Справа № 192/1023/15-ц
Провадження № 2/192/378/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" грудня 2015 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Щербини Н. О.

за участі секретаря судового засідання Сербіної Л. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» про стягнення заробітної плати, моральної шкоди та компенсації,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати, моральної шкоди та компенсації.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до наказу № 81 від 02 лютого 2012 року була прийнята на посаду молодшої медичної сестри кабінету «Довіра» комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради».

З 01 червня 2013 року наказом № 185 від 24 травня 2013 року була переведена на 0,5 ставки молодшої медичної сестри кабінету «Довіра» та на 0,5 ставки молодшої медичної сестри фтизіатричного кабінету за сумісництвом, а наказом № 91 від 07 квітня 2015 року знову була переведена на посаду молодшої медичної сестри кабінету «Довіра».

Позивачка зазначає, що в період з 02 лютого 2012 року по 01 лютого 2015 року всупереч вимог чинного законодавства України та Положення про кабінет «Довіра», затвердженого наказом головного лікаря КЗ «Солонянська ЦРЛ ДОР», вона не отримувала в повному обсязі оплату праці, чим грубо порушувалися її права та свободи, передбачені законодавством України, в результаті чого їй була недорахована та невиплачена заробітна плата на загальну суму 16 231 гривня 35 копійок.

Посилається також на те, що Типовим положенням «Про кабінет «Довіра» передбачено, затвердженим наказом МОЗ України №102 від 25 лютого 2008 року, передбачено, що основними його функціями є проведення роботи щодо профілактики поширення ВІЛ-інфекції /Сніду/. При цьому, якщо кабінет розташований на території, де відсутній регіональний центр профілактики і боротьби зі Снідом), у разі потреби функції кабінету «Довіра» можуть бути розширені та на нього додатково можуть бути покладені обов'язки щодо проведення організаційно-методичної роботи, клініко-епідеміологічного обстеження зареєстрованих випадків ВІЛ-інфекцій, надання консультативної, лікувально-діагностичної та поза лікарняної допомоги ВІЛ-інфікованим та хворим на СНІД.

Відповідно до пункту 3.1 Положення, кабінет «Довіра» КЗ «Солонянської ЦРЛ ДОР» є спеціалізованим структурним підрозділом лікувально-профілактичного закладу з профілактики та боротьби з ВІЛ-інфекцією /Снідом/, на який згідно пункту 2.6 Положення та з урахуванням вимог наказу № 102 від 25 лютого 2008 року та № 107 від 09 листопада 2005 року, яким затверджено «Положення про кабінет профілактики та лікування хворих на ВІЛ-інфекцію /СНІД/ (кабінет довіри) поліклініки міської /районної/ лікарні», покладено обов'язки щодо надання медичної допомоги ВІЛ-інфікованим та хворим на СНІД; а відповідно до пунктів 2.8 та 2.12 - позалікарняної допомоги; пункту 2.15 - організації лікування, догляду та підтримки людей, що живуть з ВІЛ-інфекцією; пункту 3.2 - надання медичної і позалікарняної допомоги ВІЛ-інфікованим та хворим на СНІД і тому відповідно до пункту 2 додатку 4 «Умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення», затверджених наказом Мінпраці та МОЗ України від 05 жовтня 2005 року № 308/519, він відноситься до переліку спеціалізованих структурних підрозділів, робота в яких дає право на підвищення посадових окладів медичних працівників на 60% за весь час роботи з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими.

В пункті 1 примітки до Переліку закладів та їх підрозділів, також посад, робота в яких дає право на підвищення посадового окладу на 60 відсотків» зазначено, що працівникам, які передбачені в даному Переліку, підвищення здійснюється із посадового окладу (тарифної ставки) з урахуванням кваліфікаційної категорії, завідування, старшинства без урахування інших підвищень, доплат та надбавок.

Відповідно до листа Державної служби України з питань протидії ВІЛ-інфекції /СНІДУ/ та інших соціально небезпечних захворювань від 04 червня 2014 року №22.2/1/1708/Єн та вимог «Про усунення порушення законодавства № 315/04 від 14 жовтня 2013 року і № 111/04-03 від 06 квітня 2015 року Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників охорони здоровя України, ставилося питання про усунення порушень щодо оплати праці працівникам кабінету «Довіра», однак дані рекомендації та вимоги КЗ «Солонянська ЦРЛ ДОР» проігноровано, тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду, оскільки відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. При цьому у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, а положеннями п.п. 5, 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків.

ОСОБА_1 вважає, що відповідачем їй як молодшій медичній сестрі кабінету «Довіра» недорахована та не виплачена заробітна плата за період з лютого 2012 року по 01 червня 2013 року в загальній сумі 10 010 гривень 26 копійок, а за період з 10 червня 2013 року по 01 лютого 2015 року (під час роботи на 0,5 ставки) в розмірі 6 221 гривня 09 копійок, а всього 16 231 гривня 35 копійок, яку вона просить стягнути з відповідача.

Крім цього, з посиланням на ст.15 КЗпП України, ст.34 Закону України «Про оплату праці» вважає, що оскільки відповідачем було порушено встановлені законом строки виплати заробітної плати за роботу з шкідливими умовами праці за період з лютого 2012 року по лютий 2015 року, то їй як працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Тому вважає, що з відповідача на її користь підлягає стягненню відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427 з послідуючими змінами, компенсація в розмірі 10 987 гривень 22 копійки у зв'язку з порушенням строків проведення відповідних виплат та з урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги /індексом інфляції/, без урахування індексу інфляції за 2012-2013 роки.

Також позивач вважає, що протиправними діями відповідача щодо невиконання умов трудового договору та безпідставного систематичного порушення її прав, їй завдано моральну шкоди, яка підлягає відшкодуванню та полягає у сильних переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій відповідача, що передували невиконання ним своїх договірних зобовязань, відкритого нехтування її законних прав на отримання відповідної та гарантованої законом заробітної плати за роботу з шкідливими та небезпечними для її життя й здоровя умовами праці.

Її систематичні звернення до відповідача з приводу вирішення цього спору в досудовому порядку та отримання від нього відмов в поновленні Конституційних прав та свобод призводило до сильних переживань та душевних страждань, що значно підсилювало психологічне розчарування можливості відновлення своїх прав. З моменту виникнення такого протиправного ставлення відповідача до неї вона перебувала в сумнівах щодо добровільного відновлення порушених її законних прав, відчувала психологічний дискомфорт. До сильних душевних страждань призводило і те, що відповідач ігнорував вказівки вищестоящих організацій, їх висновки так і вимоги профспілкового комітету, щодо фактичного поновлення її прав.

Невиплата заробітної плати в повному обсязі потягла за собою втрату нею нормальних життєвих звязків і це потребувало додаткових зусиль для організації свого життя, а також життя її сім?ї, а так як сума коштів була значною, а у звязку з її не виплатою вона не могла витрачати ці грошові кошти на відновлення свого здоровя.

Через нехтування відповідачем її прав та свобод, систематичних відмов, вона втратила сон, почало боліти серце і підніматися артеріальний тиск, що потягло за собою вживання заспокійливих та інших медичних препаратів, так як вищевказані дії відповідача призводили до сильних моральних переживань, внаслідок чого їй і було завдано моральну шкоду в розмірі 3 000 гривень 00 копійок, оскільки вважає, що така сума буде достатня для її відшкодування та покриття тих душевних страждань, які вона переживала.

Оскільки відповідач в позасудовому порядку не бажає вирішити спір, то ОСОБА_1 змушена звернутися до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 16 231 гривня 35 копійок, компенсації в сумі 10 987 гривень 22 копійки та моральної шкоди в розмірі 3 000 гривень.

Позивачка ОСОБА_1, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через свого представника (а.с.91 т.2), в судове засідання 25 грудня 2015 року не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу у її відсутність, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє її представник ОСОБА_2 з усіма повноваженнями сторони у справі згідно посвідченої секретарем виконавчого комітету Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської довіреності від 10 липня 2015 року (а.с.43 т.1).

Представник позивача, який про час та місце розгляду був повідомлений належним чином (а.с.91 т. 2) в судове засідання 25 грудня 2015 року не зявився, згідно поданої заяви (а.с.93 т.2) просив здійснювати розгляд справи без його участі. Крім того, зазначив, що під час розгляду справи по суті представником відповідача було надано пояснення, згідно яких за окремі періоди роботи ОСОБА_1 їй не проводилася доплата за роботу в кабінеті «Довіра», оскільки керівництво не знало яким чином проводити оплату. На підставі зазначеного представник позивачки вважає, що незнання відповідачем порядку застосування законів або інших нормативних актів не звільняє його від сплати відповідних виплат на користь ОСОБА_1, а тому є всі підстави для задоволення позову.

В судових засіданнях 16 вересня, 16 жовтня, 18 листопада та 16 грудня 2015 року представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, та прохав їх задовольнити. Вважає, що оскільки відповідачем не у повному обсязі нараховувалась позивачеві заробітна плата за роботу зі шкідливими умовами праці за період з лютого 2012 року по лютий 2015 року, то просив стягнути з відповідача недоплачену за зазначений період заробітну плату, компенсацію за порушення термінів виплати заробітної плати за цей же період в сумі та спричинену порушень трудових прав позивача моральну шкоду в розмірі 3 000 гривень 00 копійок.

У судовому засіданні представники відповідача комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_3 (а.с.58,59), ОСОБА_4 (а.с.68), ОСОБА_5 (а.с.96,т.1) з урахуванням наданих суду письмових пояснень (а.с.74-76,т.1) позов не визнали та пояснили, що позивач ОСОБА_1 з 06 липня 2012 року працює в Солонянській ЦРЛ на посаді молодшої медичної сестри кабінету «Довіра», який не є спеціалізованим закладом по боротьбі з ВІЛ-інфекцією, як не є таким закладом і КЗ «Солонянська ЦРЛ» ДОР», оскільки згідно п.2.1 Статуту даного закладу визначено, що заклад створено з метою провадження медичної практики, надання медичної допомоги дорослим та дітям - мешканцям Дніпропетровської області, проведення наукової і навчальної роботи, а згідно п.2.2, яким визначені основні напрямки діяльності закладу. Такий напрямок діяльності як лікування хворих на ВІЛ-інфекцію відсутній, тому таке лікування і не проводиться, а кабінет «Довіра» є лише структурним підрозділом КЗ «Солонянська ЦРЛ» ДОР». Згідно штатного розпису комунального закладу станом на 01 січня 2012 року та п.1.1 Положення про кабінет «Довіра» вказано, що кабінет входить до складу консультативного-діагностичного відділення КЗ «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» та є її структурним підрозділом. При нарахуванні надбавок за шкідливі умови праці позивачеві відповідач керувався додатком №4 до спільного наказу Міністерства охорони здоровя України і Міністерства праці та соціальної політики України від 05 жовтня 2005 року №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення», де вказано перелік закладів та їх підрозділів, а також посад, робота в яких дає право на підвищення посадових окладів на 60 відсотків. А саме п.3, де вказано, що в закладах охорони здоровя та їх структурних підрозділах, за винятком тих, що перелічені в п.1,2 (п.1 - Центри з профілактики та боротьби зі СНІДОМ та п.2 - заклади та спеціалізовані відділення (кабінети, палати) закладів охорони здоровя, що призначені для лікування хворих на СНІД та ВІЛ-інфікованих) для осіб, які працюють на посадах медичного персоналу та мають безпосередній контакт з хворими та СНІД та ВІЛ-інфікованими, проводиться доплата 60 % погодинної ставки (окладу) за кожну годину роботи в указаних в графі 2 умовах, тобто повязаних з лікування вказаної категорії хворих.

Визначення відпрацьованих годин проводилося на підставі журналу обліку хворих, який ведеться в кабінеті «Довіра» його керівником, що не оспорюється позивачем в позовній заяві. Крім ведення обліку в журналі, працівниками відповідача двічі проводився хронометраж робочого часу працівників кабінету «Довіра», про що складалися відповідні документи, а 20 лютого 2015 року адміністрацією відповідача на прохання профспілкового комітету внесено зміни до колективного договору і п.18 додатку 9 та п.9.п.91 вказаного договору, де передбачено підвищення посадового окладу працівникам кабінету «Довіра» без врахування відпрацьованого часу з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими. На цій підставі видано наказ №136 від 20 лютого 2015 року «Про внесення змін в оплату праці працівників кабінету «Довіра» і проводиться вказана оплата. Чинним до 20 лютого 2015 року колективним договором, який був схвалений на конференції трудового колективу 02 квітня 2012 року, така доплата була передбачена лише в межах чинного законодавства (додаток 7.1). Погодження з профспілковим комітетом у обох випадках проводилося на підставі п.2 та п.3 Примітки до Додатку 4 до спільного наказу Міністерства охорони здоровя України і Міністерства праці та соціальної політики України від 05 жовтня 2005 року №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення», де вказано, що у кожному закладі на підставі даного додатка керівником за погодженням з профспілковим комітетом затверджується перелік посад працівників, яким з урахуванням конкретних умов праці в цьому закладі, структурному підрозділі, на дій посаді посадовий оклад (тарифна ставка) підвищується на 60 відсотків, посадові оклади працівників, зазначених у пунктах 3 та 4, підвищується пропорційно безпосередньо відпрацьованому з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими часу. Фактичні години цієї роботи реєструються у журналі за підписом керівника структурного підрозділу. Оплата праці працівників кабінету «Довіра» проводилась на підставі тарифікаційних списків, які складалися відповідачем кожен раз зі зміною розмірів мінімальної заробітної плати, а розміри тарифних окладів позивача підтверджуються довідкою про розмір заробітної плати з 2012-2015 роки.

На підставі зазначеного, представник відповідача вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, в тому числі і щодо моральних страждань позивача, оскільки не зазначено, які саме моральні страждання переживала позивач в звязку з невиплатою частини заробітної плати, що не дає змогу встановити розмір її відшкодування. Надані позивачем листи з різних профспілкових та державних організацій щодо трактування положення додатку 4 до спільного наказу Міністерства охорони здоровя України і міністерства праці та соціально політики України від 05 жовтня 2005 року №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення» є субєктивними і не можуть бути взяті за основу при винесенні рішення судом, оскільки вказані органи не наділені правом трактування законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_5 (а.с.96,т.1,82,т.2) в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та додатково пояснила, що нарахування заробітної плати позивачці в зазначений в позовній заяві період здійснювалось відповідно до умов та розмірів, передбачених колективним договором. При цьому, при нарахуванні надбавки за шкідливі умови праці враховувався період часу, протягом якого працівник безпосередньо працювала з хворими, облік якого вівся працівниками кабінету «Довіри» в спеціальному журналі. На підставі записів в журналі та проведеному хронометражу робочого часу в подальшому складалися табеля обліку робочого часу, в тому числі зі шкідливими умовами праці, відповідно до яких і нараховувалась щомісячно заробітна плата, в тому числі з підвищенням на 60% за фактично відпрацьовані години зі шкідливими умовами праці. При цьому таке нарахування могло здійснюватися не щомісячно, а за два місяці поспіль. Після внесення змін до колективного трудового договору за пропозицією профспілкового комітету з лютого 2015 року працівникам кабінету «Довіра» виплачується заробітна плата з надбавкою у розмірі 60% за весь відпрацьований час щоденно, а не за фактично відпрацьований час зі шкідливими умовами.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступних висновків.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства

Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способами захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і примусове виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.ст.10, 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Приписами ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Крім того, як зазначив в своєму рішенні Конституційний Суду України від 15 жовтня 2013 року справі № 1-13/2013 «за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» - в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР, зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 відповідно наказу № 81 від 02 лютого 2012 року з 02 лютого 2012 року переведена на посаду молодшої медичної сестри Кабінету «Довіра» комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» (а.с.11 т.1), а 24 травня 2013 року згідно наказу №185 була переведена на 0,5 посади молодшої медичної сестри кабінету «Довіра» та дозволено сумісництво з 0,5 посади молодшої медичної сестри фтизіатричного кабінету з оплатою за фактично відпрацьовані години з 01 червня 2013 року (а.с.13, т.1).

Також судом встановлено, що згідно наказу № 91 від 07 квітня 2015 року ОСОБА_1 була переведена на повну ставку молодшої медичної сестри Кабінету «Довіра» комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» з 07 квітня 2015 року (а.с.13,т.1), що також підтверджується довідкою комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» №653 від 29 квітня 2015 року (а.с.14 т.1).

Згідно ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати певну роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Положеннями ст.ст. 94,97 цього ж Кодексу передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, при цьому оплата праці працівникові здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Статтею 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів, а відповідно до ст. 100 цього Кодексу встановлено, що на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я встановлюється підвищена оплата праці. Перелік цих робіт визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно наказу Міністерства охорони здоровя України №102 від 25 лютого 2008 року «Про функціонування кабінетів «Довіра» (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) на виконання п.5 Указу Президента України від 30 листопада 2005 року №1674/2005 «Про вдосконалення державного управління у сфері протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та туберкульозу в Україні» було затверджено Типове положення про кабінет «Довіра», а начальникам головних управлінь охорони здоровя обласних державних адміністрацій, в тому числі Дніпропетровської обласної адміністрації, відповідно до Типового положення забезпечити створення та функціонування кабінетів «Довіра» (а.с.28-29, т.1).

Відповідно до п.1.1, п.1.2 Типового положення про кабінет «Довіра» передбачено, що кабінет «Довіра» є спеціалізованим структурним підрозділом лікувально-профілактичного закладу з профілактики та боротьби з ВІЛ-інфекцією/СНІДом, який створюється Міністерством охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, головними управліннями охорони здоров'я Дніпропетровської, Львівської, Черкаської та обласних державних адміністрацій, управлінням охорони здоров'я та медицини катастроф Одеської та управліннями охорони здоров'я обласних державних адміністрацій, головним управлінням охорони здоров'я та медичного забезпечення Київської та управлінням охорони здоров'я Севастопольської міських державних адміністрацій при центрах з профілактики та боротьби зі СНІДом або інших закладах охорони здоров'я з розрахунку один Кабінет на 100 тисяч населення. У районних центрах та містах обласного підпорядкування Кабінет створюється незалежно від кількості населення. Штатний розпис кабінету визначається та затверджується відповідним регіональним управлінням охорони здоровя.

Пунктами 1.3, 1.7 цього Типового положення передбачено, що функціонування кабінету, як структурного підрозділу закладу охорони здоровя створює можливість проведення консультування та тестування особи, що звернулась за послугами безоплатного добровільного консультування і тестування на ВІЛ-інфекцію (далі - ДКТ) та забору крові для тесту на ВІЛ-інфекцію, безпосередньо в цьому закладі після отримання інформованої згоди особи, що консультується. З метою наближення до місць проживання ВІЛ-інфікованих та забезпечення їм доступу до диспансерного спостереження, надання спеціалізованої медичної допомоги функції Кабінету на територіях, де відсутні регіональні центри профілактики і боротьби зі СНІДом, можуть бути розширені. На нього можуть бути покладені додаткові функції організаційно-методична, консультативна, лікувально-діагностична. Робота кабінету організовується з розрахунку до 12 відвідувань на 1 фахівця у зміну. Графік роботи кабінету затверджується керівником закладу охорони здоровя, на базі якого створений кабінет.

Згідно п. 1.8 Положення, оплата праці працівників Кабінету здійснюється відповідно до діючих умов оплати праці працівників закладу охорони здоровя згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05 жовтня 2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення», на базі якого створений Кабінет, з урахуванням підвищень посадових окладів, установлених для працівників центрів профілактики та боротьби зі СНІДом, відповідно до законодавства України, відповідно до додатку 4 якого оплата праці здійснюється: 1) у розмірі 60 відсотків посадового окладу посад медичного персоналу, керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників центрів з профілактики та боротьби зі СНІДом, які займаються діагностикою, лікуванням і безпосереднім обслуговуванням хворих на СНІД та ВІЛ-інфікованих; 2) у розмірі 60 відсотків посадового окладу посад медичного персоналу, керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників закладів та спеціалізованих відділень (кабінетів, палат) закладів охорони здоров'я, що призначені для лікування хворих на СНІД та ВІЛ-інфікованих, які займаються лікуванням і безпосереднім обслуговуванням хворих на СНІД та ВІЛ-інфікованих; 3) 60 відсотків погодинної ставки (окладу) посад медичного персоналу, керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників закладів охорони здоров'я та їх структурних підрозділів, за винятком тих, що перелічені в пунктах 1, 2, за кожну годину роботи безпосереднього контакту з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими при проведені консультацій, оглядів, наданні медичної допомоги, судово-медичної експертизи та проведення іншої роботи; 4) 60 відсотків погодинної ставки (окладу) посад медичного персоналу, керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників лабораторій та груп закладів охорони здоров'я, на які покладено органами охорони здоров'я обстеження населення на ВІЛ-інфекцію та дослідження крові, біологічних рідин, отриманих від хворих на СНІД та ВІЛ-інфікованих за кожну годину роботи безпосереднього контакту з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими при проведені консультацій, оглядів наданні медичної допомоги, судово-медичної експертизи та проведення іншої роботи (а.с.30-31, т.1).

Згідно до пункту 1 примітки до додатку №4 «Переліку закладів та їх підрозділів, також посад, робота в яких дає право на підвищення посадового окладу на 60 відсотків» зазначено, що працівникам, які передбачені в даному Переліку, підвищення здійснюється із посадового окладу (тарифної ставки) з урахуванням кваліфікаційної категорії, завідування, старшинства без урахування інших підвищень, доплат та надбавок». Крім того, п. 2 вказаної примітки встановлено, що у кожному закладі на підставі цього додатка керівником за погодженням з профспілковим комітетом затверджується Перелік посад працівників, яким з урахуванням конкретних умов праці в цьому закладі, структурному підрозділі, на даній посаді посадовий оклад (тарифна ставка) підвищується на 60 відсотків. Посадові оклади працівників, зазначених у пунктах 3 та 4, підвищуються пропорційно безпосередньо відпрацьованому з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими часу. Фактичні години цієї роботи реєструються у журналі за підписом керівника структурного підрозділу (а.с.31, т.1).

Судом встановлено, що згідно наказу головного лікаря комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» №61 від 06 січня 2015 року на виконання наказу МОЗ №102 від 25 лютого 2008 року «Про функціонування кабінетів «Довіра», наказу начальника головного управління охорони здоровя Дніпропетровської облдержадміністрації №108 від 09 листопада 2005 року «Про затвердження положень про територіальні заклади охорони здоровя та їх структурні підрозділи з профілактики та боротьби зі СНІДом» та з метою налагодження роботи щодо проведення консультування та тестування осіб, що звернулись за послугами безоплатного добровільного консультування і тестування на ВІЛ-інфекцію (а.с.25,т.1) організовано кабінет «Довіра» на базі КЗ «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» та затверджено Положення про кабінет «Довіра» Солонянської ЦРЛ ДОР згідно додатку 1 до наказу (а.с.26-27, т.1).

Пунктом 1.1 даного Положення передбачено, що кабінет «Довіра» входить до складу консультативно-діагностичного відділення комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради», який згідно Статуту є юридичною особою (а.с.97-100, т.1), та являється її структурним підрозділом, а згідно розділу ІІ визначено його функції. В тому числі до функцій кабінету відноситься проведення консультацій та тестування особи, що звернулась за послугами безоплатного добровільного консультування і тестування на ВІЛ-інфекцію та забору крові для тестування на ВІЛ-інфекцію після отримання інформованої згоди особи, що консультується; проведення роботи щодо профілактики поширення ВІЛ - інфекції/СНІДу; забір крові для дослідження на ВІЛ-інфекцію; проведення після тестового консультування; ознайомлення з положеннями чинного законодавства щодо прав та обовязків ВІЛ-інфікованих; направлення у разі потреби до відповідних лікувально-профілактичних закладів; проведення організаційно-профілактично роботи, клініко-епідемологічного обстеження зареєстрованих випадків ВІЛ-інфекції, надання консультативної, лікувально-діагностичної та поза лікарняної допомоги ВІЛ-інфікованим та хворим на СНІД Солонянського району та інше, а згідно пункту 3.2. розділу ІІІ «Права» - надання медичної і поза лікарняної допомоги ВІЛ-інфікованим та хворим на СНІД (а.с.26-27, т.1).

В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до укладеного 02 квітня 2012 року згідно Закону України «Про колективні договори і угоди» колективного договору комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради», який зареєстровано в управлінні праці та соціального захисту населення Солонянської райдержадміністрації за №18 від 05 квітня 2012 року та строк дії якого визначено до прийняття нового (а.с.101-105,т.1), було складено, з посиланням на наказ №152б від 19 червня 2006 року, Перелік категорій медичних працівників, які під час виконання своїх професіональних обовязків мають безпосередній контакт з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими. В тому числі до даної категорії за №9 було віднесено кабінет «Довіра»: лікар-інфекціоніст, лікар-психолог, медична та молодша медична сестра (а.с.104 зворот, т.1).

Відповідно до положень пункту 1 примітки до додатку №4 «Переліку закладів та їх підрозділів, також посад, робота в яких дає право на підвищення посадового окладу на 60 відсотків», затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 N 308/519 "Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення", облік безпосередньо відпрацьованого з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими часу працівниками кабінету «Довіра» відділення комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» здійснювався в період з лютого 2012 року по лютий 2015 року в журналах прийому хворих (а.с.156-201,т.1, а.с.1-72,т.2), які вели безпосередньо працівники даного кабінету. Проте наказ щодо визначення відповідальної особи за його ведення не видавався, як не була затверджена і посадова інструкція молодшої медичної сестри кабінету «Довіра», що вбачається з довідки КЗ «Солонянської ЦРЛ» ДОР» (а.с.115,т.2), а також згідно проведеного 15 жовтня та 11 листопада 2013 року за участі працівників кабінету «Довіра», в тому числі і позивача ОСОБА_1, хронометражу роботи працівників кабінету «Довіра» (а.с.83-85, т.2), з яких вбачається, що основною діяльністю кабінету була консультативна робота та обстеження з послідуючим направленням до спеціалізованих закладів.

В послідуючому, відповідно до журналів обліку безпосередньо відпрацьованого часу працівниками кабінету «Довіра» відділення комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими, складались табелі обліку робочого часу консультативно-діагностичної поліклініки (кабінет «Довіра» та табель обліку робочого часу, використаного з хворими на ВІЛ-інфекцію та СНІД (а.с.143-155,т.1). При цьому в судовому засіданні представником позивача не оспорювалась кількість облікованих у даних документах відпрацьованих з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими робочих годин позивачкою ОСОБА_1

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що кабінет «Довіра» КЗ «Солонянської ЦРЛ» ДОР» не відноситься до центрів з профілактики та боротьби зі СНІДом чи закладів та спеціалізованих відділень (кабінетів, палат) закладів охорони здоровя, що призначені для лікування хворих на СНІД та ВІЛ-інфікованих, а є не спеціалізованим структурним підрозділом закладу.

Тому суд вважає, що оплата праці працівників кабінету «Довіра» повинна здійснюватись відповідно до п.3 додатку №4 «Переліку закладів та їх підрозділів, також посад, робота в яких дає право на підвищення посадового окладу на 60 відсотків», передбачених наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 N 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» (а.с.31,т.1), тобто у розмірі 60 відсотків погодинної ставки (окладу) за кожну годину роботи безпосереднього контакту з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими при проведені консультацій, оглядів, наданні медичної допомоги, судово-медичної експертизи та проведення іншої роботи.

В судовому засіданні було встановлено, що розмір тарифної ставки працівників кабінету «Довіри» КЗ «Солонянської ЦРЛ» ДОР», в тому числі позивача ОСОБА_1, визначався щорічно відповідно до тарифікаційних списків працівників даного комунального закладу (а.с.129-137,т.1) і стосовно позивача як молодшої медичної сестри складався з посадового окладу, підвищення до посадового окладу у звязку зі шкідливими і важкими умовами оплати праці у розмірі 60%, а також за вислугу років, в разі наявності за сумісництво та інших доплат. При цьому представником позивача за даним позовом цей розмір не оспорювався.

Судом було встановлено, що заробітна плата позивачеві в період з лютого 2012 року по лютий 2015 року нараховувалась та виплачувалась щомісячно з урахуванням зазначеної вище тарифної ставки та відповідних доплат, що вбачається з наданих комунальним закладом «Солонянської ЦРЛ» ДОР» відомостей про нарахування заробітної плати медичній сестрі кабінету «Довіра» (а.с.116-128,т.1) та виданої позивачеві ОСОБА_1 комунальним закладом «Солонянської ЦРЛ» ДОР» довідки про заробітну плату (а.с.14,т.1), з якої вбачається, що за період з лютого 2012 року по лютий 2015 року включно ОСОБА_1 як молодшій медичній сестрі кабінету «Довіра» було нараховано заробітну плату, яка складалася з посадового окладу, доплат за дезінфекційні засоби, а з серпня 2012 року додатково нараховувалась доплата за шкідливі умови за роботу з хворими на ВІЛ.

Крім того, судом було встановлено, що з червня 2013 року ОСОБА_1 нараховувалася також доплата за шкідливі умови за роботу як в кабінеті «Довіра» так і у фтизіатричному відділенні, оскільки відповідно до наказу № 185 від 24 травня 2013 року (а.с.13,т.1) вона була переведена на 0,5 посади, а з лютого 2015 року відповідач нараховував позивачці доплату за шкідливі умови праці в кабінеті «Довіра» з розрахунку 60% за весь відпрацьований час, а не від погодинної ставки.

Згідно матеріалів справи конференцією трудового колективу від 20 лютого 2015 року протоколом №1 було схвалено Колективний договір, який був зареєстрований Управлінням праці та соціального захисту населення Солонянської райдержадміністрації № 01 від 05 березня 2015 року (а.с.106-112,т.1). Додатком № 9 до даного Колективного договору було затверджено Перелік посад працівників (робітників), яким посадові оклади, тарифні ставки підвищуються у звязку зі шкідливими і важкими умовами оплати праці, згідно якого молодшій медичній сестрі кабінету «Довіра» передбачено підвищення в розмірі 60% (а.с.110,т.1), а також додатком №9.1 затверджено Перелік медичних працівників, які під час виконання своїх професійних обовязків мають безпосередній контакт з хворими на СНІД та ВІЛ-інфікованими, та які мають право на підвищення посадового окладу на 60% за додатку 4 до Умов (а.с.111,т.1) і до переліку яких внесено молодшу медичну сестру кабінету «Довіра».

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що заробітна плата позивачеві ОСОБА_1 як молодшій медичній сестрі кабінету «Довіра» комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за період з лютого 2012 року по 20 лютого 2015 року нараховувалась та виплачувалась відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 N 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» та умов Колективного договору від 02 квітня 2012 року та від 20 лютого 2015 року.

Також суд зазначає, що заробітна плата позивачеві ОСОБА_1 як молодшій медичній сестрі кабінету «Довіра» комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за період з 20 лютого 2015 року нараховувалась та виплачувалась відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 N 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» та умов Колективного договору від 20 лютого2015 року, оскільки в ньому був затверджений Перелік, відповідно до якого згідно примітки 2 додатку 4 до Умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту здійснюється в розмірі 60% посадового окладу за весь відпрацьований час.

При цьому суд зазначає, що згідно відомостей про нарахування заробітної плати за лютий серпень 2012 року позивачеві не здійснювалося нарахування доплат ані в розмірі 60% від фактично відпрацьованого часу в кабінеті «Довіра», ані в розмірі 60% від усього відпрацьованого робочого часу, оскільки у вказаний період у відповідача не існувало для цього правових підстав. Суд зазначає, що оскільки колективний договір від 02 квітня 2012 року не містив Переліку, відповідно до якого згідно примітки 2 додатку 4 до Умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту здійснюється доплата в розмірі 60% посадового окладу за весь відпрацьований час, як того вимагає зазначений додаток, то у відповідача не було правових підстав здійснювати відповідні нарахування та виплати до 20 лютого 2015 року, тобто до схвалення колективного договору в новій редакції від 20 лютого 2015 року, а нарахування та виплата відповідачем позивачці ОСОБА_1 в період з серпня 2012 року 60% за фактично відпрацьований час нею не оспроювалося.

Не можуть бути враховані судом доводи представника позивача про те, що оплата праці ОСОБА_1 повинна була проводитись відповідно до розяснень, які містилися в листах Державної служби України з питань протидії ВІЛ-інфекції /СНІДУ/ та інших соціально небезпечних захворювань від 04 червня 2014 року №22.2/1/1708/Єн та Вимог «Про усунення порушення законодавства № 315/04 від 14 жовтня 2013 року і № 111/04-03 від 06 квітня 2015 року Дніпропетровської обласної організації профспілки працівників охорони здоровя України, за якими ставилося питання про усунення порушень щодо оплати праці працівникам кабінету «Довіра» (а.с.32-35, т.1), оскільки дані листи носять лише рекомендаційний характер, а не є законодавчими актами і не можуть бути правовою підставою для зміни оплати праці без внесення відповідних змін до законодавчих актів, які регулюють порядок оплати праці зі шкідливими умовами та до колективного договору певного підприємства.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21 липня 2014 року N 509 до наказу Міністерства охорони здоровя України №102 від 25 лютого 2008 року «Про функціонування кабінетів «Довіра» було внесено зміни та доповнення, а 20 лютого 2015 року між головним лікарем та первинною профспілковою організацією комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» було укладено новий колективний договір (а.с.106-112,т.1), відповідно до додатків якого було змінено умови оплати праці працівників кабінету «Довіра».

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача комунального закладу Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» недоплаченої за період з лютого 2012 року по лютий 2015 року включно заробітної плати в сумі 16 231 гривня 35 копійок задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а згідно із вимогами ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного суду України від 21 травня 2014 року, який зробив правовий висновок, що: відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем з приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року N 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427.

Разом із тим статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року N 1427, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Статтею 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Аналогічні положення містяться в постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4.

Оскільки суд при зясуванні обставин справи та оцінці всіх наданих доказів в сукупності прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заробітної плати в сумі 16 231 гривня 35 копійок, недоплаченої на думку позивача за період з лютого 2012 року по лютий 2015 року включно, то суд також вважає, що не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення компенсації за порушення термінів виплати заробітної плати за цей же період в сумі 10 987 гривень 22 копійки та спричиненої порушенням трудових прав позивача моральної шкоди, яку позивач оцінила в 3 000 гривень 00 копійок, оскільки дані вимоги є похідними від вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,11,21-23,94, 97,98,100,115, 237-1 КЗпП України; Закону України «Про плату праці»; Закон України «Про колективні договори і угоди»; Рішенням Конституційний Суду України від 15 жовтня 2013 року справі № 1-13/2013; Наказом Міністерства охорони здоровя України №102 від 25 лютого 2008 року «Про функціонування кабінетів «Довіра»; Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 N 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення»; ст.ст. 10, 11, 60,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» про стягнення заробітної плати, моральної шкоди та компенсації відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2015 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина