АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Акцент Банк" про захист прав споживача шляхом зобовязання не вчиняти певні дії, визнання недійсним п.5.1,5.3 умов надання споживчого кредиту фізичним особам, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 28.11.2011 року уклала із ПАТ «Акцент-Банк» договір, за яким одержала кредит в розмірі 14 000 грн. під 0,12 % на рік строком до 25.07.2014 року. Зміст кредитного договору складають заява позичальника, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») й Тарифи.

Вважала умови цього договору несправедливими і такими, що не можна вважати складовою частиною укладеного договору, оскільки під час підписання заяви на укладання договору їй надавали інші Умови, які містили інші умови.

Банком порушено вимоги ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому просила визнати, що умови надання споживчого кредиту фізичним особам не є складовою частиною до договору та п.п.5.1, 5.3 недійсними..

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року У задоволені позовних вимог ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» про захист прав споживача шляхом зобовязання не вчиняти певні дії, визнання недійсним п.5.1,5.3 умов надання споживчого кредиту фізичним особам відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процессуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 липня 2011 року сторони уклали кредитний договір № АNЕ4СС9ЕYА3354, за умовами якого банк надав позивачу кредит в розмірі 14 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12 % річних із кінцевим терміном повернення кредиту 25 липня 2014 року.

Відповідно до матеріалів справи Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), які містять умови та порядок надання кредиту, права та обов'язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін та положення щодо збільшення строку позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, штрафних санкцій, пені до п'яти років.

Крім того зі змісту договору про надання кредиту вбачається, що позичальник ознайомлений з Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам, про що засвідчив своїм підписом (а.с.99).

Умови укладеного договору після його укладення позивачем визнавались та виконувались відповідно до порядку, встановленого договором.

Отже між сторонами виникли правовідносини, які випливають із договору приєднання, а тому окремо підписувати Умови про надання споживчого кредиту фізичним особам фізичним особам не є необхідним в розумінні положень ст.634 ЦК України.

Відповідно до п.5.1, 5.3 Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 1,25% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. При порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості.

Згідно положень ст. 549 ЦК України штраф та пеня відповідно до умов кредитного договору настають при різних обставинах порушення зобов'язання зі сторони боржника, а, відтак, є різними видами відповідальності за порушення зобов'язань боржником.

Отже, за Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») сплата пені та штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності передбачені за різні правопорушення.

Згідно до ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину ЦК України, актам цивільного законодавства.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Умови оспорюваного кредитного договору даним принципам відповідають.

Отже, законність кредитного договору підтверджується текстом складових частин цього договору, які містять зобов'язання позичальника дотримуватися умов договору і підстави відповідальності за порушення зобов'язання, в тому числі встановлений розмір пені, тобто відповідач свідомо уклав договір на вказаних умовах, які не суперечать Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволені позову.

Зясувавши в достатньому повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: