Справа № 473/2644/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"25" грудня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі

головуючої судді Висоцької Г.А.

при секретарі Радєвій Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання неправомірними дій щодо поширення персональних даних, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

09.07.2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк» ( далі ПАТ «УкрСиббанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» ( далі ТОВ«Кей Колект» ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, про визнання неправомірними дій, визнання недійсними договорів та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.09.2008 року між нею та відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір № 0 за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» надало їй кредит у сумі 36000 доларів США, що еквівалентно 174618 грн. на день укладення договору, з кінцевим терміном остаточного погашення кредитної заборгованості 21.09.2015 року.

В порядку забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору, 23.09.2008 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір, який був посвідчений нотаріусом і відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 3 по вулиці Літвінова в м. Вознесенську Миколаївської області та земельну ділянку, призначену для обслуговування вказаного житлового будинку.

11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено договір факторингу № 4, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за кредитним договором № 0 від 23.09.2008 року ТОВ «Кей Колект».

Цього ж дня, між відповідачами також був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеним між нею та ПАТ «УкрСиббанк» 23.09.2008 року.

Про існування вказаних договорів їй стало відомо лише 26.01.2015 року з листа ТОВ «Кей Колект».

Вважає, що укладання договору факторингу та договору відступлення права вимоги від 11.06.2012 року між відповідачами порушує її права та інтереси, оскільки останні були укладені без її відома і згоди, тому мають бути визнані недійсними.

Крім того, ПАТ «УкрСиббанк» в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про захист персональних даних» було передано ТОВ «Кей Колект» без її згоди її персональні дані, а останнім в подальшому - ТОВ «Укрборг».

Ухвалою судді від 15.07.2015 року виділено в окреме провадження вимоги позивача до обох відповідачів щодо визнання недійсними договору факторингу та договору відступлення права вимоги за договором іпотеки та стягнення моральної шкоди.

Позивач уточнила свої вимоги і просила визнати неправомірною бездіяльність ПАТ «УкрСиббанк» щодо виконання обовязку повідомлення її про укладання договорів про відступлення права вимоги третім особам, неправомірними дії ПАТ «УкрСиббанк» щодо поширення її персональних даних без її на те згоди та стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на її користь моральну шкоду в розмірі 74541 грн. 60 коп.

Зазначила, що результатом неправомірних дій з боку відповідача стало порушення її прав, як споживача фінансових послуг, безпідставні погрози та залякування, які висловлювалися у листах, безкінечні телефонні дзвінки їй та її сусідам, що стало порушенням нормальних звязків з сусідами та у сім'ї, та у душевних стражданнях у звязку з протиправною поведінкою відповідача, який незаконно передав персональні дані та відомості щодо неї та її сім'ї, що становлять банківську таємницю ТОВ «Кей Колект», внаслідок чого ним було порушено права, які мають велике значення для неї, оскільки таємниця особистого життя та розповсюдження персональних даних є основоположними принципами прав людини, а збереження банківської таємниці має бути одним з принципів діяльності банку.

Відповідно до положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 22 Закону України « Про захист прав споживачів» просила відшкодування моральної шкоди щодо наданого розрахунку у розмірі 74541.6 грн.

Ухвалою суду від 17.11.2015 року позовну заяву ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання неправомірними бездіяльності та дій щодо поширення персональних даних, стягнення моральної шкоди в частині визнання неправомірною бездіяльності ПАТ «УкрСиббанк» щодо виконання обовязку повідомлення про укладання договорів про відступлення права вимоги третім особам за заявою позивача залишено без розгляду( а.с. 86).

В судовому засіданні 17.11.2015 року позивач ОСОБА_4 позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення відповідно змісту позовної заяви.

Представник позивача ОСОБА_1Б у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила суд їх задовольнити у зв'язку з тим, що відповідачем порушені права людини, так як ним передані персональні дані без дозволу позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що відповідно до п.10.4 Правил( договірні відносини) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк» позивачем погоджено, що уклавши кредитний договір, позичальник надає банку свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, поширювати і отримувати інформацію ( дані про позичальника, відомі банку та/або третім особам, у звязку з укладенням та виконанням договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю): необхідну при укладанні договорів щодо відступлення права вимоги та/або переведення боргу за кредитним договором-до/від/через відповідних фізичних та юридичних осіб, тобто ОСОБА_4 не довела, що відповідач неправомірно поширював її персональні дані.

Відносно вимоги про стягнення моральної шкоди зазначив, що позивач не надала належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України наявності такої шкоди та вини відповідача у її заподіянні, тому у позові належить відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 проти позову не заперечував, надав суду пояснення аналогічні поясненням позивача ОСОБА_4

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.09.2008 року між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком « УкрСиббанком» (в подальшому юридична особа змінила назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 за умовами якого банк надав позивачу кредит у сумі 36000 доларів США, що еквівалентно 174618 грн. на день укладення договору, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок № 6000 у банку, з кінцевим терміном остаточного погашення кредитної заборгованості 21.09.2015 року ( а.с.41-42).

В порядку забезпечення виконання зобовязань по даному кредитному договору, 23.09.2008 року між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанком» (в подальшому юридична особа змінила назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») було укладено іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6, за умовами якого ОСОБА_4 передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 3 по вулиці Літвінова в м. Вознесенську Миколаївської області та земельну ділянку площею 0,0730 га., призначену для обслуговування вказаного житлового будинку ( а.с. 58-61 ).

Крім того, в якості забезпечення виконання даного зобовязання був укладений договір поруки від 23.09.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому юридична особа змінила назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та третьою особою ОСОБА_3, відповідно до якого останній, на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязанням боржника ОСОБА_4, які виникають з умов кредитного договору № 0 від 23.09.2008 року, в повному обсязі цих зобовязань (а.с. 82-83).

11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено договір факторингу, відповідно до якого останньому було відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_4, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23.09.2008 року ( а.с. 78-79).

11.06.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого останньому було відступлено право вимоги за договором іпотеки від 23.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» ( а.с. 80-81).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» від 23.06.2005 року із змінами та доповненнями, кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов'язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону.

Кредитна історія містить таку інформацію: відомості, що ідентифікують особу - для фізичних осіб: прізвище, ім'я та по батькові; дата народження; паспортні дані; місце проживання; ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів (у разі наявності); відомості про поточну трудову діяльність; сімейний стан особи та кількість осіб, які перебувають на її утриманні; дата і номер державної реєстрації, відомості про орган державної реєстрації та основний предмет господарської діяльності фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 7 Закону).

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року із змінами та доповненнями, інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Згідно ч.2 ст. 60 цього Закону, банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; коди, що використовуються банками для захисту інформації, а також інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 року із змінами та доповненнями, підставою для обробки персональних даних є, зокрема, укладення та виконання правочину, стороною якого є суб'єкт персональних даних або який укладено на користь суб'єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб'єкта персональних даних.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що суб'єкт персональних даних це фізична особа, персональні дані якої обробляються.

Згідно ст. 2 Закону України "Про захист персональних даних", обробка персональних даних це будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, "зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем; а персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 року із змінами та доповненнями, інформацією про фізичну особу є відомості чи сукупність відомостей про таку особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 20 Закону, за порядком доступу інформація поділяється на відкриту та з обмеженим доступом.

Згідно ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, відкритою є публічна інформація, крім випадків, встановлених законом, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами і владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом.

Частинами 1 та 2 статті 21 Закону, інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону, до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30.10.1997 р. № 5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.

В іншому Рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 р. № 2-рп/2012 зазначено, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім'ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім'ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Суд погоджується із доводами представника відповідача, що уклавши кредитний договір № 0 від 23.09.2008 року ОСОБА_4, як позичальник надала банку свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, поширювати і отримувати інформацію - дані про позичальника, відомі банку або третім особам, у звязку з укладенням та виконанням договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю, необхідну при укладанні договорів в тому числі щодо відступлення права вимоги та переведення боргу за кредитним договором до відповідних фізичних та юридичних осіб.

Дана обставина була обумовлена і погоджена сторонами договору, як то передбачено п.10.4 Правил (договірні відносини) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», які є відповідно до п.п. 1.1 договору споживчого кредиту від 23.09.2008 року його невідємною частиною і підписуючи останній, позичальник підтвердила, що досягла згоди за усіма істотними умовами Договору, які викладені в ньому та в Правилах, які згідно п. 1.1.3. вважаються одночасно підписаними і вступають в силу для сторін із підписанням кредитного договору.

Суд ставиться критично до посилання представника позивача на необхідність окремого підписання Правил, як складової договору, оскільки в даному випадку з позивачем, як позичальником, кредитний договір укладено в письмовій формі, з дотриманням вимог ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», сторони узгодили всі його істотні умови, щодо мети, розміру, строку та порядку видачі та повернення кредитних коштів, порядку зміни та припинення дії договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Вищезазначеним Законом чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України дійсним є договір, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Зі змісту договору, вбачається, що у ньому зазначена вся інформація визначена вищевказаною статтею Закону. Уклавши цей договір, ОСОБА_4 своїм підписом засвідчила згоду з його умовами та підтвердила здатність їх виконувати, вважаючи їх цілком зрозумілими та справедливими для себе. Та в подальшому на протязі певного часу виконувала взяті на себе обов'язки, не вважала цей договір несправедливим та нікчемним.

Хоча, в провадженні Вознесенського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа № 473/2749/15-ц за ініціативою - за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ«Кей Колект» про визнання договору факторингу та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23.09.2008 року, укладених 11.06.2012 року між відповідачами недійсними у звязку із неповідомленням боржника про зміну кредитора, і рішення на даний час ще не прийняте.

Крім того, відповідно до п. 6.11 Договору іпотеки від 23.09.2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанком» (в подальшому юридична особа змінила назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та позивачем ОСОБА_4, шляхом укладання та підписання Іпотекодавцем даного договору Іпотекодавець у випадку невиконання, неналежного виконання ним своїх зобовязань за цим договором та за Кредитним договором надає Іпотекодержателю право використовувати банківську таємницю, що стосується виконання зобовязань за цим договором та/або Кредитним договором на власний розсуд для надання будь-яким особам, підприємствам, організаціям будь-якої форми власності, в такому випадку розкриття Іпотекодержателем банківської таємниці, що стосується виконання зобовязань за цим договором/або Кредитним договором, Іпотекодавець не буде мати до Іпотекодержателя будь-яких претензій.

До того ж пунктом 4.3 Договору поруки № 230506 від 23.09.2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанком» (в подальшому юридична особа змінила назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та третьою особою ОСОБА_3, передбачено, що уклавши цей Договір Поручитель надає Кредитору свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, поширювати і отримувати інформацію ( дані про Поручителя, відомі Кредитору та/або третім особам, у звязку з укладенням та виконанням даного Договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю): необхідну при укладанні договорів щодо відступлення права вимоги та/або переведення боргу до/від/ через відповідних фізичних та юридичних осіб.

Отже, при укладенні договорів кредиту, іпотеки та поруки сама позивач та третя особа надали Банку право передати всю необхідну інформацію щодо неї та предмета іпотеки третім особам у випадку порушення нею умов кредитного договору або відступлення права вимоги.

У звязку з цим поширення-передача відповідачем персональних даних ОСОБА_4 - ТОВ «Кей Колект» при укладанні договорів факторингу № 4 та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 11.06.2012 року була здійснена в межах чинного законодавства та умов укладених договорів, і такі дії не можна вважати незаконним та такими, що порушують права позивача у звязку з розкриттям банківської таємниці, тому вимоги в частині визнання дій ПАТ «УкрСиббанк» неправомірними є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування моральної шкоди виходив із наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, обов'язковими підставами для відшкодування шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В ході розгляду справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 58, 59 ЦПК України на підтвердження неправомірних дій відповідача, тому відповідно в задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди також належить відмовити.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні предявленого позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60,88, 209-210, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання неправомірними дій щодо поширення персональних даних, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через місьскрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Висоцька Г.А.