Провадження № 22-ц/773/1835/15 Категорія: 48 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання - Шугалова О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про скасування усиновлення за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 листопада 2011 року він уклав шлюб з ОСОБА_4. В період перебування у шлюбі із вказаною особою рішенням Луцького міськрайонного суду від 03 травня 2012 року його було визнано усиновлювачем повнолітнього ОСОБА_5, внесено відповідні зміни в актовий запис № 29 від 09 листопада 1992 року в Книзі реєстрації народжень відділу реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області, та змінено прізвище усиновленого з «ОСОБА_5» на «ІНФОРМАЦІЯ_5», по-батькові - з «ОСОБА_5» на «ІНФОРМАЦІЯ_5» і записано його батьком цієї особи.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 березня 2015 року шлюб між ним та ОСОБА_4 розірвано.

Сімейні відносини у нього з ОСОБА_3 не склалися. Вони проживають окремо, відповідач уникає будь-яких зустрічей з ним, спілкуватися не бажає.

Враховуючи викладене, просив скасувати усиновлення ним повнолітнього ОСОБА_3 та внести відповідні зміни в актовий запис про народження.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про скасування усиновлення в частині вимог про внесення змін до актового запису про народження залишено без розгляду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року позов задоволено.

Постановлено скасувати усиновлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Новосілки Маневицького району Волинської області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 за рішенням Луцького міськрайонного суду від 03 травня 2012 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та недоведеність цих обставин.

В запереченні позивач ОСОБА_1 просить відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення без змін, зазначаючи про безпідставність доводів скарги.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, з 11 листопада 2011 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 березня 2015 року (а. с. 6).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 03 травня 2012 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про усиновлення повнолітнього сина його дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_5 і визнано ОСОБА_1 усиновлювачем ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Внесено зміни в актовий запис № 29 від 09 листопада 1992 року про народження ОСОБА_5, а саме - змінено прізвище та по-батькові усиновленого з «ОСОБА_5» на «ІНФОРМАЦІЯ_5» і з «ОСОБА_5» на «ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 3).

02 листопада 2012 року відповідачу ОСОБА_3 було повторно видано свідоцтво про народження (а. с. 4).

Відповідно до ст. 207 Сімейного кодексу (далі - СК) України усиновленням є прийняття усиновителями у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

З пояснень позивача судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з усиновлювачем протягом тривалого періоду разом не проживав і на даний час не проживає. В силу особистих якостей усиновлювача і усиновленого та обставин, що не залежали від позивача, між ним та усиновленим відсутня взаємна злагода, не сталося формування стабільних, гармонійних, незмінних відносин, що необхідні для нормального спілкування батька і сина, в результаті чого вони не відчувають себе членами сім'ї, не користуються авторитетом один в одного, не спілкуються. Такі стосунки між сторонами роблять неможливим виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків та використання ним батьківських прав щодо усиновленого.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 СК України усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача та усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися.

За змістом наведеної правової норми для скасування усиновлення повнолітньої особи не має значення, з чиєї вини (усиновлювача чи усиновленого) не склалися сімейні відносини або за чиєю ініціативою вони припинені.

В цьому полягає відмінність правової конструкції вказаного положення від абзацу 2 ч. 2 ст. 238 СК України, згідно з яким скасування усиновлення дитини, яка була усиновлена неповнолітньою, після досягнення нею повноліття допускається лише у випадках протиправної поведінки усиновленого, усиновлювача, що загрожує життю, здоров'ю цих осіб або інших членів сім'ї.

Як вбачається з матеріалів справи (а. с. 3) усиновлення ОСОБА_3 мало місце у 2012 році, тобто у віці дев'ятнадцяти років, отже на спірні правовідносини поширюється дія ч. 3 ст. 238 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Абзацом 3 ч. 2 ст. 3 СК України передбачено, що дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Однак згідно з ч. 1 ст. 6 цього Кодексу правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 є повнолітньою особою, тому він не має правового статусу дитини.

Сторони не проживають спільно, не пов'язані спільним побутом, а позивач ОСОБА_1 категорично заперечує проти збереження сімейних відносин.

За таких обставин, враховуючи, що існування сім'ї можливе лише при добровільному волевиявленні усіх її членів, яке у позивача відсутнє, усиновлення ним відповідача має бути скасоване.

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи відповідача про те, що після усиновлення його позивачем сторони проживали однією сім'єю, що встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду від 03 травня 2012 року про усиновлення (а. с. 3) та їх подальшими теплими стосунками і що для скасування усиновлення необхідно довести той факт, що сімейні відносини між сторонами не склалися впродовж всього періоду з моменту усиновлення, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи не відповідають положенням ч. 3 ст. 238 СК України, тлумачення якої апеляційним судом наведено вище.

Сам ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що на момент пред'явлення позову до суду позивач жодного разу до нього не телефонував та не намагався з ним спілкуватися.

Наведені обставини підтверджують факт небажання позивача підтримувати сімейні відносини з відповідачем, що унеможливлює збереження сім'ї.

Також безпідставними є посилання відповідача на те, що судом першої інстанції взято до уваги лише пояснення позивача, які не підтверджені належними та допустимими доказами. Специфіка спірних правовідносин полягає в тому, що підтвердженням факту відсутності сімейних відносин та небажання одного з їх учасників зберігати сім'ю можуть бути, в основному, пояснення сторін. Тому навіть за відсутності інших доказів, з огляду на викладені вище обставини справи та вимоги сімейного законодавства усиновлення не може бути збережене.

Крім вищенаведеного, той факт, що сімейні відносини між сторонами не склалися, підтверджується й сукупністю інших обставин справи.

Зокрема, в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 пояснив, що його довіритель з червня 2015 року взагалі ніяким чином не спілкується з усиновлювачем ОСОБА_1 і навіть не намагався встановити з ним контакт у зв'язку з його образою на позивача, пов'язаною з розірванням ним шлюбу з його матір'ю.

Факт розірвання цього шлюбу встановлено на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 06 березня 2015 року у справі в порядку окремого провадження за спільною заявою подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а. с. 6).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 05 листопада 2015 року скасовано усиновлення 18 жовтня 2012 року матір'ю відповідача ОСОБА_4 сина позивача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 45).

Згідно з поясненнями позивача ОСОБА_1 відповідач не спілкується і не підтримує відносини не лише з ним, а й з його сином ОСОБА_7, що представником відповідача не заперечується, тобто сторони проживають в різних сім'ях, які між собою не контактують.

Аналіз зазначених обставин дає підстави зробити висновок про те, що сімейні відносини між сторонами відсутні, а їх відновлення неможливе.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: