Справа № 515/1301/15-ц
Провадження № 2/515/1743/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого -судді Семенюк Л.А.

при секретарі Унгурян Т.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивача Дімітренко В.Є.

відповідача представника Татарбунарської міської ради Одеської області

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари Одеської області цивільну справу по позовом ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року в місті Татарбунари Одесской області померла - ОСОБА_3. За життя, а саме 29 листопада 2005 року спадкодавець зробила заповіт на своє нерухоме майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 м. Татарбунари Одеської області на користь позивачки - ОСОБА_1.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 16.09.2003 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на вищезазначений спадковий будинок, але вона не встигла його зареєструвати в установленому законом порядку, в зв'язку з чим відсутній правовстановлюючий документ на вказану нерухомість.

Після смерті ОСОБА_3, позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця, але їй було відмовлено в прийнятті заяви про відкриття спадкової справи у зв'язку з тим, що остання не надала достатніх доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також у зв"язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Незважаючи на ці обставини, воля ОСОБА_3 була зафіксована письмовим доказом-заповітом, в якому зазначено, що вона заповіла за життя позивачці вищевказаний житловий будинок, який їй належав на день смерті, заповіт внесений в спадковий реєстр, ніхто з часу смерті ОСОБА_3 заповіт не оспорював.

За таких обставин, позивачка звернулася з вказаним позовом до суду про визнання за нею права власності на житловий будинок по праву успадкування по заповіту.

Представник позивачки адвокат Дімітренко В.Є. в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву з проханням справу заслухати у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги.

Представник Татарбунарської міської ради Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.08.2014 року (а.с.4) ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Копією заповіту від 29.11.2005 року (а.с.5) підтверджується, що позивачка є спадкоємцем по заповіту на майно спадкодавця ОСОБА_3, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1

З копії технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1, виготовленого 19.06.2015 року (а.с.6-7), вбачається, що замовником технічної інвентаризації вказаної нерухомості є позивачка ОСОБА_1.

Відповідно до рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 16.09.2003 року (а.с.8), за ОСОБА_3 визнано право власності на будинок АДРЕСА_1 м. Татарбунари Одеської області.

Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с.9), складеного представниками міської ради, за участю сусідів, слідує, що ОСОБА_3 на момент своєї смерті була не зареєстрована, але фактично проживала з ОСОБА_1 по АДРЕСА_1

Довідкою МБТІ від 23.06.2015 року підтверджується вартість спадкового житлового будинку з будівлями та спорудами, яка складає 82609 грн. (а.с.10).

З листа нотаріуса №597/01-16 від 06.07.2015 року (а.с.11) слідує, що позивачці відмовлено в прийнятті заяви про відкриття спадкової справи у зв'язку з тим, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини та не надала доказів сумісного проживання зі спадкодавцем на день його смерті.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/.

Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті.

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачка по справі є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 Одеської області, належний останній на праві власності згідно рішення Татарбунарського районного суду від 16.09.2003 року (а.с.8), але вона не встигла зареєструвати спадковий будинок в установленому законом порядку, в зв'язку з чим відсутній правовстановлюючий документ на вказану нерухомість.

В зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутності доказів сумісного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, приватним нотаріусом Монастирліу О.П. відмовлено останній у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане нерухоме майно.

Однак, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт сумісного проживання на час відкриття спадщини спадкодавця ОСОБА_3 з позивачкою ОСОБА_1, що підтверджується належними та допустимими доказами (а.с.9), дослідженими судом.

Враховуючи наявність доказів сумісного проживання позивачки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини у спадковому будинку та неможливість отримання правовстановлюючого документу на спадкову нерухомість після смерті спадкодавця, суд вважає, що права позивачки мають бути захищені шляхом визнання за нею, як спадкоємцем за заповітом, права власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 Одеської області, що залишився після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року. При цьому, суд бере до уваги інформаційну довідку зі спадкового реєстру від 03.08.2015 року (а.с.19), видану нотаріусом на запит суду щодо результатів пошуку спадкової справи, із якої вбачається, що інформація за вказаними параметрами запиту після смерті ОСОБА_3 - відсутня.

Керуючись ст.ст.203, 328, 1216, 1217, 1223, 1233, 1234, 1235, 1247, 1268 ЦК України, ст.ст.15, 58-60, 130, 209, 197, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою села Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, як спадкоємицею по заповіту, право власності на житловий будинок, з будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 Одеської області, який залишився після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Семенюк