Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання нікчемним кредитного договору, за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про визнання нікчемним кредитного договору.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що з листа Болехівського міського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» їй стало відомо про те, що її син ОСОБА_5 взяв кредит в банку та не погашає його.

Однак рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2001 року її сина ОСОБА_5 визнано недієздатним внаслідок психічного захворювання, тому просила визнати вказаний договір нікчемним.

У грудні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 08 серпня 2011 року ОСОБА_5 отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії договору. Однак позичальник зобов'язання за даним договором належним чином не виконав. Оскільки ОСОБА_5 згідно рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2001 року визнано недієздатним та призначено його опікуном ОСОБА_4, тому позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 4 098,60 грн з відповідачки, як з особи (опікуна), яка несе відповідальність за шкоду завдану недієздатною особою.

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено нікчемність укладеного договору від 08 серпня 2011 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

ПАТ КБ «Приватбанк», не погоджуючись з даними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просило їх скасувати, та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що кредитний договір від 08 серпня 2011 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5, був підписаний недієздатною особою, а саме ОСОБА_5, який в момент вчинення правочину не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2001 року ОСОБА_5 було визнано недієздатним з моменту набрання рішення законної сили, тобто в даному випадку з 12 лютого 2001 року.

Частинами 1, 2 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Частиною 1 статті 226 ЦК України передбачено, що опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому ст. 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемним.

У відповідності до п. 2 частини 3 зазначеної статті опікун зобов'язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов'язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна.

З урахуванням вказаних вимог закону та обставин справи, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що укладений 08 серпня 2011 року договір між ПАТ КБ «Приватбанк» та недієздатною особою ОСОБА_5 є нікчемним.

Що стосується позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з опікуна ОСОБА_5 - ОСОБА_4, то колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог, у зв'язку з відсутністю винної поведінки опікуна ОСОБА_4 у вчиненні недієздатним ОСОБА_5 кредитного договору від 08 серпня 2011 року.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 24 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова