Провадження № 2/752/4749/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
04 листопада 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.
при секретарі Бурлака Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
У липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 5 928 доларів США 00 центів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, 25 000 гривень моральної шкоди та судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що 21 березня 2014 року між сторонами у справі укладено договір позики, за умовами якого позивач ОСОБА_1 надав, а відповідач ОСОБА_2 прийняла у власність грошові кошти у розмірі 3100 доларів США під 15% на чотири місяці. З 22 липня 2014 року на суму 4 965 доларів США під 20% в місяць. Дата повернення позики 22 серпня 2014 року в розмірі 5 928 доларів США, проте взятих на себе зобов'язань за договором позики відповідач не виконав та отримані грошові кошти у встановлений умовами договору позики строк, позивачу не повернув.
У судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність та згоду на постановлення заочного рішення у справі.
У судове засідання відповідач повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку.
На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи.
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.
У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).
Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 21 березня 2014 року між сторонами у справі укладено договір позики, за умовами якого позивач ОСОБА_1 надав, а відповідач ОСОБА_2 прийняла у власність грошові кошти у розмірі 3100 доларів США під 15% на чотири місяці. З 22 липня 2014 року на суму 4 965 доларів США під 20% в місяць. Дата повернення позики 22 серпня 2014 року в розмірі 5 928 доларів США.
Однак, позичальник ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за вказаним договором позики щодо повернення грошових коштів не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість. У зв'язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позики, позивачем 27 травня 2015 року на адресу відповідача направлено претензію з вимогою повернути грошові кошти, однак остання залишилась без виконання..
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором.
При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про неотримання нею грошових коштів у борг, виходячи з наступного.
У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).
Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінюючи у сукупності вказані вище обставини, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобов'язання за договорами позики, укладеними з позивачем 21.03.2014 р., не повернула суми позик у строки, обумовлені умовами договорів, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за вказаними договорами позики підлягають задоволенню, як обґрунтовані.
Згідно положень ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошових еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).
Станом на 05.07.2015 року за офіційної інформацією Національного Банку України, курс гривні по відношенню до долара США встановлений 1 долар США - 21,01 грн. Таким чином, суми, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складають 124 547,28 гривень.
Суд в частині нарахування відсотків, надходить до висновку про відмову, оскільки не надано належного та обґрунтованого розрахунку, а тому позовна вимога такою, що не підлягає задоволенню.
При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особі, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральними стражданнями слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Проте, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вимоги позивача щодо стягнення 25 000 гривень моральної шкоди не є обґрунтованими, оскільки будь-яких доказів на підтвердження заявленого розміру моральної шкоди суду не надано, як і не надано доказів, які б доводили наявність обставин завдання моральної шкоди, а тому задоволенню в цій частині не підлягають.
Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок.
Керуючись ст.ст. 526, 1046, 1048 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 12, 30, 60, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 21.03.2014 року у розмірі 124 547, 28 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487, 20 гривень.
У іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя