Справа № 314/6609/14-ц
Провадження № 2/314/117/2015
Повне рішення суду, складено 25 серпня 2015 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Вільнянськ 20 серпня 2015 року

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя Кофанов А.В.,

при секретарі Лазечна Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ФГ "ОСОБА_3В." про визнання договору недійсним, визнання права на відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та ФГ "ОСОБА_3В.", який уточнила під час судового розгляду справи, та відповідно до якого вимагає визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:003:0056, площею 6,2899, розташованої на території Московської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, зареєстрований 03.10.2014 року, та визнати за собою право на відшкодування шкоди у зв'язку із самовільним зайняттям відповідачем ФГ "ОСОБА_3В." цієї земельної ділянки.

Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, земельна ділянка в період з 27.05.2008 року по 06.10.2014 року належала їй на праві власності; між тим, відповідачами був поданий договір її оренди, укладений 21.09.2012 року та зареєстрований 03.10.2014 року, згідно якого ОСОБА_2 передала її земельну ділянку в оренду іншому відповідачеві. Позивачка наголошує, що незважаючи на наявність судового рішення від 07.10.2010 року, згідно якого земельна ділянка була повернута від позивачки відповідачці ОСОБА_2, остання до жовтня 2014 року не реєструвала право власності на цю земельну ділянку, у зв'язку з чим вважає, що вона позивачка продовжувала бути її власником. Крім того, позивачка вважає, що сам договір був підроблений, зокрема, підроблені позначення кадастрового номеру земельної ділянки, підпис державного реєстратора, між різними його копіями та екземплярами містяться численні розбіжності у тексті та умовах договору. Враховуючи це, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами.

Підтримуючи заявлений позов, представник позивачки ОСОБА_5 наполягав на тому, що право власності на земельну ділянку до жовтня 2014 року належало позивачці, спірний договір оренди у 2012 році не укладався, а був підроблений; просить задовольнити свій позов у повному обсязі.

Представник відповідача ФГ "ОСОБА_3В." адвокат ОСОБА_6 позов не визнав, наголошуючи на тому, що позивачка не є учасником спірного договору, і з 2010 року вона не є власником земельної ділянки, таким чином, договір не стосується її прав та інтересів; вважає, що договір укладений та зареєстрований з дотриманням законодавства, сторони виконують його належним чином; просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов не може бути задоволений.

Так, згідно Державного акту на право приватної власності на землю І-ЗП № 051105 від 20.04.2000 року (а.с.62), за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 6,83 га, розташовану на території Московської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

07.10.2010 року Вільнянським районним судом Запорізької області ухвалено судове рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 та інших осіб (а.с.69-70) про визнання державного акту на земельну ділянку недійсним, зняття земельної ділянки з реєстрації та повернення її власнику. Зазначений позов задоволено повністю: вирішено скасувати державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, що був виданий ОСОБА_7, скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_7, та зобов'язано її повернути земельну ділянку ОСОБА_2 Ухвалою апеляційного суду запорізької області від 17.11.2010 року (а.с.71-72) це рішення було залишено без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_7 залишена без задоволення.

Зазначеними судовими рішеннями було встановлено, що 27.05.2008 року ОСОБА_7 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, що належала ОСОБА_2, на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 11.03.2008 року; але оскільки зазначена ухвала була скасована, у ОСОБА_7 відпали правові підстави утримувати спірну земельну ділянку, яка має бути повернена попередньому власнику.

Таким чином, цими судовими рішеннями були поновлені права ОСОБА_2 як власника земельної ділянки на підставі виданого їй Державного акту на право приватної власності на землю І-ЗП № 051105 від 20.04.2000 року, тобто саме її слід вважати власником земельної ділянки.

Посилання представника відповідачки на те, що право власності на земельну ділянку зареєстровано не за ОСОБА_2, а за самою відповідачкою, суд вважає некоректними, оскільки у даному випадку мова йде не про набуття права власності на підставі договору згідно положень ч.4 ст.334 ЦК України, а про поновлення порушених прав на підставі судового рішення; правовстановлюючим документом на земельну ділянку, такому випадку, слід вважати Державний акт ОСОБА_2 на право приватної власності на землю від 20.04.2000 року. Суд наголошує на тому, що відповідно до ст.14 ЦПК України, рішення суду є обов'язковим, і не потребує додаткової реєстрації. Та обставина, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку була зроблена державним реєстратором за іншою особою, не перешкоджає відповідачці ОСОБА_2 здійснювати свої права власника, які їй належать згідно закону. З цих саме причин суд вважає некоректним і посилання представника відповідачки на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2014 року, якою ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову щодо здійснення реєстрації права власності на її земельну ділянку. Крім того, зі змісту постанови вбачається, що підставою для відмови у позові стала не відсутність у ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, а та обставина, що судове рішення, яке було подане до реєстраційної служби, не є документом, на підставі якого реєструється право власності.

Згідно чч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи зазначені положення закону, ОСОБА_2 як власник земельної ділянки є вільною у розпорядженні своїм майном, вільною в укладенні договору та виборі контрагента. За таких умов, укладення нею договору оренди спірної земельної ділянки не порушує і не може порушувати прав та охоронюваних законом інтересів позивачки ОСОБА_1 У зв'язку з цим суд не приймає до уваги доводи останньої про підроблення договору оренди, укладеного 21.09.2012 року між ОСОБА_2 та ФГ "ОСОБА_3В.", оскільки право на встановлення цих обставин у судовому порядку у даній справі мають тільки сторони договору.

Таким чином, у задоволенні позову має бути відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ФГ "ОСОБА_3В." про визнання договору недійсним, визнання права на відшкодування шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя А.В. Кофанов

20.08.2015 року

25.08.2015