Справа № 1328/975/12 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/41/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Гірник Т.А., Штефаніци Ю.Г.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі прокурора Лящука Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2013 року у справі за позовом прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради до ОСОБА_3, Брюховицької селищної ради, треті особи: Управління Держкомзему у м. Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про витребування майна від добросовісного набувача та ін. та зустрічним позовом ОСОБА_3 до прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2013 року первісний позов прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради до ОСОБА_3, Брюховицької селищної ради, треті особи: Управління Держкомзему у м. Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про витребування майна від добросовісного набувача задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1503га, кадастровий номер № :04:003:0072 - державний акт серії ЯЖ №580877 та зобов'язано повернути спірну земельну ділянку у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України. В задоволенні решти позовних вимог первісного позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Судом неповно з'ясовано всі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В оскаржуваному рішенні суд зазначає, що в судовому засіданні встановлено, що оспорюване рішення Брюховицької селищної ради №618 від 23.10.2008 року, прийняте на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року та договір купівлі-продажу від 05.11.2008 року, укладений між Брюховицькою селищною радою та ТзОВ "Новобуддизайн" у судовому порядку скасовані, що є підставою для закриття провадження у справі у цій частині, а відтак робить висновок, що правові підстави за яких Брюховицька селищна рада розпорядилась на користь ТзОВ "Новобуддизайн" за договором від 05.11.2008 року відпали, що в свою чергу свідчить про вибуття земельної ділянки із власності держави поза її волею. Тобто зазначена судом підстава не передбачена ЦПК України для закриття провадження по справі. Також, не зрозуміло на основі чого суд зробив висновок, що вказане рішення та договір скасовані в судовому порядку, оскільки відповідачем долучались до матеріалів справи лише копії постанов Вищого господарського суду України від 11.09.2013р. по справі № 5015/4582/11 та від 04.09.2013р. по справі № 5015/3541/12. Також, доказів розмежування земель державної і комунальної власності в межах смт. Брюховичі позивачем не надано. Враховуючи, що спірна земельна ділянка, знаходилась у межах смт. Брюховичі та розмежувань земель державної і комунальної власності в межах смт. Брюховичі не проводилось, Брюховецька селищна рада мала всі необхідні повноваження щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою. Посилання суду на скасування рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року та закриття провадження по справі № 2-3327/04 р., як на підставу скасування рішення Брюховицької селищної ради № 618 від 23.10.2008 року, є неправомірним, оскільки це судове рішення було скасоване і провадження у справі закрито уже після виконання спірного рішення Брюховицької селищної ради і виключно з процесуальних підстав у зв'язку з тим, що ТзОВ "Новобуддизайн" було виключено з Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій України у зв'язку з його ліквідацією. Також, судом не враховано наявність у відповідача права власності на розташовані на спірній земельній ділянці гараж та будинок. Посилання суду на наявність арешту на даній земельній ділянці, починаючи від 01.06.2011 року є необґрунтованим, оскільки 14.03.2012 року відповідачка лише зареєструвала уже існуючі об'єкти, тобто така дія сама по собі вимоги ухвали про забезпечення позову жодним чином не порушує. Крім цього, суд не врахував, що право власності на гараж та будинок не є скасованими або оспореними, всі документи оформлені у встановленому законом порядку, відтак не враховувати наявність таких прав у відповідача немає жодних підстав, тому суд прийшов до невірного висновку.

В судове засідання окрім прокурора, особи, що беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, причин неявки (неявки представників) не повідомили, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі особи належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги первісного та відмовляючи у зустрічному позові виходив з того, що рішення Брюховицької селищної ради №618 від 23.10.2008 року "Про виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 5.11.2004 року у справі №2-3327/04", в процесі реалізації якого відповідач набула права власності на спірну земельну ділянку (внаслідок укладення між Брюховицькою селищною радою, ТзОВ "Новобуддизайн", ОСОБА_6 та відповідачем чотирьох оспорюваних договорів та видачі відповідачу спірного державного акту про право власності на земельну ділянку), - не відповідає вимогам чинного законодавства, є на даний час скасованим та селищна рада не була власником спірної земельної ділянки, а тому не вправі була нею розпоряджатись. Рішення ж суду, про виконання якого йдеться у рішенні селищної ради теж скасовано. Крім цього, перший договір купівлі-продажу від 5.11.2008 року, що був укладений між селищною радою та на даний час ліквідованим ТзОВ "Новобуддизайн" на виконання рішення селищної ради № 618 від 23.10.2008 року - визнано недійсним. Враховуючи вказане є підстави для витребування майна (спірної земельної ділянки) у відповідача як добросовісного набувача.

Колегія суддів, вважає, що такі висновки суду по своїй суті відповідають вимогам закону та матеріалам справи, однак на деякі обставини суд першої інстанції не звернув увагу, що вказує на часткову підставність доводів апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у оскаржуваному рішенні судом першої інстанції рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 18.09.2012 року у справі №1328/970/12 за позовом прокурора Шевченківського району м.Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_6, приватних нотаріусів Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ін. про витребування майна від добросовісного набувача було, зокрема, скасовано рішення Брюховицької селищної ради від №618 від 23.10.2008 року "Про виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року", а також визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 5.11.2008 року, зареєстрований в реєстрі за №8676, укладений між Брюховицькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новобуддизайн". Вказане рішення суду першої інстанції у вказаній частині ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2013 року залишено без змін та відповідно набрало законної сили. Чинним воно є і на даний час.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зважаючи на вказане, а саме набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м.Львова у цивільній справі № 1328/970/12 між тими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав на час розгляду даної справи, у суду не було підстав для продовження розгляду позовних вимог первісного позову у даній справі: про скасування рішення Брюховицької селищної ради №618 від 23.10.2008 року "Про виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року", а також про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 5.11.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №8676, укладеного між Брюховицькою селищною радою м. Львова та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новобуддизайн", а провадження по справі у цій частині вимог підлягало закриттю.

Згідно з ч.1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Зважаючи на вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні згаданих двох позовних вимог первісного позову ухвалене без дотримання вимог закону та підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі у частині згаданих вимог первісного позову.

Крім цього, як вбачаться із матеріалів справи у таких відсутня заява будь-якої особи, що бере участь у справі про відмову у задоволенні первісного позову з підстав пропуску строку позовної давності. Така не подавалась як на стадії розгляду справи у суді першої інстанції до винесення судового рішення, так і в подальшому. Зважаючи на вказане, вимоги ч.3 ст. 267 ЦК України, ст. 303 ЦПК України, правову позицію Верховного Суду України, висловлену у Постанові від 11.02.2015 року у справі №6-246цс14, що ухвалена в порядку ст. 355 ЦПК України, а також те, що у апеляційній скарзі відсутні вимоги та мотиви про скасування рішення та відмову у задоволенні первісного позову за спливом строку позовної давності підстав для перегляду рішення суду першої інстанції в частині перевірки ним факту спливу та поновлення строку позовної давності за первісним позовом - немає.

Щодо ж до решти рішення суду, то таке, на думку колегії суддів, відповідає вимогам закону та обставинам справи та підлягає залишенню без змін.

Із матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції таке.

Первісний позов подано прокурором в інтересах держави в особі Кабінету міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України та Львівської міської ради.

Позов подано від імені трьох позивачів та вбачається порушення відповідачами прав та інтересів усіх вказаних трьох осіб, оскільки прокурор просить витребувати ділянку в розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України, до повноважень якого в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених земельним кодексом України (ст. 13 ЗК України). Державне агентство лісових ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи центральних органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісового та мисливського господарства. Крім того, спірна земельна ділянка в смт. Брюховичі відноситься до лісів з рекреаційно-оздоровчими функціями для мешканців м.Львова - членів територіальної громади і Львівська міська рада у відповідності до ст. 10 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду м.Львова.

Відповідно до ч.2,3 ст.1 Лісового Кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.03.2004 року та 18.03.2004 року Брюховицька селищна рада, розглянувши заяву Державного лісогосподарського об'єднання "Львівліс", прийняла рішення № 245 та № 263 про вилучення земельних ділянок, лісів 1 групи, в кварталі 44 з держлісфонду Брюховицького лісництва Львівського держлісгоспу загальною площею 19,1 га (серед яких і спірна земельна ділянка 0,1503 га) і віднесла їх до земель селища рекреаційного призначення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14.02.2005р. вищевказані рішення Брюховицької селищної ради були визнані неправомірними та скасовані. Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25.04.2005 року, ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 16.08.2005 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2009 року (Т.1 а.с. 18-19, 29-33).

Як встановлено вищезазначеними судовими рішеннями, спірні земельні ділянки загальною площею 19,1 га належать до категорії - ліси І-ї групи, категорія зависності - ліси населених пунктів, які призначені для виконання рекреаційних, санітарно-гігієнічних та оздоровчих функцій (ст.36 Лісового Кодексу України).

Згідно із матеріалами Львівської державної лісовпорядної експедиції, квартал 44 Брюховицького лісництва віднесений до зони масового відпочинку, та землі цього кварталу перебували у складі держлісфонду, в тому числі вилучена 9,8 га площі земельної ділянки в складі якої знаходилась спірна, передана за договором купівлі-продажу відповідачу ОСОБА_3 (Т.1 а.с. 210-236).

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 року за №1391 "Про внесення змін до переліку населених пунктів, віднесених до курортних" селище Брюховичі віднесено до категорії курортних.

Згідно рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради депутатів трудящих від 12.01.1978 року № 14 зазначені вище землі відносяться до земель рекреаційного призначення.

Скасовуючи рішення Брюховицької селищної ради № 245 та №263, суд прийшов до висновку, що Брюховицькою селищною радою умисно прийнято два рішення про вилучення земель з кварталу 44, для того, щоб площа земельної ділянки не була більшою ніж 10 га. При цьому суд посилався на п.9 ст.149 ЗК України згідно з яким вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ліси першої групи площею понад 10 га, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення належить виключно до компетенції Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 5 ст. 27 Лісового Кодексу України Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин, зокрема, передає у власність, надає в постійне користування для не лісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

Згідно з пп. 4, 5 ст. 31 цього ж Кодексу Рада Міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території, зокрема, передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території (п. 4); передають у власність, надають у постійне користування для не лісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припиняють права користування ними (п. 5).

Згідно з п. 3 ст. 32 цього ж Кодексу районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території передають у власність, надають у постійне користування для не лісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 га, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припиняють права користування ними.

Відповідно до частини дев'ятої статті 149 ЗК України, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюване рішення Брюховицької селищної ради від 23.10.2008 року було винесено на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року, яким Брюховицьку селищну раду було зобов'язано прийняти рішення про продаж ТзОВ "Новобуддизайн" земельної ділянки площею 8,8643 га в смт. Брюховичі в районі вул. Ряснянської, яку ТзОВ "Новобуддизайн" орендував для будівництва дошкільного спортивно-навчального центру, та укласти з ТзОВ "Новобуддизайн" договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки.

На виконання свого рішення між Брюховицькою селищною радою та ТзОВ "Новобуддизайн" було укладено договір купівлі-продажу від 05.11.2008 року реєстровий №8676 земельної ділянки загальною площею 8,8643га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з яких: 1,8000 га призначено для житлового будівництва, а 7,0643 га - для будівництва об'єктів дошкільного спортивно-навчального центру. В подальшому ТзОВ "Новобуддизайн" відчужив земельну ділянку площею 1,8000 га для житлового будівництва (кадастровий № :04:003:1605) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2008 року, укладеного з покупцями ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2008 року, зареєстрований у реєстрі №10400.

Як зазначено вище, це рішення органу місцевого самоврядування від 23.10.2008 року та договір купівлі-продажу від 05.11.2008 року у судовому порядку скасоване та визнаний недійсним відповідно.

Таким чином, правові підстави, за яких Брюховицька селищна рада розпорядилась на користь ТзОВ "Новобуддизайн" за договором 05.11.2008 року - відпали, що в свою чергу свідчить про вибуття земельної ділянки із власності держави поза її волею і незаконність розпорядження земельною ділянкою на користь, у тому числі, відповідачки ОСОБА_3, про що остання не знала та не могла знати і є добросовісним її набувачем.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Тому щодо визнання недійсними подальших договорів за якими в кінцевому результаті набула право власності на спірну ділянку ОСОБА_3 (купівлі-продажу земельної ділянки з одночасним поділом її в натурі від 25.12.2008 року, зареєстрований у реєстрі №10400; купівлі-продажу земельної ділянки від 11.06.2009 року, зареєстрований у реєстрі №2196; поділу земельної ділянки, що є у спільній частковій власності від 10.07.2009 року, зареєстрований у реєстрі №2742) та визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого на її ім'я (ЯЖ №580877, виданий 6.08.2009 року) підстав немає, оскільки обраний спосіб не відповідає способу захисту прав власника - держави, яким при цьому вірно обрано такий спосіб захисту прав власника як витребування земельної ділянки від нинішнього володільця.

Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Відповідно до ч.5 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Зважаючи на вказане, оскільки рішення Брюховицької селищної ради від 23.10.2008 року прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, Брюховицька селищна рада не вправі була відчужувати спірну земельну ділянку, оскільки не була її власником та не могла нею розпоряджатися, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року було скасовано, то судом було вірно задоволено вимогу первісного позову про витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача (ч.1 ст.1212 ЦК України) та зобов'язання повернути її у розпорядження держави та вірно відмовлено у задоволенні решти вимог первісного позову та відмовлено у задоволенні зустрічного позову про визнання права власності на спірну земельну ділянку.

Вірність позиції суду підтверджена і Постановою Верховного Суду України від 17.12.2014 року у справі 6-99цс14, прийнятою в порядку ст. 355 ЦПК України.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги в цій частині слід визнати необґрунтованими та таку відхилити залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 4, 308, 310, 313, 314 ч.1 п.1, 3, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2013 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог первісного позову про скасування рішення та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 5.11.2008 року - скасувати, а провадження у цій частині вимог - закрити. В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Т.А. Гірник

Ю.Г. Штефаніца