Справа № 199/6365/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

„25" листопада 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Прудченко В.Д.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, де третя особа четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про виділення частки у спільному майні подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер її чоловік - ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина. За життя померлого було набуто наступне майно: житловий будинок АДРЕСА_1. Будинок був набутий ще у 1982 році разом із земельною ділянкою, на якій розташований та під час шлюбу із позивачем. Згодом, у 2000 р. ОСОБА_5 на дану земельну ділянку оформив документи на право власності. У відповідності до чинного на той час законодавства України набуття права власності на земельну ділянку було здійснено шляхом її приватизації та видачі відповідного державного акта. Оскільки будинок, що належав подружжю, але був зареєстрований на ім'я померлого чоловіка, то й земельна ділянка в той час була оформлена також тільки на нього.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, позивач з чоловіком одружилися ще 05 листопада 1959 року, про що Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦСу м. Дніпропетровська було зареєстрований шлюб та зроблено відповідний актовий запис за № 1450. Під час шлюбу, а саме: у 1963 році подружжя розпочало будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2. Після того, як будівництво будинку було завершено, через деякий проміжок часу зазначений житловий будинок потрапив під знос, однак переселятися у державну квартиру подружжя відмовились. Між ними було досягнуто згоди здійснити обмін житловими будинками з сусідкою - громадянкою ОСОБА_6, будинок якої був розташований за адресою: АДРЕСА_1. Для цього за згодою дружини ОСОБА_5 звернувся до виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська із заявою про надання дозволу здійснити обмін вищезазначеними житловими будинками. 10 вересня 1982 р. виконавчим комітетом АНД району було прийнято рішення №561/1, відповідно до якого гр. ОСОБА_5 було дозволено здійснити обмін будинками з гр. ОСОБА_7

15 жовтня 1982 р. між ОСОБА_5 в інтересах сім'ї та гр. ОСОБА_6 було укладеного договір міни, відповідно до якого ОСОБА_5 обмінює належний йому на праві спільної сумісної власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, розташований на земельній ділянці загальною площею 504 кв. м на житловий будинок, який належить гр. ОСОБА_6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці загальною площею 600 кв. м. Вищезазначений договір міни було зареєстровано у ДМБТІ 18 жовтня 1982 року.

Таким чином, подружжя ОСОБА_5 стало власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Також згідно договору міни разом із будинком обміну підлягали й земельні ділянки. Згодом померлим чоловіком було отримано на цю ділянку Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-ДП № 097628, та який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 032646.

Позивач посилається на те, що в силу статті 16 Закону України «Про власність» та ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, оскільки житловий будинок та земельну ділянку було передано у приватну власність під час шлюбу, позивачу та її чоловіку за законом належить по ? частці вищезазначеного житлового будинку та земельної ділянки.

За ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємицею першої черги за законом після смерті її чоловіка.

За життя ОСОБА_5 заповіту не залишив, окрім позивача, спадкоємцями першої черги за законом є також їх діти (відповідачі і цій справі). У зв'язку з цим, після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина, яка має складатися з ? частки вищезазначеного житлового будинку та ? частки земельної ділянки, на якій розташований будинок (інша ? зазначеного майна згідно із законом належить позивачу), до спадкової маси входить ? частки житлового будинку та ? частки земельної ділянки, які повинні бути розподілені у рівних частках між спадкоємцями. Відтак, частка позивача у будинку та земельної ділянки складатиме 2/3, а по 1/6 частки має належати кожному з інших спадкоємців (відповідачі в цій справі).

Звернувшись до нотаріальної контори, позивач отримала постанову від 18 жовтня 2014 р. державного нотаріуса четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову у вчинені нотаріальних дій, відповідно до якої свідоцтво про право власності на ? частину земельної ділянки, як майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить гр. ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 р., не може бути видане в зв'язку з тим, що згідно статті 61 Сімейного кодексу України земельна ділянка, яка надана власнику у приватну власність безоплатно з комунальної власності не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приватизація земельної ділянки є безоплатною передачею права власності з комунальної власності у приватну, з наступною видачею Державного акта на право приватної власності на землю. Тобто, право власності у спадкодавця виникло на підставі безоплатного надання державою земельної ділянки у приватну власність, у зв'язку з чим набуття права спільної сумісної власності подружжя згідно ст. 60 Сімейного кодексу України не виникло.

На переконання позивача, оскільки одним із подружжя в період шлюбу (1982 р.) було придбано у приватну власність житловий будинок на підставі договору міни, то в силу статей 22, 24 КпШС України у подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на ? частину житлового будинку. Оскільки для обслуговування цього будинку виділена у власність земельна ділянка, то в подружжя, за яким визнається право власності на ? частину будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. Так, відповідно до п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Пункт 4 розділу «Спори, що виникають із сімейних відносин» висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, за перше півріччя 2012 вказує, що у разі якщо одним із подружжя під час шлюбу, дійсного на момент виникнення спірних правовідносин, придбано будинок, то в силу статей 33, 24 Кодексу про шлюб та сім'ю у подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право другого з подружжя на частину будинку. У зв'язку з тим, що для обслуговування цього будинку виділено у власність земельну ділянку, то у чоловіка/дружини, за яким визнається право власності на частину будинку, в такій же частці виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку (постанова Верховного Суду України від 11 червня 2012 року в справі № 6-66цс11).

Таким чином, на переконання позивача, вона має право на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та на ? земельної ділянки, яка знаходиться під житловим будинком, та в зв'язку з цим, земельна ділянка з підстав зазначених вище підлягає поділу відповідно до часток учасників спільної власності в житловому будинку, які є рівними. Відтак, за підрахунком позивача, наявні правові підстави для визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку та на ? частину земельної ділянки, як дружині, а також 1/6 будинку та 1/6 земельної ділянки як спадкоємиці, тому позивач просить визнати право власності за нею на 2/3 житлового будинку та земельної ділянки.

Представник позивача просила суд задовольнити позов повністю.

Відповідачі не заперечували проти задоволення позову, про що повідомили суд окремо наданих суду заявах.

Третя особа надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила суд повністю задовольнити поданий позов.

Дослідив докази межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

За ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як встановлено судом на підставі свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., заповіту померлий не залишив; позивач є дружиною померлого, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу (шлюб укладений 05.11.1959 р.).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, спадкоємцями померлого є його дружина (позивач) та діти (відповідачі).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК).

Звернувшись до нотаріальної контори, позивач отримала постанову від 18 жовтня 2014 р. державного нотаріуса четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову у вчинені нотаріальних дій, відповідно до якої свідоцтво про право власності на ? частину земельної ділянки, як майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить гр. ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 р., не може бути видане в зв'язку з тим, що згідно статті 61 Сімейного кодексу України земельна ділянка, яка надана власнику у приватну власність безоплатно з комунальної власності, не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приватизація земельної ділянки є безоплатною передачею права власності з комунальної власності у приватну, з наступною видачею Державного акта на право приватної власності на землю. Тобто, право власності у спадкодавця виникло на підставі безоплатного надання державою земельної ділянки у приватну власність, у зв'язку з чим набуття права спільної сумісної власності подружжя згідно ст. 60 Сімейного кодексу України не виникло.

Разом з тим, відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Відповідно до рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 10 вересня 1982 р. «Про визнання права власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 за гр. ОСОБА_5 та дозволу йому обміну житловими будинками з гр. ОСОБА_6.» за ОСОБА_5 було визнано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2, та дозволено ОСОБА_5, проживаючому по АДРЕСА_2 провести обмін житловими будинками з гр. ОСОБА_6, проживаючою по АДРЕСА_1

15.10.1982 р. був укладений відпвінйи договір міни; право власності за адресою: АДРЕСА_1, було зареєстровано в КП «ДМБТІ» (а.с. 13) за ОСОБА_5

Відповідно до державного акту на право приватної власності на змелю ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 21.09.2000 р. №2400 набув у приватну власність земельну ділянку площею 0.0972 га в межах згідно з планом, яка розташована на території АНД району АДРЕСА_1; землю передано для обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК).

Таким чином, оскільки ОСОБА_5 набув у власність житловий будинок на підставі договору міни, то в силу статей 22, 24 КпШС України у нього та ОСОБА_2 (його дружина) виникло право спільної сумісної власності.

Оскільки для обслуговування цього будинку виділена у власність земельна ділянка, то в подружжя, за яким визнається право власності на ? частину будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Таким чином, доводи позивача є слушними, будучи співвласником ? частини житлового будинку та земельної ділянки (АДРЕСА_1) , позивач в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 має право на 1/6 частину житлового будинку та 1/6 частину земельної ділянки.

Оскільки спадкоємець (позивач) не може оформити належне їй право власності на вказаний будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка відповідно до вимог чинного на даний час законодавства з підстав, зазначених у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (постанова нотаріуса від 18.10.2014 р.), для суду з метою захисту прав позивача (ст. 55 Конституція України), який обрав спосіб захисту прав, передбачений законом (ст. 16 ЦК), вбачаються підстави для визнання за позивачем права власності на 2/3 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та визнання за позивачем права власності на 2/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, де третя особа четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про виділення частки у спільному майні подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 0,0972 гектарів для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частки житлового будинку літ. А-1, загальна площа 52,7 кв. м, житлова площа 41,7 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Спаї