Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, який було уточнено, про стягнення боргу за договорами позики.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 28 березня 2014 року надав в борг ОСОБА_2 кошти в сумі 1 тис. доларів США та 200 євро, а 01 квітня 2014 року - кошти в сумі 1 350 євро. Фактичне отримання коштів підтверджується відповідними письмовими розписками. Зобов'язання щодо повернення боргу ОСОБА_2 визначив у розписках - до 11 квітня 2014 року, проте у зазначений строк кошти не повернув та ухиляється від виконання своїх зобов'язань.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 борг в розмірі 1 тис. доларів США та 1 550 євро в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 30 березня 2015 року.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 28 березня 2014 року в розмірі 1 тис. доларів США, що еквівалентно 23 440 грн; в розмірі 200 євро, що еквівалентно 5 090 грн, всього: 28 530 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 01 квітня 2014 року в розмірі 1 350 євро, що еквівалентно 34 357 грн 50 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 28 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір про надання позики, оформлений розпискою, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 кошти в розмірі 1 тис. доларів США та 200 євро, а останній зобов'язувався повернути кошти до 11 квітня 2014 року за місцем проживання ОСОБА_1

01 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір про надання позики, оформлений розпискою, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 кошти в розмірі 1 350 євро, а останній зобов'язувався повернути кошти до 11 квітня 2014 року за місцем проживання ОСОБА_1

Свої зобов'язання за договорами позики ОСОБА_2 не виконав та в обумовлений договорами строк - 11 квітня 2014 року і станом на теперішній час кошти не повернув.

Установивши дані обставини, керуючись ст. ст. 526, 527, 533, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, також зазначав, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він перерахував на рахунок ОСОБА_1 кошти в розмірі 6 500 грн, що підтверджується банківським чеком (а. с. 60), не можуть бути прийняті судом до уваги в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, відповідно до яких докази у справі повинні бути належними та допустимими. Копія банківського чеку від 12 вересня 2014 року про перерахування коштів в сумі 6 467 грн 50 коп. не містить реквізитів щодо відправника та отримувача коштів. Перерахування коштів в рахунок погашення заборгованості за договором позики на картковий рахунок не відповідає умовам договору позики, яким визначено обов'язок позичальника повернути кошти за місцем проживання позивача. Крім того, даний довід апеляційної скарги не може бути підставою для скасування рішення суду. У разі належного підтвердження перерахування відповідачем вказаних коштів на рахунок позивача зазначена сума може бути зарахована в процесі виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко