2/243/5433/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2015 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі
головуючого судді Лаптєва М.В.
при секретарі Мороз К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лізингової компанії ТОВ «ІГК+» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору майнового лізингу, застосування наслідків недійсності правочину, -
Позивач звернувся до суду із позовом в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в якому зазначив, що 14 серпня 2015 року у м. Харкові в інформаційному пункті між Лізинговою компанією ТОВ «ІГК+» та ним був підписаний Договір № 805280 майнового лізингу, відповідно до якого відповідач зобовязується придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування майно (автомобіль Fiat Doblo Combi Maxi 1.6 D MT) а позивач зобовязується прийняти предмет лізінгу, сплачувати платежі та інші платежі згідно умов Договору. Позивач сплатив компанії 39 000 грн. 00 коп. та зі слів працівників після сплати цих коштів автомобіль мали доставити до м. Словянська. Однак позивач повернувшись до м. Словянська дізнався, що сплачені ним кошти це коміся за організацію та укладання самого договору, а не часткова оплата вартості автомобіля у звязку з чим звернувся до відповідача з вимогою про повернення сплачених коштів, однак його вимоги залишилися без уваги. Таким чином вважає, що було порушено його права, як споживача в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів» вважає, що на момент укладання договору він не був обізнаний щодо істотних умов договору, а саме, щодо складової частини умов лізінговим платежів та крім того вважає що оскільки договір лізингу не був нотаріально посвідчений то він є нікчемним, а тому просить суд визнати спірний договір недійсним та застосувати наслідки нікчемності правочину.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити.
Представник відповідача до судового засідання не зявився про час та дату судовгого засідання належним чином був повідомлений, про що є відомості в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався.
Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, та на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд вправі постановити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
14 серпня 2015 року між Лізинговою компанією ТОВ «ІГК+» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) було укладено договір лізингу №805280, за яким Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування Предмет Лізінгу (автомобіль Fiat Doblo Combi Maxi 1.6 D MT), а Лізінгоодержувач зобов'язується прийняти Предмет Лізінгу та сплачувати Лізінгові платежі згідно умов договору. Відповідно до п.2.3 договору замовлення Предмету Лізінгу відбувається з моменту підписання Лізінгоодержувачем Спеціфікації (додаток №4) та сплати Лізінгоодержувачем на рахунок Лізінгодався Авансового платежу.
Посилання позивача у позовній заяві на те, що при укладенні спірного договору, йому не було повідомлено всі істотні умови договору не знайшли свого підтвердження, оскільки підписаний ним договір, у тому числі додатки 2, 3 та 4 містять всі істотні умови, які має містити договір лізингу згідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг».
Згідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
Статтею 799 ЦК України встановлено форму договору найму транспортного засобу: договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 року із змінами та доповненнями, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу регулюються положеннямиЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Правовідносини, що виникають із договору лізингу регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору.
Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 року із змінами та доповненнями, договір лізингу має бути укладений в письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу; розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Посилання позивача на те, що вказаний договір не посвідчений нотаріально, а тому його позов необхідно задовольнити, а договір визнати недійсним, суд вважає таким, що не відповідає нормам законодавства з наступних підстав.
Дійсно, частиною 2 статті 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Проте, вказана стаття є складовою параграфа 5 глави 58 ЦК України, який регулює відносини, що виникають із найму (оренди) транспортного засобу, а тому є передчасним до правовідносин, що виникають із договору лізингу, застосована бути не може, оскільки, незважаючи на схожість цих відносин, законодавством вони розділені як такі, що мають окреме регулювання. Крім того, ці правовідносини регулюються спеціальним законом - Законом України «Про фінансовий лізинг»,
яким, як вже зазначалося вище, не передбачено обов'язкового нотаріального посвідчення. Таким чином, нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу в силу положень вказаного Закону та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є обов'язковим. Такий висновок міститься і в судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2014 року та 04.06.2014 року.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 4 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Жодного доказу про введення позивача в оману представниками Лізингової компанії ТОВ «ІГК+» - суду не надано.
Оскільки діючим законодавством не передбачено обов'язкового нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, суд вважає, що немає підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсними.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 294, 296 ЦПК України, ст. 203, 806 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 2, 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 року -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Лізингової компанії ТОВ «ІГК+» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору майнового лізингу, застосування наслідків недійсності правочину - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення постановлено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя М.В. Лаптєв