АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2431/2015 Головуючий у першій інстанції - Трусова Т.О.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору про розподіл майна подружжя нікчемним та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання договору про розподіл майна подружжя дійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання нікчемним договору про поділ майна подружжя від 14.09.2011, з огляду на те, що всупереч вимог ч. 2 ст. 69 СК України договір не був нотаріально посвідчений.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати укладений між сторонами договір про розподіл майна подружжя дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.12.2014 позов ОСОБА_2 задоволено - визнано нікчемним договір про розподіл майна подружжя від 14.09.2011, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічний позов в повному обсязі та відмовити в задоволенні первісного позову. В обґрунтування заявлених апеляційних вимог вказує, що при укладенні договору про розподіл майна подружжя в простій письмовій формі та підписання його сторонами, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору. Договір виконано в частині передання майна в користування сторонам відповідно з умовами договору. Було досягнуто усної згоди щодо нотаріального посвідчення даного договору через певний проміжок часу, однак ОСОБА_2 ухилилася від його нотаріального посвідчення, що підтверджується листом ОСОБА_5, а також добросовісним виконанням зі сторони ОСОБА_5 як умов договору про розподіл майна подружжя так і виконанням батьківських обов'язків щодо виховання ОСОБА_7 у зв'язку з цим вважає, що договір підлягає визнанню дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивачка та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно постановлено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи первісний позов суд першої інстанції виходив з того, що договір про поділ майна подружжя підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, а тому у зв'язку з недодержанням сторонами вказаних вимог закону такий правочин є нікчемним. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд виходив з недоведеності заявлених вимог та відсутності визначених законом підстав для визнання дійсним такого правочину.

Вказані висновки суду є законними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що з 10.07.2004 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 64), який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.10.2012 (а.с. 9).

14.09.2011 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали договір про розподіл майна подружжя, відповідно до умов якого придбана за час їх шлюбу і оформлена на ім'я ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_1 залишається у власності ОСОБА_5, а придбана ОСОБА_5 до шлюбу квартира АДРЕСА_2 є його особистою приватною власністю, проте подальше володіння, розпорядження і користування нею здійснюється сином ОСОБА_7 після досягнення ним повноліття (а.с. 8).

Договір про розподіл майна подружжя укладений та підписаний сторонами на умовах викладених в ньому, що не заперечується останніми, однак такий правочин вчинений ними в простій письмовій формі.

В обґрунтування вимог про нікчемність договору позивачка вказувала в позові, що відповідач запропонував їй укласти договір про розподіл майна подружжя, запевнивши її, що договір буде складений у відповідності з вимогами закону, на що вона погодилась. Після розірвання шлюбу виникла необхідність поділу спільного майна подружжя, а наявність цього договору перешкоджає позивачці належним чином захистити свої майнові права.

Частиною 1 статті 209 ЦК України закріплено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

У відповідності з вимогами статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно із статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з цим, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтись окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про нікчемність укладеного між сторонами договору про поділ майна подружжя, з огляду на те, що сторонами не було дотримано вимог закону про його обов'язкове нотаріальне посвідчення.

Доводи апелянта про дійсність правочину з огляду на вимоги частини 2 статті 220 ЦК України не знайшли свого підтвердження ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи. Відповідачем не доведено належними і допустимим доказами, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, відбулося повне або часткове виконання договору, а позивачка ухилилася від його нотаріального посвідчення. Посилання відповідача на лист, який направлявся ним позивачці, не може свідчити про ухилення останньою від нотаріального посвідчення договору. Матеріали справи не містять жодних доказів звернення сторін до нотаріуса, підготовки необхідних документів для посвідчення такого договору, призначення останнім дати та часу посвідчення такої угоди, сплати сторонами передбачених законом платежів у зв'язку з нотаріальним посвідченням тощо.

Пунктом 13 вищевказаної Постанови ВСУ також роз'яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини 2 статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

З вищенаведеного вбачається, що наведені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах закону. При цьому, слід зазначити, що доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість рішення суду не впливають.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору про розподіл майна подружжя нікчемним та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання договору про розподіл майна подружжя дійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді