ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6296/15-ц
провадження № 2/753/3990/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2015 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ДРАГА О.А.

сторін:

позивачки ОСОБА_2

представника позивачки ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна про зміну черговості права на спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна про зміну черговості права на спадкування, свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її цивільний чоловік ОСОБА_7. Після його смерті відкрилась спадщина, а саме квартира АДРЕСА_1, яка належала померлому спадкодавцю ОСОБА_7.

Проживаючи з ОСОБА_7 фактично однією сім"єю, після його смерті, вважаючи себе єдиним спадкоємцем вона звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Синиці Т.В. з приводу оформлення спадщини, яка залишилась після ОСОБА_7. Приватним нотаріусом їй було надано роз"яснення, що факт проживання однією сім"єю необхідно встановити в судовому порядку.

На підставі її заяви Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. була відкрита спадкова справа № 44/2014 за померлим ОСОБА_7 , яка була зареєстрована в спадковому реєстрі № 56330034.

Після смерті ОСОБА_7 вона фактично прийняла спадщину.

З ОСОБА_7 вона проживала у цивільному шлюбі з 1997 року. Шлюбу з колишньою дружиною померлий розірвав у 1980 році, та більше в зареєстрованому шлюбі не перебував.

З 1997 року вона проживала разом з ОСОБА_7, у квартирі АДРЕСА_1, вели спільне господарство, мали спільний бюджет , сплачували сумісні рахунки, купували необхідні речі для сумісного проживання.

Похованням ОСОБА_7 займалась вона.

Крім неї , заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 по Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу подав син ОСОБА_7 - ОСОБА_4.Однак, син ОСОБА_4 ніколи не цікавився життям батька.

У зв"язку з цим вона просить визнати за нею право на спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 разом ії спадкоємцем першої черги за законом.

В свою чергу відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, залучивши в якості третьої особи Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Синицю Тетяну Василівну про визнання права власності в порядку спадкування за законом, яка була об"єднана з первинним позовом ухвалою суду від 29 квітня 2015 року ( а. с. 72 ) , зазначаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його батько ОСОБА_7, якому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 2001 року, виданого Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації м. Києва на підставі розпорядження № 18 від 11 січня 2001 року, яке було зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації, за № 5039 від 17 січня 2014 року, належить квартира АДРЕСА_1.

Після його смерті відкрилась спадщина. Складом спадщини є належна на праві власності померлому спадкодавцю ОСОБА_7 квартира АДРЕСА_1 та автомобіль марки Таврія Нова. Його не було усунуто від прав на спадкування і він являється спадкоємцем першої черги. Заповіту батько йому не залишав і він є єдиним спадкоємцем першої черги. У видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В. за відсутності оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру, оскільки вказане свідоцтво утримувала відповідачка ОСОБА_2 У зв"язку з чим просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1, та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/ 2 автомобіля марки Таврія Нова.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 первинні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позовні вимоги. Зустрічні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні.

Представник ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги № б / н від 26 березня 2015 року ( а. с. 43 ), ОСОБА_3, підтримав думку свого довірителя, та також просив первинні позовні вимоги задовольнити, щодо зустрічного позову просив відмовити у його задовленні в повному обсязі.

Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4, первинні позовні вимоги не визнав, та просив суд відмовити у його задоволенні, щодо зустрічних позовних вимог просив задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_4 за довіреністю від 16 грудня 2014 року ( а. с. 49 ), ОСОБА_10, підтримав думку свого довірителя, також просив в задоволенні первинного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В. в судове засідання не з"явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 04 червня 2015 року за вх. № 26650, надійшла заява від ПН КМНО Синиці Т.В., в якій просить проводить розгляд справи за її відсутності. ( а. с. 89 )

Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, з'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 у судовому засіданні 26.06. 2015 року ( а.с. 97-98; 99-101) , вивчивши спадкову справу, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що основний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна про зміну черговості права на спадкування на першу чергу за законом, задоволенню не підлягає, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 60 Цивільного - процесуального кодексу України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 статті 11 Цивільного - процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин 3 - 4 статті 10 Цивільного - процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи: роз"яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов"язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоства про смерть виданого у Відділі реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис № 11649 серії НОМЕР_2 ( а. с. 7) .

У власності померлого ОСОБА_7, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 2001 року, виданого Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації м. Києва на підставі розпорядження № 18 від 11 січня 2001 року, яке було зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації, за № 5039 від 17 січня 2014 року, належить квартира АДРЕСА_1 ( а. с. 42 ).

03 листопада 1971 року народився ОСОБА_4, у свідоцтві про народженні вказано відомості про батька ОСОБА_7 ( а. с. 39 ).

11 лютого 2015 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва, було встановлено факт проживання ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року та ОСОБА_2, як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року включно ( а. с.10, 11, 12 )

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 разом проживали, відпочивали, вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_12, пояснила що давно товаришує з позивачем ОСОБА_2, а померлого ОСОБА_7 знала близько 17 років, завжди разом святкували свята. У розмові з померлим він їй повідомив, що має сина однак з ним не спілкується, оскільки він змінив прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_4.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вимогами статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов"язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ), а ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1222 Цивільного Кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Так, право спадкування тісно пов'язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із засобів набуття права власності. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1224 Цивільного Кодексу України передбачено перелік обставин, за наявності яких право на спадкування у певних осіб не виникає, тобто вони усуваються від права на спадкування як за заповітом, так і за законом та називаються негідними спадкоємцями. Зокрема в частині 5 статті 1224 цього Кодексу вказано, що особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв"язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов"язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов"язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов"язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, при розгляді таких справ суду належить з"ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

В пункті 6 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 7 від 30 травня 2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи ( інших спадкоємців або територіальної громади ). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

З статті 1261 Цивільного кодексу України вбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Так, відповідно до статті 1259 Цивільного Кодексу України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Тобто, за позовом особи, що є спадкоємцем за законом наступної черги, суд може визнати за нею право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, якщо буде встановлено, що протягом тривалого часу вона опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 65 років з приводу гострого панкреатиту помер ОСОБА_7 ( а.с. 8 оборот ), з яким позивачка ОСОБА_2 проживала однією сім"єю без шлюбу з 1997 року в квартирі АДРЕСА_1, що належала померлому на праві власності ( а.с. 42 ) й по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

З метою узаконити їх відносини 21 листопада 1999 року позивачка з ОСОБА_7 повінчалися в храмі Святого Володимира, про що видано свідоцтво про вінчання ( а.с. 65)

За період їх спільного мешкання вони вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, придбавали речі, робили ремонти, облаштовували житло спільними зусиллями, проводили дозвілля, родинні свята, їздили на відпочинок та оздоровлення, що підтверджується показами сторін, свідків, фотознімками ( а.с. 51- 64).

В 2012 році ОСОБА_7 переніс інсульт (гостре порушення мозкового кровообігу), перебував в Київській міській клінічній лікарні № 1 два тижні (з 26.04.2012 року по 07.05.2014 року) (а.с.66). Проте, після реабілітації ОСОБА_7 видужав у цілому й не перебував у безпорадному стані, що підтверджується випискою із історії хвороби, й вад фізичного здоров»я не мав, та в подальшому був працездатною й працевлаштованою особою до смерті, що визнається сторонами.

В період вказаної хвороби позивачка завжди була з ним поруч: доглядала, купувала речі, ліки тощо, підтримувала психологічно, планували майбутнє, крім того, вона намагалася створити для нього всі умови для того, щоб убезпечити від всякого роду переживань, навантажень, тобто робила все, щоби створити гармонійні умови для видужання.

ОСОБА_7 в період свого життя не потребував стороннього догляду чи нагляду, матеріально він був забезпечений.

Після смерті ОСОБА_7 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В. відкрита спадкова справа № 44/2014 від 22 липня 2014 року (а.с. 104- 121).

Після його смерті залишилось спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 , що належала померлому на праві власності згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження (наказу) від 11 січня 2001 року № 18 Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, зареєстрованого в КМБТІ 17 січня 2001 року (а.с.42) та автомобіль марки Таврія Нова , яке позивачка фактично прийняла, й бажає отримати передбачені законом правовстановлюючі документи. Проте, звернувшись до нотаріуса в липні 2014 року із заявою про прийняття спадщини , їй було відмовлено з підстав недоведеності факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово (ст. 1258 ЦК України).

У четверту чергу, згідно ст. 1264 ЦК України, право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менше п»яти років до часу відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст. 1258 ЦК України).

Так, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи із встановлених правовідносин та відповідних їм правових підстав.

Разом з тим, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України із заявою про прийняття спадщини в установлений ст. 1270 ЦК України строк звернувся відповідач, який є сином померлого та має першочергове право на спадкування за законом.

З частин 1 та 3 статті 212 Цивільно - процесуального кодексу України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, і достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 212, 328, 1216, 1217, 1222, 1224, 1258, 1259, 1261 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України за № 7 від 30 травня 2008 року " Про судову практику у справах про спадкування "суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна про зміну черговості права на спадкування , відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину автомобіля марки Таврія Нова.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права спадкування, встановлення факту проживання однією сім"єю за № 753/20295/14, провадження 2/753/1089/15 повернути до цивільної канцелярії за минуванням потреби.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 31 серпня 2015 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК