Справа № 456/3699/15-ц
Провадження № 2/456/1622/2015
РІШЕННЯ

іменем України

28 грудня 2015 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Гулкевича О. В. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

позивач звернувся до відповідача з позовом, в якому підставі ст.ст.527,530,1054,1048,612,623, 625,1050 ЦК України просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № 815/08/05 від 20.05.2008р. в розмірі 32 457,06 грн.

В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідно до укладеного договору № 815/08/05 від 20.05.2008р. відповідач отримав у ПАТ «ВіЕйБі Банк» кредит у розмірі 11650 грн., термін повернення кредиту 20.05.2014р. Згідно Кредитного договору кредит наданий відповідачу у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії. Відповідач зобов'язався повернути редит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції на умовах визначених в Кредитному договорі.

Процентна ставка за договором встановлена на рівні 24% річних.

Щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом встановлена в розмірі 1% від суми Кредиту.

Проценти за користування кредитним коштами розраховуються у валюті Кредиту, виходячи із фактичної суми наданих кредитних коштів і строку кредитування із розрахунку «360/факт», рік рівний 360 дням, місяць рівний 30 дням, та сплачуються позичальником (відповідачем) в порядку, передбаченому Кредитним договором.

Згідно з п. 2.5.1 Кредитного договору щомісячний платіж, передбачений графіком погашення заборгованості, складається із строкової частини кредиту та строкових платежів. Платежі є ануїтетними: регулярні рівні щомісячні платежі, що направляються на погашення кредиту, а саме: основного боргу і процентів, які розраховуються таким чином, що в кінці строку договору, за умови належного виконання зобов'язання позичальником заборгованість повністю погашається.

Згідно із п.2.5.2. Договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п.2 Договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.

Відповідно до п.4.2 Кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п.3.3 Загальної частини Кредитного договору банк має право вимагати від позичальника (відповідача) додатково сплатити штраф у розмірі 25% від суми кредиту.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі.

Відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плати за управління Кредитом, які передбачені п.2.5 Кредитного договору, у зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість за Кредитом, яка станом на 14 серпня 2015р. становила 32 457 грн. 06 коп., з яких: по поверненню кредиту - 10 726,76 грн.; по сплаті відсотків - 13 842,54 грн.; по сплаті комісії - 2 330,00 грн.; плата за пропуск платежів - 5 557,76 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги не визнав, зазначивши, що справді укладав договір позивачем в 2008р., останній платіж за договором вчинив 13.07.2011р., тому просив застосувати позовну давність і відмовити в позові.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 ЦК України не передбачає односторонньої відмови від виконання зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.ст.610,611,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №815/08/05 від 20.05.2008р. відповідач отримав в ПАТ «ВіЕйБі Банк» кредит у розмірі 11 650,00 грн., строк користування кредитом - по 20.05.2011р. включно (п.п.1.1, 13 договору). Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 24% річних (п.1.4 договору). За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за обслуговування кредиту в розмірі 226,50 грн., що становить 1% від суми кредиту. Відповідно до графіку погашення заборгованості (додаток №1 до згаданого договору) (а.с.13) щомісячні платежі відповідачем підлягали до сплати 20 числа кожного місяця.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» свій обов'язок за договором виконав, надавши ОСОБА_2 кредит в розмірі 11650,00 грн., чого відповідач не заперечив в поданій ним заяві.

Відповідач порушив виконання своїх зобов'язань за договором - не вчасно, тобто не у строки, визначені договором та графіком погашення заборгованості вносив кошти на погашення кредиту та інших належних платежів, внаслідок чого,станом на 14 серпня 2015р. заборгованість згідно наданого позивачем розрахунку становила 32 457 грн. 06 коп., з яких: заборгованість по поверненню кредиту - 10 726,76 грн.; по сплаті відсотків - 13 842,54 грн.; по сплаті комісії - 2 330,00 грн.; плата за пропуск платежів - 5 557,76 грн.

У відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Стаття 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги) стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про особу, яка його порушила.

Положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14 та в постанові від 06 листопада 2013 року (справа №6-11цс13).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.14-16) платежі за договором ОСОБА_2 сплачував нерегулярно, прострочена заборгованість, згідно розрахунку почала нараховуватись ще з 21.06.2008р., останній платіж за договором ОСОБА_2 здійснено 13.07.2011р. в сумі 135,32 грн., яка є меншою від визначеної графіком погашення платежів.

Таким чином, вже на цю дату позивач знав про те, що його право порушене. Однак, з позовом в суд звернувся лише після закінчення трирічного терміну позовної давності, не навівши при цьому жодних поважних причин пропуску такого та не клопотав про його поновлення.

Враховуючи, що за умовами кредитного договору №815/08/05 від 20.05.2008р. погашення кредиту, процентів та винагороди повинно здійснюватися позичальником частинами до 20 числа наступного за звітом місяцем, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

ОСОБА_2 перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування ним з 21.06.2008р., останній платіж ним повинен був сплачений 20.05.2011р. у той же час, з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся лише 26.08.2015р., тобто поза межами строку позовної давності.

Про застосування строку позовної давності відповідач зазначив в поданій суду заяві.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в позові слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.10,60,88,197,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.256,257,266,267 ЦК України, суд

вирішив:

у позові Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №815/08/05 від 20.05.2008р. відмовити за пропуском строку позовної давності.

На рішення суду сторонами може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня отримання його копії через Стрийський міськрайонний суд.

Головуючий-суддя О. В. Гулкевич