АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Болтунової Л.М

суддів - Козлова С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа- Павлоградська міська рада Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа- Павлоградська міська рада Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та просив зобов'язати відповідача демонтувати за власний рахунок димовий вентиляційний канал, який розташований на земельній ділянці біля житлового будинку АДРЕСА_1 з боку межі будинку № 6 по вул. Севастопольській, протягом одного місяця з дня набрання чинності рішення суду.( а.с.3)

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. ( а.с.51)

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції , колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене судове рішення відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником та землекористувачем земельної ділянки, площею 0,0614 га, відповідно до Державного акту серії ЯГ № 579440, виданого 30 травня 2007 року, на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.01.2013 року. Відповідач ОСОБА_5 є землекористувачем суміжної земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_5 допущені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, що встановлено позаплановою перевіркою домоволодіння відповідача та підтверджується листами Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області. Посилаючись на те, що останній виконав будівництво на земельній ділянці, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 з боку городу цегляної прибудови, вольєр для утримання собак, над вольєром розміщено капітальну споруду балкону; зі сторони входу до житлового будинку прибудовано літню веранду з навісом; зі сторони огорожі між домоволодіннями №№ 6 та 8 прибудовано цегляний димовий вентиляційний канал, без отримання документа, який дає право виконувати такі роботи, просив його вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального та процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

За проведеною перевіркою, комісією з питань розгляду земельних спорів про дотримання вимог земельного законодавства щодо встановлення розмірів земельних ділянок сторін, та складанням акту від 12 березня 2013 року, який затверджений Павлоградською міською радою 16 квітня 2013 року, розмір земельної ділянки ОСОБА_3 відповідає технічному плану БТІ та кадастровому плану. Стосовно земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2, по червоній лінії складає 16,65 м., ширина городньої частини складає 17,30 м., що не відповідає розмірам вказаним у Державному акті (зменшення по стороні вказаними у Державному акті поворотними точками А та Б на 0,39 м. (17,04 м. - 16,65 м.= 0,39м.)

Як вбачається з рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року, за позовом ОСОБА_2 про захист прав власності та відновлення становища, що існувало до порушення, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 року, ОСОБА_3 був зобов*язаний перенести залізобетонну огорожу, яка розташована між земельними ділянками домоволодінь №№ 6 та 8 по АДРЕСА_1 на 0,39 м вглиб земельної ділянки № 8 таким чином, щоб сторона земельної ділянки домоволодіння № 6, яка вказана у Державному акті поворотними точками А та Б дорівнювала - 17,04 м, а сторона земельної ділянки, яка вказана у Державному акті поворотними точками В та Г дорівнювала - 17,12 м.

Інших порушень дотримання вимог земельного законодавства судом першої інстанції не встановлено.

З акту № 266 від 26.10.2012 року Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області видно, що у технічний паспорт на домоволодіння ОСОБА_3 у 2004 році були внесені зміни про реконструкцію гаражу літ.Б під санвузол та котельну; для встановлення газових приладів та влаштування димового та вентиляційного каналу був розроблений та погоджений проект УЕГГ ПКГ у м. Павлограді Дніпропетровської області та згідно акту № 134 від 11 липня 2005 року димовий вентиляційний канал було прийнято в експлуатацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому, суд першої інстанції, обґрунтовано не знайшов підстав для їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, оскільки вони зводяться до незгоди з цими висновками суду по оцінці доказів та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, дав належну оцінку доказам в їх сукупності. Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону. А отже апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України , колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: