Справа№592/7076/15-ц
Провадження №2/592/2135/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

при секретарі: Троценко Ю. Ю. ,

за участю представника позивача за дорученням: ОСОБА_1 ,

за участю відповідачки: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу за позовом приватного підприємства Наш дім до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, інфляції, 3 % річних, -

В С Т А Н О В И В :

28.07.2015 року директор приватного підприємства Наш дім ОСОБА_3 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, інфляції, 3 % річних, в якому вона зазначила про те, що ухвалою суду від 20.05.2015 року у справі № 592/3267/15-ц за заявою боржника було скасовано судовий наказ про стягнення заборгованості. В ході судового розгляду було встановлено, що зазначена квартира належить відповідачці на праві приватної власності, а ОСОБА_4 знятий з реєстрації за даною адресою в 2007 році. Вказаний відповідач отримує послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, які надає ПП Наш Дім згідно рішення Сумського міськвиконкому № 207 від 06.04.2004 року Про визначення замовника і виконавців робіт по утриманню житлових будинків і прибудинкових територій житлового фонду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Суми за тарифами, погодженими відповідними рішеннями Сумської міської ради, що включають узгоджений перелік робіт і послуг (копія рішення додається) . Згідно ст. ст. 66, 68 ЖК України, п. п. 5 п. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги , п. 6 Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 560, ст. 5 Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529, п. п. 9, 10 Правил надання мешканцям м. Суми якісних послуг з утримання житлових будинків і прибудинкових територій, затверджених рішенням Сумської міської ради № 847-МР від 23.06.2004 року, розрахунковим періодом за надані послуги є календарний місяць, а плата вноситься до 10-го числа або узгодженої договором дати наступного за оплачуваним місяцем. Відповідач протягом тривалого часу частково сплачувала ПП Наш Дім вартість отриманих послуг, тобто підтвердила наявність правовідносин з цього приводу. Однак, станом на 01.03.2015 року сума заборгованості складає 3539,86 грн. (розрахунок суми боргу додається) . Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України встановлено порядок стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3-х % річних, нарахованих на суму заборгованості. Згідно проведених розрахунків (додаються) , сума інфляції складає 26,94 грн. , 3 % річних 212,74 грн. . Незважаючи на попередження щодо подання позову до суду у разі несплати наявної заборгованості, в добровільному порядку борг не погашено. Такими діями відповідач порушує вимоги ст. 10 ЖКУ стосовно використання жилого приміщення на шкоду іншим мешканцям, а також також порушують майнові права і інтереси не тільки позивача, а й інтереси громадян, які проживають в цьому будинку та підїзді. Враховуючи викладене та керуючись статтями 10, 66 і 68 ЖКУ, п. п. 5 п. 3 ст. 20 ЗУ Про житлово- комунальні послуги , п. 6 Типового договору, затвердженого Постановою КМУ від 12.07.2005 року № 560 та п. 5 Типового договору, затвердженого постановою КМУ від 20.05.2009 року № 529, рішенням Сумської міської ради № 847-МР від 23.06.2004 року, ст. 11 і 610 ЦКУ, статтями 3, 79, 88,96 і 109 ЦПКУ, вона просила стягнути на користь ПП Наш Дім з ОСОБА_2 заборгованості по сплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території станом на 01.03.2015 року в сумі 3539,86 грн. , інфляції 26,94 грн. , 3 % річних 212,74 грн. ,всього 3779,54 грн. та відшкодування судового збору (вхідний № 24208/15 від 28.07.2015 року) (а. с. 4) .

13.08.2015 року відповідачка ОСОБА_2 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення проти позовної заяви, в якій вона зазначила про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться справа за цивільним позовом приватного підприємства Наш Дім до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості станом на 01.03.2015 року в сумі 3779,54 грн. . Вона вважає позовні вимоги безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню в звязку з наступним. Відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків при будинкових територій, які затверджуються КМУ, незалежно від форми власності на них. Згідно п. 8.2 ч. 8 рішення Сумського міськвиконкому № 207 від 06.04.2004 року Про визначення замовника і виконавців робіт по утриманню житлових будинків і прибудинкових територій житлового фонду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Суми комунальним підприємствам Дирекція єдиного замовника Зарічного району (ОСОБА_5 ) та Дирекція єдиного замовника Ковпаківського району (ОСОБА_6 В.) потрібно укласти до 01.06.2004 року договори комісії з власниками (наймачами) квартир про забезпечення утримання житлових будинків та прибудинкових територій. Згідно п. 9.4 ч. 9 рішення Сумського міськвиконкому № 207 від 06.04.2004 року Про визначення замовника і виконавців робіт по утриманню житлових будинків і прибудинкових територій житлового фонду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Суми підприємствам, які на конкурсній основі отримали право на обслуговування житлового фонду і прибудинкової території укласти до 01.05.2004 року договори з орендарями та власниками нежитлових приміщень на участь в утриманні місць загального користування житлових будинків та на утримання прибудинкових територій. Відповідно до ст. 29 Закону України Про житлово-комунальні послуги договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. А договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій житлового фонду не було укладено між позивачем та відповідачем, а отже плата не повинна стягуватись. Зокрема, обовязком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Позивач такого характеру послуг не надавав це може бути підтверджено фотокартками та показами свідків. Також згідно ст. 256 ЦКУ позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В ст. 257 ЦКУ зазначається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 1 ст. 261 ЦКУ перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно п. 5 ст. 261 ЦКУ за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Адже позивач указав в позовній заяві що розрахунковим періодом за надані ним послуги є календарний місяць, а плата вноситься до 10-го числа, та надає розрахунок плати за послуги з утримання житлового будинку і споруд та прибудинкової території, в якому зазначено проте, що відповідачка перестала вносити плату з 2011 року. А, отже позивач пропустив строки позовної давності. Враховуючи викладене та керуючись ст. 10 ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду , ст. 29 Закону України Про житлово-комунальні послуги , ст. 257 ЦКУ, вона просила: 1. У задоволенні позову відмовити повністю в звязку з необґрунтованістю позовних вимог. 2. Застосувати строки позовної давності та розглядати справу лише в частині позовних вимог (вхідний № 26112 від 13.08.2015 року) (а. с. 38 40) .

13.08.2015 року у судовому засіданні представниця позивача за дорученням ОСОБА_1 надала заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просила збільшити розмір позовних вимог і стягнути з відповідача заборгованість за послуги в сумі 3984,75 грн. , 3 % річних 260,05 грн. , інфляції 55,69 грн. , а всього 4300,49 грн. (а. с. 33) .

11.11.2015 року у судовому засіданні представниця позивача за дорученням ОСОБА_1 надала заяву про збільшення позовних вимог, в якій вона просила стягнути з відповідача заборгованість за послуги в сумі 4254,70 грн. , інфляцію 57,76 грн. та 3 % річних 294,70 грн. , а всього 4607,16 грн. (а. с. 77) .

У відкритому судовому засіданні представниця позивача за дорученням ОСОБА_1 позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Вона просила стягнути з відповідача заборгованість за послуги в сумі 4254,70 грн. , інфляцію 57,76 грн. та 3 % річних 294,70 грн. , а всього 4607,16 грн. .

У відкритому судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, дала пояснення, аналогічні викладеним в запереченні проти позовної заяви. Вона просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відсутній договір на обслуговування будинку та споруд і прибудинової території, укладений особисто з нею. Вона просила застосувати строки позовної давності та розглядати справу лише в частині позовних вимог.

Вислухавши пояснення представниці позивача за дорученням ОСОБА_1, пояснення відповідачки ОСОБА_2, пояснення свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідачка ОСОБА_2 є співвласницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована та проживає у вищевказаній квартирі (а. с. 76) .

У звязку з несплатою відповідачкою житлово-комунальних послуг утворилася заборгованість за період часу з 01.01.2010 року по 01.11.2015 року в сумі 4607,16 грн. , яка складається з заборгованості по оплаті за утримання будинків і споруд та прибудинкової території (а. с. 78 80) .

Отже, правовідносини, які склались між сторонами, регулюються Законом України Про житлово-комунальні послуги .

З аналізу чинного конституційного, цивільного, цивільного процесуального, житлового законодавства України з урахуванням рекомендацій та розяснень, наданих Верховним Судом України та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається наступне.

Із змісту ч. 1 ст. 151 ЖК України вбачається, що громадяни, які мають в приватній власності квартиру, зобовязані утримувати в порядку придомову територію.

Із змісту ст. 179 ЖК України вбачається, що користування будинками державного і громадського житлового фонду та їх утримання здійснюється з обовязковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV від 24.06.2004 року споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України від 25.11.2014 року по справі № 3-184гс14 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/41849913) , постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 року по справі № 6-59цс13 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/34634297) , постанова Верховного Суду України від 27.03.2013 року по справі № 6-6цс13 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/30443165) ) .

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Крім того, згідно з розясненнями, викладеними в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18.12.2009 року, в позові має бути відмовлено, якщо стороною у спорі до ухвалення рішення заявлено про застосування позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Верховний Суд України неодноразово звертав увагу на наявність заяви сторони у спорі як обовязкову умову для застосування позовної давності. Наприклад, у справі № 6-239цс14 (постанова від 04.02.2015 року) найвища судова інстанція зробила висновок про те, що із заявою про застосування позовної давності відповідач не звертався, а тому відсутні правові підстави для застосування позовної давності. Також у справі № 6-738цс15 (постанова від 24.06.2015 року) наголошено про те, що позовна давність, як загальна, так і спеціальна, є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. Крім того, невирішення питання про можливість застосування позовної давності може свідчити про порушення права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 якої гарантує справедливий і публічний розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. Специфічним у застосуванні положень конвенції є те, що багато її принципів не можна відразу побачити безпосередньо в тексті. Вони випливають з її духу і знаходять своє розкриття в практиці та позиціях ЄСПЛ. Важливими для розуміння суті ст. 6 конвенції є зауваження Суду про те, що хоча ця стаття гарантує право на справедливий розгляд, вона не встановлює жодних правил стосовно допустимості доказів чи того, яким чином вони повинні бути оцінені, що насамперед повинно регулюватися національним законодавством і національними судами (наприклад, справи ОСОБА_9 проти Іспанії , № 30544/96, § 28) . Говорячи про принцип рівності сторін, Суд указує, що кожній зі сторін мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, який не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі Бацаніна проти Росії від 26.05.2009 року № 3932/02, § 22) . Крім іншого, принцип справедливості порушується там, де національні суди ігнорують визначену, відповідну і важливу думку, висловлену заявником (рішення у справах Проніна проти України від 18.07.2006 року № 63566/00, § 25, та Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 року № 42310/04, § 280) . Відповідно до прецедентного права Суду рішення судів і трибуналів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обовязку може варіюватися залежно від характеру рішення, що повинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи (справа ОСОБА_9 проти Іспанії , § 26) . Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому й саме питання застосування строку позовної давності тісно повязане з їх реалізацією.

Аналізуючи встановлені обставини справи, наведені норми законів, які врегульовують вказані спірні правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Отже, - оскільки відповідачка ОСОБА_2, як споживачка зобовязана оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; - оскільки відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі; - оскільки відповідачка ОСОБА_2, як сторона у спорі, заявила про застосування позовної давності до винесення судом рішення, відтак суд дійшов до висновку про те, що позов приватного підприємства Наш дім до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, інфляції, 3 % річних, слід задовольнити частково.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тобто пропорційність застосовується, насамперед, коли позов має майновий характер, адже лише вони можуть мати розмір. Водночас правило пропорційності є загальним, а тому повинно застосовуватися як в майнових, так і в немайнових справах. Коли йдеться про позов немайнового характеру, то пропорційність визначається залежно від кількості вимог. Наприклад, якщо було заявлено дві вимоги, а задоволено лише одну, то позивачу повинно бути присуджено половину судових витрат.

Згідно абз. 1 п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI) . Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру) , то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Оскільки в даному випадку позов задоволено частково, тому судові витрати мають бути присуджені позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, відтак суд дійшов до висновку про те, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь приватного підприємства Наш дім судовий збір в розмірі 175 грн. 19 коп. , тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що прямо передбачено ч. 1 ст. 88 ЦПК України (а. с. 2, 3) .

Дане рішення Ковпаківського районного суду м. Суми ухвалене з урахуванням судової практики Верховного Суду України, а саме: з урахуванням ухвали Верховного Суду України від 09.09.2015 року по справі № 6-19687кс05 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/50239357) , з урахуванням ухвали Верховного Суду України від 03.07.2015 року по справі № 6-1180ц15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/46570850) , з урахуванням ухвали Верховного Суду України від 28.05.2008 року по справі № 6-3428св08 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/1971910) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 208, 209, 213 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов приватного підприємства Наш дім до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, інфляції, 3 % річних, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного підприємства Наш дім заборгованість по сплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в сумі 3125 грн. 78 коп. , інфляційні втрати в сумі 54 грн. 20 коп. , три проценти річних в сумі 133 грн. 29 коп. , а всього в сумі 3313 грн. 27 коп. .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного підприємства Наш дім судовий збір в розмірі 175 грн. 19 коп. .

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков