АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8487/15 Гловуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа № 2014/2-225/11 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Бездітко В.М., Коровіна С.Г.

при секретарі Чабан А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку на підставі договору дарування,-

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку на підставі договору дарування

В процесі розгляду справи уточнила свої вимоги та просила визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться у м.Харкові, вул. Льговська, 51, яку їй подарувала відповідач ОСОБА_3 згідно дарственої від 27.03.1978р., посвідченого у консульському відділі посольства СРСР у Німецькій І Демократичній Республіці.

В обґрунтування вимог зазначала, що вищевказаний житловий будинок належав матері позивачки, ОСОБА_4, на підставі рішення народного суду Червонозаводського району м.Харкова від 29.05.1973 р.

Після її смерті 18.12.1975р. це нерухоме майно було успадковане на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом доньками померлої (позивачкою та її сестрою, відповідачкою у цій справі ОСОБА_3І.) та матір'ю померлої, ОСОБА_5, у рівних частках по 1/3 частині кожною.

27.03.1978р. ОСОБА_3, яка знаходилася у НДР, оформила дарствену, посвідчену у консульському відділі посольства СРСР у Німецькій Демократичній Республіці, якою подарувала 1/3 частину вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями їй.

Вона прийняла цей дар і вважає, що таким чином право власності відповідачки ОСОБА_3 на вказану частку майна було припинено.

Але відповідачка ОСОБА_3 вже після укладення вказаної дарственої, на підставі якої було призначене переоформлення права власності, отримала у нотаріуса правовстановлюючий документ на 1/3 частину вищезазначеного нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, посвідченого 20.07.1976р. Третьою харківською державною нотаріальною конторою в реєстрі за №8-2637.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов.

Відповідачка, належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, не зявилася в судове засідання, подала заяву про неможливість прибути до суду у звязку з тим, що проживає у м.Одеса та за станом здоровя не може зявитися в судове засідання.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку на підставі договору дарування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Рішенням народного суду Червонозаводського району м.Харкова від 29.05.1973р. у справі №2- 771 за ОСОБА_4 було визнано право власності на домоволодіння №51 по вул.Льговській у м.Харкові (а.с.7-8).

Позивачка ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 є доньками ОСОБА_4, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 11, 46).

В звязку з укладенням шлюбів позивачка змінила дошлюбне прізвище «Місак» на «Пісклову», а в подальшому - на «Безсонову» (а.с. 12-14), а відповідачка - з «Місак» на «Рябініну» (а.с.47).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №414108, виданого 18.12.1975р. відділом ЗАГС м.Харкова, ОСОБА_4 померла 18 грудня 1975 року у м.Харкові (а.с.22).

20.07.1976р. державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №8-2636, на підставі заповіту, посвідченого 3-ю ХДНК 24.06.1975р. реєстровий №2-6354, згідно якого спадкоємцями ОСОБА_4, яка померла 18.12.1975р., є ОСОБА_6 (позивачка у цій справі), і ОСОБА_3 (відповідачка у цій справі) та ОСОБА_5. Спадковим майном є житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться у м.Харкові по вул.Льговській, 51 (а.с.9).

На підставі вказаного свідоцтва 02.08.1976р. у Харківському МБТІ було зареєстроване право власності за позивачкою, відповідачкою та ОСОБА_5 на вищевказане нерухоме майно - по 1/3 частині за кожною.

27.03.1978р. консульським відділом Посольства СРСР у Німецькій Демократичній Республіці було посвідчено справжність підпису ОСОБА_3 на договорі дарування від 27.03.1978р., яким остання дарувала своїй сестрі, ОСОБА_6 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться у м.Харкові, вул.Льговська, 51, та належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 3-ю ХДНК : 24.06.1975р. в реєстрі за №2-6354 (а.с.10).

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.08.1978р. державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори в реєстрі за №4-3795, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 продали в рівних частинах кожна, а ОСОБА_8 купив 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у м.Харкові, вул. Льговська, 51 (а.с. 16-17).

Як вбачається з довідки КП «ХМБТІ» від 16.11.2011р. право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Льговській, 51 зареєстроване наступним чином: за ОСОБА_3 - 1/3 частина на підставі дублікату свідоцтва про право власності на спадщину, виданого 20.07.1976р. 1-ю ХДНК (дублікат видано 18.09.2008р. реєстровий №1-710 (а.с.54)), за ОСОБА_9 - 2/3 частини на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.08.1978р. 1-ю ХДНК р.№4-3795 (а.с.29).

Згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.10.2008р. №20442448 за відповідачкою ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/3 частину будинку №51 по вул. Льговській у м.Харкові на підставі дублікату свідоцтва про право власності на спадщину, виданого 20.07.1976р. 1-ю ХДНК реєстровий №8-2637 (дублікат видано 18.09.2008р. р.№1-710 (а.с.55).

В судовому засіданні судом першої інстанції було оглянуто інвентаризаційну справи на спірне нерухоме майно, яке на запит суду було надано для огляду в судовому засіданні Харківською міською радою, із якого було встановлено, що позивачка не зверталася до КП «Харківське міськБТІ» з питання реєстрації права власності на підставі договору дарування від 27.03.1978р.

За правилами пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до спірних правовідносин застосовуються правила Цивільного кодексу УРСР 1963р. (в редакції, що діяла на момент укладення договору дарування від 27.03.1978р.).

Статтею 42 ЦК УРСР 1963р. передбачалося, що угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.47 ЦК України 1963р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Положеннями статті 48 ЦК УРСР 1963р. визначалася недійсність угоди, яка не відповідає вимогам закону.

Угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення (ч.І ст.59 ЦК УРСР).

Згідно з ч.З ст.244 ЦК УРСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу.

Так, статтею 227 ЦК УРСР було встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до п.4.7 ст.ЗЗакону УРСР «Про державний нотаріат» (в редакції який діяв на момент укладення договору дарування від 27.03.1978р.) вчинення нотаріальних дій за кордоном покладалося на консульські установи Союзу PCP.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 15 вказаного Закону визначалося, що консульські установи Союзу PCP посвідчують угоди (договори, заповіти, довіреності та ін.), крім договорів про відчуження і заставу жилих будинків, які знаходяться в СРСР.

Тобто повноваження консульських установ з посвідчення правочинів не поширювалися на договори дарування жилих будинків.

За таких обставин договір дарування від 27.03.1978р. не відповідає вимогам закону, в саме, ст.ст.244, 227 ЦК УРСР, в частині його обов'язкового нотаріального посвідчення.

В той же час позивачка не зверталася до суду з вимогою про визнання дійсним договору дарування їй відповідачкою 1/3 частини вищевказаного нерухомого майна за правилами ст.47 ЦК УРСР, якщо відповідачка ухилялася від нотаріального посвідчення спірного договору.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позивачка, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, не надала доказів на підтвердження своїх вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Посилання апелянта на те, що судом безпідставно не оглядалась інвентаризаційна справа колегією суддів не приймаються, оскільки із матеріалів справи вбачається, що інвентаризаційна справа була оглянута в судовому засіданні.

Інші д оводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -