У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про зміну способу та розміру аліментів, стягнення неустойки за прострочення аліментів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - на рішення апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом до ОСОБА_7 та, з урахуванням уточнень, просила стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 12 772 грн 60 коп., неустойку (пеню) за кожен день прострочення сплати аліментів у розмірі 92 973 грн 60 коп., встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 643 грн щомісячно до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_6 посилалася на те, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. 12 березня 2008 року шлюб між сторонами розірваний. Рішенням Балтського районного суду Одеської області з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання їх неповнолітнього сина у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03 грудня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому розмір нарахованих до стягнення з відповідача аліментів державним виконавцем визначався у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відповідач безробітний, тобто не має доходу, що, відповідно, підтверджується розрахунком заборгованості від 05 травня 2014 року. Відповідачем аліменти сплачувались нерегулярно та не у повному розмірі, у результаті чого станом на 31 травня 2014 року заборгованість за аліментами становить 12 772 грн 60 коп., яку виплатити в добровільному порядку відповідач відмовляється. Згідно з розрахунками позивача з січня 2009 року по травень 2014 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача, складає 92 973 грн 58 коп. Також позивач ОСОБА_6 вважала, що оскільки відповідач не має постійного місця роботи, то аліменти повинні стягуватись у твердій грошовій сумі.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 06 серпня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково, змінено спосіб стягнення аліментів, які стягнуто рішенням Балтського районного суду Одеської області від 26 січня 2009 року у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі; ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі - 643 грн щомісячно, починаючи з 24 квітня 2014 року і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуто з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 12 459 грн 03 коп., вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року рішення Балтського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2014 року змінено у частині стягнення неустойки та визначено розмір неустойки, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6, у розмірі 12 772 грн 60 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - порушує питання про зміну рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення розміру неустойки, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_7, який був розірваний 12 березня 2008 року.

Під час зареєстрованого шлюбу у сторін народився син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 26 січня 2009 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03 грудня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідок-розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 05 травня та від 15 травня 2014 року розмір нарахованих до стягнення з відповідача аліментів державним виконавцем визначено у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, й, відповідно, щомісячно з січня 2014 року нараховано до сплати аліменти в розмірі 385 грн 80 коп., однак відповідачем аліменти сплачувались нерегулярно та не у повному розмірі, у зв'язку з чим станом на 31 травня 2014 року заборгованість за аліментами становить 12 772 грн 60 коп.

Стягуючи неустойку у розмірі 12 459 грн 03 коп. у зв'язку з виникненням заборгованості з вини відповідача, який зобов'язаний сплачувати аліменти, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 551 ЦК України, ст. 196 СК України та виходив з того, що у відповідача незадовільний матеріальний стан, він ніде не працює, у нього відсутні постійне місце роботи та постійний заробіток, у зв'язку з частковою сплатою аліментів вважав за можливе зменшити розмір неустойки до розміру заборгованості відповідача зі сплати аліментів.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки, суд апеляційної інстанції керувався положеннями ст. 551 ЦК України, ст. 196 СК України та виходив з того, що суд першої інстанції розмір неустойки зменшив до розміру заборгованості, яка виникла станом на 05 травня 2014 року у розмірі 12 459 грн 03 коп., однак не врахував, що під час уточнення позовних вимог позивачем був наданий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого станом на 31 травня 2014 року заборгованість зі сплати аліментів становить 12 772 грн 60 коп., тому вважав, що саме така сума неустойки підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції, врахувавши незадовільний матеріальний стан відповідача, який ніде не працює, відсутність у нього постійного місця роботи та постійного заробітку, а також врахувавши часткову сплату ним аліментів, правильно вважав, що наявні підстави для зменшення розміру неустойки, як це передбачено положенням ст. 196 СК України.

Однак помилковими є висновки суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 551 ЦК України, оскільки за змістом ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Враховуючи, що порядок зменшення розміру неустойки чітко визначений ч. 2 ст. 196 СК України, то підстав для застосування положень ст. 551 ЦК України у суду апеляційної інстанції не було.

Проте помилкове застосування судом апеляційної інстанції ст. 551 ЦК України не впливає на законність рішення суду в частині стягнення неустойки і не може тягти за собою його скасування, тому з рішення суду апеляційної інстанції підлягає виключенню посилання на ст. 551 ЦК України, як підставу для зменшення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів.

В іншій частині правильність рішення суду апеляційної інстанції не перевіряється, оскільки сторонами не оскаржувалося.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року в частині позовних вимог про стягнення неустойки залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини рішення апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року посилання на ст. 551 ЦК України, як правову підставу для зменшення розміру неустойки.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник