У Х В А Л А

Іменем України

30 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.

суддів: Куцин М.М., Собослой Г.Г.,

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», Кам'яницьке кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», Кам'яницьке кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», про поновлення на роботі, стягнення з Кам'яницьке кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення з відповідачів по 20000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що до 24.02.2015 року він працював на посаді заступника директора Кам'яницького кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці». Наказом ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» №54/ос та наказом Кам'яницького кар'єроуправління №2/ос від 24.02.2015 року його було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників. Звільнення позивач вважає незаконним, так-як відбулось без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої він був, без врахування його переважного права на залишенні на роботі при скороченні посади заступника директора Кам'яницького кар'єроуправління, обмежившись лише формальною пропозицією надання чотирьох робочих місць в кар'єроуправлінні, а не пропозицією обійняти вакантні посади за його кваліфікацією та спеціальністю. На думку позивача йому повинні були запропонувати йому вакантну посаду в межах усього ДП, а не лише у його структурному підрозділі. Дійсною причиною звільнення, на думку позивача є помста відповідачів за його активну професійну позицію, яка полягала у критиці недосконалої системи організації виробництва.

ОСОБА_1 зазначає, що порушення відповідачами його законних прав та порядку звільнення призвели до його моральних страждань, які полягають у втраті нормальних життєвих зв'язків з трудовим колективом, де він був один з його керівників, незаконне звільнення вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя (сім'я позбулась його зарплати, як основної складової сімейного бюджету, причому в період економічної та фінансової кризи в Україні).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, як незаконного та необґрунтованого та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши подані документи та матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», Кам'яницьким кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», обіймаючи посаду заступника директора Кам'яницького кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» (а.с.2). В обов'язки позивача входило здійснення розробки маркетингової політики на основі аналізу споживчих властивостей виробленої продукції і прогнозування споживчого попиту на продукцію, технічних і інших споживчих якостей конкуруючої продукції (а.с.34-37). 24 лютого 2015 року наказом директора ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» №54/ос та наказом Кам'яницького кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» №2/ос позивач був звільнений з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників (а.с.21).

Спірні правовідносини які виникли між сторонами регулюються нормами законодавства про працю в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів.

Так, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 492 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Незаконність ухваленого рішення позивач вбачає в тому, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачами не було запропоновано йому усі вакантні посади в межах державного підприємства, що є порушенням ст. 42 КЗпП України та не взяв до уваги , що дійсною причиною його звільнення була принципова позиція щодо нових підходів у виробництві продукції її збуту та критиці існуючої системи організації виробництва.

Згідно наказу №195 Кам'яницьке кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці», від 24 грудня 2014 року на підставі наказу ДП «УПП УЗ» від 24.12.2014 року №193/ос заступника директора Кам'яницького кар'єроуправління ОСОБА_1 було попереджено про те, що його посада скорочується, а він підлягає вивільненню (а.с.17). Даним наказом Кам'яницьким кар'єроуправлінням, яке є уповноваженим органом, позивачу також було запропоновано роботу на підприємстві на вільних посадах.

В судовому засіданні представника відповідача пояснив що ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» не могло застосовувати статтю 42 КЗпП України стосовно переважного права на залишення позивача на роботі у зв'язку з тим, що на той час на всіх кар'єроуправліннях ДП «УПП УЗ» існувало всього дві посади заступника директора з аналогічними функціональними обов'язками тим, які були у позивача (здійснення розробки маркетингової політики на основі аналізу споживчих властивостей виробленої продукції і прогнозування споживчого попиту на продукцію, технічних і інших споживчих якостей конкуруючої продукції), а саме: Кам'яницьке кар'єроуправління (Закарпатська області); Хлистунівське кар'єроуправління (Черкаська область), які було скорочено.

Згідно положень ст.49-2 КЗпП України при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Враховуючи відсутність на підприємстві вакантних місць за професією чи спеціальністю позивача, та непогодження на іншу запропоновану роботу, Кам'яницьке кар'єроуправління ДП «УПП УЗ» повідомило центр зайнятості про заплановане вивільнення працівника.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи із посади заступника керівника Кам'яницького кар'єроуправління ДП «Управління промислових підприємств Укрзалізниці» було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Будь яких доказів того, що причиною звільнення позивача була саме принципова позиція щодо нових підходів у виробництві продукції її збуту та критиці існуючої системи організації виробництва, матеріали справи не містять.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстав для його зміни чи скасування.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді