Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/347/15-ц
Провадження № 2/280/293/15
РІШЕННЯ

Іменем України

28 липня 2015 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Пасічного Т. З.,

при секретарі с/з Сьомак Л. І.,

з участю позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Коростишеві позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Управління державної міграційної служби України у Житомирській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначає, 02.10.2014 року отримала від матері за договором дарування житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, разом з малолітньою дочкою вселилися у житло, зареєструвала місце проживання та з 03.10.2014 року постійно там проживають. В 2004 році відповідач отримав право користування житловим будинком як член сім'ї власника будинку та був зареєстрований за вказаною адресою. Також вказує, що з моменту реєстрації договору дарування будинку від 02.10.2014 року дарувальник перестав бути його власником, відтак і відповідач втратив право користування будинком після його відчуження. Своєї згоди на проживання відповідача в будинку не давала, не укладала з ним будь-яких угод з цього приводу. Позивач зазначає, що відповідач комунальні послуги не сплачує, вчиняє неприпустимі дії, інколи кричить у вечірній та нічний час доби, його проживання у будинку перешкоджає користуватися житлом в цілому, тому просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Позивач також пояснила суду, що її мати була одружена з відповідачем, всі разом проживали однією сім'єю, поки вони не розірвали шлюб.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили в повному обсязі. Відповідач пояснив суду, що перебував з матір'ю позивача у шлюбі, вели спільне господарство. Проживали у спірному будинку. Після розірвання шлюбу колишня дружина подарувала будинок позивачу. Вказує, що в будинку проживає, однак позивач чинить перешкоди перебувати у помешканні.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, з приводу прийняття рішення покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач разом з дочкою та відповідач зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою КП «Коростишівська комунальна служба» №629 від 25.02.2015 року.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації прав та їх обтяжень від 02.10.2014 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 02.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Самойленком А. Г.

Як вбачається з копії будинкової книги ОСОБА_4 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 з 04.08.2004 року, ОСОБА_2 - з 03.10.2014 року, також за вказаною адресою була зареєстрована ОСОБА_7 з 04.08.2004 року, яка знялася з реєстрації 03.10.2014 року.

З копій квитанцій вбачається, що позивач оплачує комунальні послуги, відповідач - телекомунікаційні.

Згідно акту депутата №586 від 23.06.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_8 та гр.ОСОБА_4, хоча зі слів свідків за даною адресою ОСОБА_4 з березня 2015 року не проживає, а живе за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

В силу ч.ч. 1,2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч.1 ст.391 ЦК України.

В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності.

Підстави втрати права користування житлом визначені ст. 405 ЦК України.

Відповідно до зазначеної статті, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, ст.391 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування вимог, передбачає усунення перешкод власнику у користуванні та розпорядженні своєю власністю, а ст.405 ЦК України передбачає визнання особи такою, що втратила право користування житлом у випадку відсутності члена сім'ї власника по місцю проживання понад 1 рік. Однак, згідно акту депутата відповідач зі слів свідків не проживає у будинку з березня 2015 року, а позивач звернулася до суду з позовом 27.02.2015 року.

Таким чином, право користування житлом, яке належить особі на праві власності, виникає з відносин між власником цього житла, який визначає право користування, та особою, якій надано таке право. Право користування житлом припиняється з підстав не реалізації особою свого права, визначеного законом або припинення права власності на житло у особи, яка надавала згоду на користування житлом.

Як зазначається позивачем, після набуття права власності на житловий будинок, вона не надавала згоду відповідачу, як члену родини, на проживання в ньому та відсутня будь-яка домовленість щодо користування житлом. Тому відсутні будь які правовідносини між сторонами щодо користування житлом.

Посилання позивача на те, що відповідач втратив право користування житлом в зв'язку з втратою права власності попереднього власника, членом родини якої він був, суд вважає необґрунтованими, оскільки правовідносини, які існували між відповідачем та попереднім власником не стосуються правовідносин, які виникли між сторонами по даній справі.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач визначивши підстави позовних вимог, невірно обрав спосіб захисту права власності, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 383,386,391,405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Управління державної міграційної служби України у Житомирській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Коростишівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні, можуть оскаржити судове рішення з дня одержання копії.

Суддя Т. З. Пасічний