Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22ц/778/5981/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначав, що 24 грудня 2012 року померла його мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. До нотаріальної контори він не звертався, оскільки вважав, що фактично прийняв спадщину спільним проживанням з матір»ю. В 2014 році він звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, проте йому було відмовлено в звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. В якості поважної причини неподання заяви у встановлений законом шестимісячний строк вказував, що на час смерті матері він з сім»єю тимчасово проживав у Великобританії, так як у листопаді 2012р. у його дружини було діагностовано злоякісну пухлину, внаслідок чого вона протягом 2013р. проходила важке лікування у м. Лондоні. Посилаючись на вказане, просив суд визнати зазначені причини пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними та визначити йому додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після померлої 24.12.2012р. матері ОСОБА_4

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено у зв»язку з тим, що ОСОБА_2 не доведено родинних відносин з померлою ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що ці висновки суду не відповідають наданим ним у справу документам та носять суто формальний характер, в той час як дійсні обставини справи судом не з»ясовувались. Тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 09 квітня 2015р. рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2015р. скасова-но. Позов ОСОБА_2 задоволено: визначено йому додатковий строк у 3 місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері ОСОБА_5 24.12.2012р.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгяду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015р. рішення апеляційного суду Запорізької області від 09 квітня 2015р. скасовано, а справу передано на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів, що є спадкоємцем померлого спадкодавця, з позовом про встановлення факту родинних відносин не звернувся. До таких висновків суд дійшов через різне написання прізвища померлої: у наданих позивачем документах воно значиться як ОСОБА_4, а в нотаріальній справі та у паспорті як ОСОБА_5

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають матеріалам справи.

Встановлено, що 24 грудня 2012р. померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть та документами зі спадкової справи, у якій в копії паспорту її прізвище зазначено саме так ( а.с. 70-86, 93).

У відповідності до копії повторно виданого свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 290910 від 30.04.2014р. прізвище померлої зазначено як ОСОБА_4 (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про зміну імені серії І-ЖС № 005356 ОСОБА_6, 15 січня 1972р.н., змінив прізвище, ім»я та по-батькові на ОСОБА_2, про що 23 вересня 1998р. складено відповідний актовий запис № 48 ( а.с. 15).

У відповідності до вказаного актового запису позивач отримав свідоцтво про народження серії І-ЖС № 253589 від 29 квітня 2014р., згідно з яким матір»ю ОСОБА_2 вказана ОСОБА_4 ( а.с. 16).

З довідки ТОВ «Комфорт-Мелітополь» від 04.07.2014р. вбачається, що ОСОБА_4 була зареєстрована та мешкала у ІНФОРМАЦІЯ_1, та разом з нею в цій квартирі був зареєстрований на день її смерті ОСОБА_2 ( а.с. 7).

Вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності в порядку безоплатної приватизації ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (ОСОБА_2Ю.), що підтверджу-

ється свідоцтвом про право власності на житло від 16.05.1995р. ( а.с. 8, 9, 94).

Отже, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з позовом ОСОБА_2 щодо надання йому додаткового строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, відповідач зазначав, що позивачу було відомо про смерть матері і не мається поважних причин для надання йому додаткового строку, але при цьому відповідач ОСОБА_3 фактично не заперечував родинних відносин між позивачем та померлою ОСОБА_5

Вказане підтверджується пред»явленням ОСОБА_3 у липні 2014р. позову до ОСОБА_2 про визнання факту неприйняття спадщини останнім після смерті матері, не зважаючи на його реєстрацію за однією адресою із спадкодавцем на день смерті, оскільки він фактично не проживає за місцем реєстрації, а тривалий час мешкає за кордоном ( а.с. 46).

Також в заяві про прийняття спадщини, спрямованої до нотаріальної контори, ОСОБА_3 зазначив, що після смерті ОСОБА_5 мається ще один спадкоємець, крім нього, яким є ОСОБА_2 ( а.с. 70-зворот).

Таким чином, із сукупності документів, які маються в матеріалах справи, випливає, що, незважаючи на різність написання прізвища померлої в одних документах через «і» (ОСОБА_5Є.), в інших через «є» (ОСОБА_4Є.), із встановлених вищевказаних обставин достеменно слідує, що померла 24.12.2012р. ОСОБА_5 є матір»ю сторін, зокрема, позивача ОСОБА_2

Зазначене також підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.11.2014 року, з якої випливає, що відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину після смерті матері викликана не відсутністю документів про родинні відносини з померлою, а через наявність судового спору з іншим спадкоємцем ОСОБА_3 за вищевказаним позовом останнього ( а.с. 46).

Отже суд першої інстанції дійшов хибного висновку, про відсутність доказів родинних відносин між позивачем і померлим спадкодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причин його пропуску. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, ОСОБА_2 посилається на поважність причини його пропуску, зазначаючи, що він тимчасово мешкає з дружиною ОСОБА_7 /ОСОБА_4/ ОСОБА_8 та сином ОСОБА_9 у Великобританії, де і знаходився на час смерті матері та протягом наступного року.

Суд апеляційної інстанції при першому розгляді справи у своєму рішенні визнав поважними причини пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини з тих підстав, що позивач не знав про смерть матері.

Скасовуючи рішення апеляційного суду про задоволення позову ОСОБА_2, суд касаційної інстанції вказував, що ОСОБА_2 в позові взагалі не посилався на той факт, що він не знав про смерть матері, а ті обставини, які він вважав поважними, апеляційний суд не дослідив та з приводу їх існування ніяких висновків не зробив. Крім того, не було перевірено, де саме мешкав ОСОБА_2 на час смерті матері, будучи зареєстрованим разом з нею у квартирі, та чи не відбулось прийняття спадщини ним шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини у відповідності з вимогами ст. 1268 ЦК України.

З позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що йому було відомо про смерть матері, а з уточнюючих пояснень його представника в судовому засіданні апеляційного суду слідує, що позивач дізнався про смерть матері напочатку січня 2013р., тобто менш, ніж через місяць. Отже, у нього малось ще більше п»яти місяців для подання заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

На обґрунтування поважності причин пропуску шестимісячного строку позивач надав до матеріалів справи значну кількість медичних документів на підтвердження дуже поганого стану здоров»я своєї дружини та особисто свого стану.

Дослідивши його доводи та матеріали справи, колегія встановила наступні обставини.

За матеріалами справи видно, що до листопада 2012р. ОСОБА_2 з сім»єю мешкав у Болгарії, а з листопада 2012р. по 26.12.2012р. тимчасово переїхав до Лондону через стан здоров»я дружини, яка потребувала сучасної діагностики саме у медичних установах Великобританії.

З медичних документів вбачається, що в листопаді 2012 року у лікарні Чаринг-Кросс Лондону була обслідувана дружина позивача ОСОБА_7, у якої виявлено злоякісну пухлину. Лікування почалось у Болгарії, а з 27.01.2013р. сім»я повернулась до Лондону для лікування у лікарні ОСОБА_10, яке відбувалось до жовтня 2013 року. В липні 2014 року було здійснено операційне видалення пухлини та лімфатичних вузлів дружині позивача ( а.с. 17).

У зв»язку із зазначеним захворюванням дружини ОСОБА_7 сім»я позивача разом з ним протягом періоду з січня 2013р. по листопад 2013р. мешкала в Лондоні, що додатково підтверджується наданим позивачем договором оренди житла на період з 10.11.2012 року по 10.11.2013 року ( а.с. 22, 23 оригінал, перевід а.с. 20).

Згідно з інформацією лікарів, які здійснювали діагностування та лікування ОСОБА_7, вона проходила обстеження та курси лікування в присутності чоловіка ОСОБА_2

У самого позивача, як пояснив його представник у судовому засіданні апеляційного суду, також погіршився стан здоров»я через нервування та переживання з приводу хвороби дружини, а звістка про смерть матері в цей же час остаточно негативно вплинула на нього та в нього почались нервові приступи панічної атаки, один з яких закінчився втратою свідомості та падінням із забиттям голови.

Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, зокрема, амбулаторним листом № 000001 від 02.01.2013р., з якого вбачається, що при огляді у ОСОБА_2 виявлено забиття голови через втрату свідомості та падіння. Крім хірурга, він був оглянутий психіатром, який встановив наявність важкої депресії з запамороченням голови, що перешкоджає йому виконувати повсякденну діяльність, внаслідок чого він потребує негайного лікування антидепресантами та постійного нагляду спеціаліста. Вказане лікування клінічної депресії тривало біля 9 місяців ( а.с. 236).

Зважаючи на вказані істотні погіршення стану здоров»я як дружини, так і його самого, які виникли в той же період, що і смерть матері позивача, та носили тривалий характер та затягнулись на термін більше 6 місяців, позивач не міг приділити увагу питанню прийняття спадщини, що, на думку колегії, є поважними причинами пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно п. 6 ч.1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно статей 1258, 1261 ЦК України сторони є спадкоємцями першої черги за законом і мають рівні права успадкування після смерті батьків.

Беручи до уваги вищевикладені обставини, судова колегія вважає можливим позивачу ОСОБА_2, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, визначити додатковий строк з урахуванням того, що він мешкає за кордоном, тривалістю у 3 місяці, який буде достатнім для подання ним заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк у три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, померлої 23 грудня 2012р.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: