У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_8, про визнання частки майна особистою приватною власністю, за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_6, про визначення часток у спільній сумісній власності, за касаційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_6 посилалася на те, що вона з ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2003 року по 12 лютого 2013 року, майно, придбане подружжям під час шлюбу 28 вересня 2004 року, є їх спільною сумісною власністю, тому вона має право на поділ майна в рівних частинах, у зв'язку з чим просила визнати за нею право власності на ј частини квартири АДРЕСА_1.

У липні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 з вимогою про визнання за ним права особистої приватної власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він з ОСОБА_8 були співвласниками двокімнатної квартири АДРЕСА_3, яку 28 вересня 2004 року продали, і у той же день разом з ОСОБА_8 за кошти, виручені від продажу вищевказаної квартири, та за особисті кошти ОСОБА_8 купили спірну квартиру.

У січні 2014 року ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про визначення часток у спільній частковій власності, в якому просила визначити, що у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 їй належить частка у розмірі 59/100 частини квартири, а відповідачу ОСОБА_7 - 41/100 частини квартири.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_8 посилалася на те, що за домовленістю з відповідачем з власних коштів надала 5 500 доларів США до суми вартості спірної квартири, визначення часток у договорі купівлі-продажу є формальним, так як між сторонами не було домовленості про встановлення часток. Сума купівлі спірної квартири становить 31 500 доларів США, яка складається з вирученої суми за продаж попередньої квартири - 26 000 доларів США, та власної грошової суми ОСОБА_8 - 5 500 доларів США. Позивач вважала, що її частка повинна складати: 13 000 + 5 500 = 18 500 доларів США, тобто її частка - 18 500 / 31000 = 59/100 частини квартири, а відповідача - 13 000 / 31 000 = 41/100 частини квартири.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 липня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно задоволено частково.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання частки майна особистою приватною власністю задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_7 право особистої приватної власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 38,5 кв. м, загальною площею 66,3 кв. м, у тому числі житлової кімнати площею 16,7 кв. м, житлової кімнати - 12,0 кв. м, житлової кімнати - 9,8 кв. м, кухні площею 8,0 кв. м, коридору - 11,3 кв. м, ванної кімнати площею 2,4 кв. м, вбиральні - 1,1 кв. м, вбудованої шафи - 2,3 кв. м.

Визнано право власності за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (по 1/6 частини за кожним) на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 38,5 кв. м, загальною площею 66,3 кв. м, у тому числі житлової кімнати площею 16,7 кв. м, житлової кімнати - 12,0 кв. м, житлової кімнати - 9,8 кв. м, кухні площею 8,0 кв. м, коридору - 11,3 кв. м, ванної кімнати площею 2,4 кв. м, вбиральні - 1,1 кв. м, вбудованої шафи -2,3 кв. м, у порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про визначення часток у спільній частковій власності відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 порушують питання про скасування оскаржуваних рішень суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що згідно з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2013 року шлюб, зареєстрований 29 листопада 2003 року Київським районним управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 1269, між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, розірвано (а. с. 4).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 вересня 2004 року (Р-5-2657, державний нотаріус Нікітюк О.М., Шоста державна нотаріальна контора м. Одеси) ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_11 та ОСОБА_12 купили квартиру АДРЕСА_5, що складається з двох кімнат житловою площею 25,8 кв. м, продаж вчинено за 9 500 грн, які продавці отримали в рівних частках кожний, повністю від покупців до підписання договору. Зазначена квартира належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Одеською залізницею 23 квітня 2002 року № 1906 (а. с. 31).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 вересня 2004 року (Р-5-2660, державний нотаріус Нікітюк О.М., Шоста державна нотаріальна контора м. Одеси) ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 продали, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 купили квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 38,5 кв. м, загальною площею 66,3 кв. м, продаж вчинено за 27 183 грн, які продавці отримали в рівних частках кожний, повністю від покупців до підписання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦК України, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання майна.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що вартість АДРЕСА_5 становить 9 500 грн та АДРЕСА_1 становить 27 183 грн, розмір часток в праві власності, визначених в договорах купівлі-продажу від 28 вересня 2004 року, є рівними, а також встановивши, що ОСОБА_7 на придбання спірної квартири вніс кошти, що належали йому особисто (після продажу АДРЕСА_5), а саме: 4 750 грн, тобто вартість 1/6 частини спірної квартири, правильно вважали, що така частина у спірній квартирі є його особистою приватною власністю незалежно від того, що у цей час він перебував у шлюбі з ОСОБА_6

При цьому, встановивши, що ОСОБА_7 витратив на придбання спірної квартири також кошти у розмірі 8 841 грн, що є коштами, набутими подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_6, суди правильно визначили, що 2/6 частини спірної квартири є майном, яке набуте подружжям під час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю, тому підлягає поділу між ними у рівних частинах.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_8, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що розмір часток визначено договором купівлі-продажу від 28 вересня 2004 року, вони є рівними, встановлені за домовленістю співвласників, тому підстави для їх визначення відсутні.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційних скарг про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає змісту ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник