСОБА_5

Після її смерті залишилась спадкова маса, яка складається, у тому числі із ? частки вищевказаної квартири, а також іншого нерухомого майна. Спадкоємцями на дане майно є її онуки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які у встановлений термін звернулись до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом і державним нотаріусом спадкоємцям було видана свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно: на житловий будинок в сел. Билбасівка, вул. Совхозна, 43, Слов»янського району, Донецької обл., та на ? частку АДРЕСА_1»янськ, Донецької області. ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 йому від її спадкоємців та державного нотаріуса, при подачі їм заяви про прийняття спадщини частини житловий будинок в сел. Билбасівка, вул. Совхозна, 43, Слов»янського району, Донецької обл.

Він вважає, що судом можуть бути визнані недійсними вищевказане розпорядження Слов»янського міського голови від 13 липня 2006р. за №443-р про приватизацію житла, згідно якого квартира АДРЕСА_3»янськ, Донецької області була передана у загальну дольову власність йому та ОСОБА_5 у рівних частках, а також свідоцтво про право власності на квартиру за 443-р від 13 липня 2006р., у якому вказано про те, що квартира АДРЕСА_3»янськ, Донецької області дійсно належить йому та ОСОБА_5 на праві спільної дольової власності - в рівних долях.

Підставами для визнання вищевказаних правовстановлюючих документів недійсними є ті обставини, що ОСОБА_5 ніколи не проживала в спірній квартирі ні жодного дня, не вселялась у неї, не перевозила в квартиру свої особисті речі. Вона не проживала в спірній квартирі з моменту її надання за власною волею, без поважних причин.

В даному випадку квартира АДРЕСА_3»янськ, Донецької області ні є ні тимчасовим, ні постійним місцем проживання ОСОБА_5, а також за нею не збереглося право на житло в період її відсутності за місцем реєстрації в спірній квартирі, згідно ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також ОСОБА_5 ніколи не перебувала на обліку, як особа, яка потребує в поліпшенні житлових умов, що передбачено ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Також, судом можуть бути прийняті до уваги і положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №2 від 12.04.1985р. «О некоторых вопросах, возникающих в практике применения судами Жилищного Кодекса Украины», а саме про те, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням особами, які вселились до наймача, суд повинен з»ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, а саме: чи була письмова згода на це всіх членів сім»ї наймача, прописані чи вони в даному житловому приміщенні, чи було дане житлове приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не огорювалась згода між даними особами, наймачем і членами сім»ї, які мешкають з ним, про визначений порядок користування житловим приміщенням.

Крім того, вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом видані на ім»я ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на ? частку на квартиру АДРЕСА_3»янськ, Донецької області повинно бути визнано також не дійсним, оскільки дане свідоцтво було видано на підставі вищевказаного розпорядження про приватизацію квартири і свідоцтво про право власності на квартиру, які не відповідають вимогам закону. Згідно вимогам ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане не мало право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Просить суд:

1. Визнати недійсним розпорядження Слов»янського міського голови від 13 липня 2006 року за №443-р про приватизацію квартири, яким квартира АДРЕСА_3»янськ, Донецької області була передана в спільну дольову власність йому та ОСОБА_5, в рівних долях по ? частки.

2. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3»янськ, Донецької області, виданого 13 липня 2006 року Слов»янським міським головою, згідно якого квартира АДРЕСА_3»янськ, Донецької області дійсно належить йому та ОСОБА_5 на праві спільної дольової власності - в рівних долях.

3. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину по закону, виданого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори на ? частину квартири АДРЕСА_3»янськ, Донецької області на ім»я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ? частки за кожним з них.

4. Зобов»язати Відділ державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Словянської реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ? частину за кожним з них на квартиру АДРЕСА_3»янськ, Донецької області.

У судове засідання ОСОБА_1 ОСОБА_2 не з»явився, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутністю, за участю його представника.

Представник позивача ОСОБА_7, діючий на підставі договору (а.с.20), вимоги ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі, у суді дав пояснення тим фактам, які викладені у позовній заяві ОСОБА_1 І-К.С.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду не з»явились, надали заяву про розгляду справи без їх участі, але за участю їх представника адвоката ОСОБА_8

Представник відповідачів - ОСОБА_8, діюча на підставі договорів (а.с.43,44), вимоги ОСОБА_1 ОСОБА_2 не визнала, просила їх залишити без задоволення та у суді пояснила, що дійсно позивач та ОСОБА_5 знаходились у фактичних шлюбних відносинах с червня 1992р., мешкали вони як у будинку №43 по вул. Совхозна, сел. Билбасівка, Слов»янського району та і у квартирі АДРЕСА_3»янськ, яка була трьохкімнатною, службовою і щоб її виключити зі списку службових та приватизувати, ОСОБА_1 І-К.С. прописав свою цивільну дружину ОСОБА_5 Позивач особисто писав заяву та підписував усі документи на приватизацію спірної квартири. Квартира була приватизована у 2006р. на законних підставах і на даний час визнавати приватизацію не законною не має підстав. ОСОБА_1 І-К.С. отримав свідоцтво про право власності на квартиру, де разом з ним, право на дану квартиру мала і ОСОБА_5 29 липня 2011р. ОСОБА_5 померла і ОСОБА_1 І-К.С. звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 і як пояснив позивач, саме з цього часу йому стало відомо, що ? частка квартири АДРЕСА_3»янськ, належить ОСОБА_5 Вважає, що позивачем без поважних причин було пропущено строк позовної давності, а тому це є ще однією з підстав для залишення позовних вимог ОСОБА_1 І-К.С. без задоволення.

Представник Словянської міської ради ОСОБА_9, вимоги ОСОБА_1 І-К.С. не визнала у повному обсязі та пояснила, що саму позовну заяву ОСОБА_1 І-К.С. подав з порушенням встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку звернення до суду, оскільки оскаржуване розпорядження Слов»янського міського голови видано 13.07.2006р., тоді ж видано і свідоцтво про право власності на квартиру, а значить, що позивачу ще з липня 2006р. про факт приватизації квартири АДРЕСА_3»янськ. Пропуск строку є підставою для залишення позову без задоволення.

Крім цього, порядок передачі квартир у приватну власність врегульовано Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992р. №56, яке діяло на момент приватизації. Згідно п. 5 Положення передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї. Пунктами 18-23 Положення встановлено перелік документів, з якими заявник повинен звернутись до органу приватизації.

На виконання цих норм 13.07.2006р. до відділу по обліку та розподілу житлової площі Слов»янської міської ради було надано: 1) заяву за встановленою формою з проханням оформити передачу квартири в спільну часткову власність, підписану ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_5; 2) довідку про склад сім»ї наймача квартири та займані ним приміщення, відповідно до якої в квартирі №91 по вул. Вольна, м. Слов»янськ прописані та проживають ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_5; 3) копія ордеру на житлову площу №228 серія Б від 22.06.2006р., наданого ОСОБА_1 ОСОБА_2 на склад родини 2 особи: він та ОСОБА_5. Даний пакет документів повністю відповідає вимогам вищезгаданих нормативно-правових актів і міською головою було видано розпорядження від 13.07.2006р. №443-р «Про приватизацію квартири», на підставі якого 13.07.2006р. було видано свідоцтво про право власності на квартиру №91 по вул. Вольна, м. Слов»янськ в рівних частках ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Таким чином, передача квартири №91 по вул. Вольна, м. Слов»янськ у власність ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у відповідності з нормами чинного законодавства і підстав

для визнання незаконним розпорядження міського голови від 13.07.2006р. №443-р «Про приватизацію квартири» та недійсним свідоцтва про право власності від 13.07.2006р. відсутні.

Хоче зазначити, що згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрацією місця проживання є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

З матеріалів справи про приватизацію вбачається, що ОСОБА_5 з 19 квітня 2006р.по 05 вересня 2006р. була зареєстрована та мешкала разом з ОСОБА_1 ОСОБА_2, як член сім»ї наймача, а також користувалась передбаченими житловим законодавством України правами на вселення в квартиру та її приватизацію, проти чого позивач свого часу не заперечував та не оспорював її прав.

Твердження позивача, що ОСОБА_5 ніколи не проживала в спірній квартирі, свідчить про надання ОСОБА_1 ОСОБА_2, не відповідних дійсності, відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов під час одержання ордеру виконавчого комітету Слов»янської міської ради від 22.06.2006р. на житлову площу №228 серія ОСОБА_10 видавався на склад сім»ї 2 особи - ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_5. Підставою для його надання було виключення квартири з числа службових. У такому випадку, даний факт свідчить про надання недостовірних документів під час отримання ордеру на дану квартиру та виключення її із числа службових, що приводить до висновку про неправомірність зайняття позивачем зазначеного житлового приміщення.

Враховуючи вищенаведене, виданням Слов»янським міським головою спірного розпорядження про приватизацію квартири не порушуються житлові права позивача, воно видано у відповідності з діючим законодавством і підстав для визнання його недійсним та скасування не має. Також, вона просить звернути увагу, що розпорядження міського голови на приватизацію квартири є не нормативним актом індивідуальної дії, який передбачає конкретні приписи, звернені до окремого суб»єкта, застосовується одноразово і після реалізації вичерпало свою дію. Крім того, відповідно до приписів цього розпорядження виникли правовідносини, пов»язані з реалізацією певних суб»єктивних прав та охоронюваних законом інтересів громадян, а саме їх права власності, тому дане розпорядженя не може бути скасоване. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішенні від 16.04.2009р. №1-9/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування.

На підставі вище викладеного просила суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 І-К.С. відмовити.

Представник Відділу державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Словянської реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області до суду не з»явився, надав заявку, у який просив справу розглянути без його участі.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, Словянської міської ради відповідачів, свідків: дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги. ОСОБА_1 І-К.С. задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Так, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що:

- ОСОБА_1 І-К.С. у 1971р. була надана трьохкімнатна квартира АДРЕСА_4»янськ, Донецької області, яка на той час мала статус службової квартири, що підтверджено посвідченням (а.с.6);

- з 1974 року ОСОБА_1 І-К.С. був зареєстрований у даній квартирі, про що свідчить відмітка у його паспорті ВЕ 780475, виданий 17.04.2002р. (а.с.5);

- ОСОБА_1 І-К.С. з 1992 року знаходився у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5, що підтверджено поясненнями представника позивача та свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Так, свідок ОСОБА_13 у суді показала, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2»янськ, з 1968р. ОСОБА_1 І-К.С. знає з 1974р., так як він з нею працював на одному підприємстві, а потім їй стало відомо, що він ще й проживає у нею в одному будинку у сусідньому під»їзді. Позивач разом з дружиною та донькою мешкав у кв.№91. Потім донька вийшла заміж та поїхало до Росії, а через деякий час померла перша дружина ОСОБА_1 І-К.С. Він одружився з жінкою, почав жити з нею на с. Билбасівка, куди перевіз всю свою техніку. Вона ніколи не бачили другу жінку позивача, але бачила, як ОСОБА_1 І-К.С. через день приїздив до квартири. Позивач їй розповідав, що на с. Билбасівка він щось там будує, тримає худобу та торгує молоком на ринку «Лісний», а коли молоко залишилась, то він і їй давав. Після смерті другої дружини, в якому році вона померла не знає, ОСОБА_1 І-К.С. трохи пожив на с. Билбасівка, а потім переїхав до своєї квартири, де мешкає по цей час. Вона з ним стала більш частіше спілкуватися. Про приватизацію кв. №91 їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_12, у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 І-К.С. знає тривалий час з 1992р., так як з цього часу проживає у кв. №88 по вул. Вольна, м. Слов»янськ, а позивач у квартирі №91. З 2001р. вона почала с ОСОБА_1 І-К.С. спілкуватись, оскільки у його квартирі мешкали квартиранти хлопці, які дебоширили, тому вона зверталась до позивача, який сам на той час мешкав разом зі своєю другою дружиною ОСОБА_5 у будинку останньої, у сел. Билбасівка, Слов»янського р-ну. Там вони тримали худобу, ОСОБА_1 І-К.С. привозив на ринок «Лісний» молоко, заїздив до квартири, у якій після квартирантів - хлопців, мешкали почергово три подружні пари. А після смерті ОСОБА_14 І-К.С. з 2013р став постійно мешкати у своїй квартирі, часто буває біля будинку, де вони і спілкуються, а з літа 2015р. вона більш частіше його бачить, приносить йому хліба та інші продукти харчування. Їй не відомо про приватизацію квартири у якій мешкає ОСОБА_14 І-К.С.

Свідок ОСОБА_11 у суді показав, що він мешкає у квартирі АДРЕСА_5»янськ, з 1968р. Десь з 1972р. у кв. №91 став проживати ОСОБА_14 І-К.С. Він з ним спілкувався по технічним питанням, так як він був хорошим зварником. Він свою квартиру приватизував у дев»яностих роках, а коли ОСОБА_14 І-К.С. йому не відомо. Дружина позивача ОСОБА_11, померла у 80-х роках, коли саме не пам»ятає. Після смерті дружини, ОСОБА_14 І-К.С. почав проживати з іншою жінкою у с. Билбасівка, там він тримав корову, привозив на ринок молоко. Всього позивач у с. Билбасівка проживав біля 15 років. Останні три роки ОСОБА_14 І-К.С. мешкає у своїй квартирі АДРЕСА_4»янськ.

Крім того, судом було встановлено, що у 2006р. ОСОБА_14 І-К.С. вирішив квартиру АДРЕСА_4»янськ, де він зареєстрований, приватизувати, а на початку її треба було вивести із числа службового житла. Для цього, ОСОБА_14 І-К.С. звернувся до виконавчого комітету Слов»янської міської ради і останній 22.06.2006р. на житлову площу №228 серія Б квартиру АДРЕСА_4»янськ, видав ордер на склад сім»ї з двох осіб - ОСОБА_14 ОСОБА_2 та ОСОБА_5, яка була зареєстрована з 19 квітня 2006р. Таким чином, ОСОБА_5 була записана в наданий

виконавчим комітетом Слов»янської міської ради ордер на квартиру АДРЕСА_4»янськ, а тому на час видачі Слов»янським міським головою розпорядження від 13.07.2006р. №443-р «Про приватизацію квартири», ОСОБА_5 була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3»янськ, а тому підстав для її виключення не було.

Порядок передачі квартир у приватну власність врегульовано Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992р. №56, яке діяло на момент приватизації. Згідно п. 5 Положення передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї.

На час приватизації ОСОБА_5 була зареєстрована у квартиру ІНФОРМАЦІЯ_4»янськ, ОСОБА_14 І-К.С. не заперечував, як про її реєстрацію так і про внесення її і число осіб, які бажають приватизувати вищевказану квартиру, так як позивач на виконання пунктів 18-23 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, особисто 13.07.2006р. надав до відділу по обліку та розподілу житлової площі Слов»янської міської ради - органу приватизації, перелік документів, з якими заявник повинен звернутись, а саме: 1) заяву за встановленою формою з проханням оформити передачу квартири в спільну часткову власність, підписану ОСОБА_14 ОСОБА_2 та ОСОБА_5; 2) довідку про склад сім»ї наймача квартири та займані ним приміщення, відповідно до якої в квартирі №91 по вул. Вольна, м. Слов»янськ прописані та проживають ОСОБА_14 ОСОБА_2 та ОСОБА_5; 3) копія ордеру на житлову площу №228 серія Б від 22.06.2006р., наданого ОСОБА_14 ОСОБА_2 на склад родини 2 особи: він та ОСОБА_5. Даний пакет документів повністю відповідав вимогам вищезгаданих нормативно-правових актів і тому, на підставі Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», міською головою було видано розпорядження від 13.07.2006р. №443-р «Про приватизацію квартири», на підставі якого 13.07.2006р. було видано свідоцтво про право власності на квартиру №91 по вул. Вольна, м. Слов»янськ в рівних частках ОСОБА_14 ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Таким чином, перелічені вище факти свідчать про те, що саме ОСОБА_14 ОСОБА_2 займався збором та подачею документів на приватизацію квартири АДРЕСА_4»янськ, а отримавши 13.07.2006р. свідоцтво про право власності на квартиру №91 по вул. Вольна, м. Слов»янськ в рівних частках на себе - ОСОБА_14 ОСОБА_2 та на ОСОБА_5, позивач достовірно знав про те, що ? частка даної квартири належить саме ОСОБА_5 і в той же час не ставив питань щодо визнання даного свідоцтво про право власності на квартиру, яке було видано відповідно до поданих ним документів та розпорядження міського голови від 13.07.2006р. №443-р «Про приватизацію квартири», недійсним, продовжував проживати разом з ОСОБА_15, а вимоги щодо визнання недійсними розпорядження Слов»янського міського голови від 13 липня 2006 року за №443-р про приватизацію квартири, свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3»янськ та свідоцтво про право на спадщину по закону на ? частину квартири АДРЕСА_3»янськ, виникли саме після смерті ОСОБА_5 та прийняття спадщини спадкоємцями.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що з боку ОСОБА_14 І-К.С. порушені вимоги ст. 257 ЦК України, а саме ним пропущено трирічний строк звернення до суду.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Посилання ОСОБА_14 І-К.С. на те, що при видачі вище вказаних документів він в силу свого похилого віку, частого хворобливого стану не надавав значення змісту вищевказаних правовстановлюючих документів на квартиру, не звертав уваги на те, що у даних документах фігурує у якості співвласника спірної квартири ОСОБА_5, суд не може прийняти до уваги з тих підстав, що: по-перше, з пояснень свідків вбачається, що ОСОБА_14 І-К.С., мешкаючи з ОСОБА_5 однією сім»єю, тримав худобу, керував автомобілем, привозячи молоко на ринок та вигляд був здоровою людиною; по-друге, свідоцтво про право

власності на квартиру АДРЕСА_3»янськ було отримано ОСОБА_14 І-К.С. 13 липня 2006 року, з того часу до подачі даного позову пройшло більш дев»яти років. Суд вважає викладене ОСОБА_14 І-К.С. посилання на свій похилий вік та на хворобливий стан є надуманими.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на вищенаведене, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, керуючись принципами розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_14 І-К.С. до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Словянської міської ради Донецької області, Відділу державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Словянської реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про визнання незаконним розпорядження міського голови про приватизацію житла, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, скасування державної реєстрації права власності є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки розпорядження Слов»янського міського голови від 13.07.2006р. №443-р «Про приватизацію квартири» не порушені права ОСОБА_14 ОСОБА_2, а останній звертаючись до суду з вищевказаним позовом 03.09.2015р. пропустив строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 257 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992р. №56, статтями 3, 10, 11, 57, 58, 60, 62, 63, 64, 209 ч.3, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_14 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Словянської міської ради Донецької області, Відділу державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Словянської реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області - про визнання незаконним розпорядження міського голови про приватизацію житла, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, скасування державної реєстрації права власності, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: