Справа № 346/2533/14-ц
Провадження № 22-ц/779/495/2015
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Горблянського Я.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря: Капущак С.В.

з участю: апелянта - ОСОБА_2, відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача - приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом та просив ухвалити рішення про визнання договору дарування, укладеного між ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 земельної ділянки що знаходиться в АДРЕСА_1 площею 0,0616 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд недійсним.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 08 квітня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 посвідчено незаконний договір дарування земельної ділянки, оскільки його укладено під час розгляду Коломийським міськрайонним судом справи за його позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності на частину будинку і у зв'язку з цим ухвалою суду від 04 квітня 2014 року накладено арешт на спірну земельну ділянку в АДРЕСА_1. Вважає, що ОСОБА_4 обманним шляхом та за попередньою зловмисною домовленістю з покупцем в порушення ст. 230 ЦК України звернулася до іншого нотаріуса для укладення договору дарування земельної ділянки, на яку накладено арешт. Даний правочин вчинено сторонами з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили. При вчиненні договору дарування земельної ділянки та будинку ОСОБА_4 отримала кошти, про що свідчить заява від приватного нотаріуса, про його першочергове право як співвласника будинку на його купівлю, тобто між сторонами укладено удаваний правочин.

Через неправомірні дії відповідача не може користуватися належною частиною будинку по АДРЕСА_1 на власний розсуд.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове.

Апелянт у скарзі зазначає, що суд першої інстанції в рішенні посилається на норми цивільного законодавства щодо здійснення права власності, непорушності права власності, однак використовує ці норми тільки для відповідача, не здійснюючи захист його прав.

Суд не провів повного дослідження всіх матеріалів справи, не витребував докази щодо неможливості оформлення документів на право власності на частину будинку, яка знаходиться на спірній земельній ділянці, не дослідив правомірність укладення договору дарування. Через неправомірні дії відповідачів не може користуватися належним йому приміщенням в будинку по АДРЕСА_1 на власний розсуд. Суд необґрунтовано зазначає, що ним не доведено порушення прав, робить безпідставний висновок, що позивач ставить в основу визнання договору дарування недійсним тільки той факт, що відповідач мав намір продати спірну земельну ділянку. Суд повинен був взяти до уваги його доводи, що відповідачами вчинено правочин з метою приховати дійсну угоду купівлі-продажу.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, який вимоги скарги підтримав, відповідачів, які вимоги скарги не визнали, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що будь-якої зловмисної домовленості і обману на вчинення правочину у відповідачів не було, дарувальник ОСОБА_4 була власником спірної земельної ділянки, нотаріусом дотримано порядку вчинення правочину з відповідною перевірною відсутності заборони на відчуження та сторони передбачали реальні наслідки вчиненого правочину без наміру приховати інший правочин.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Таким чином, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Як встановлено попередніми судовими рішеннями будинковолодіння і земельну ділянку площею 0,1232 га по АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та проведено їх поділ по ? частині.

Договором дарування від 05 січня 2010 року його колишня дружина ОСОБА_6 подарувала свою частину земельної ділянки матері ОСОБА_4 08 квітня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування цієї земельної ділянки площею 0,0616 га призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:002:0112, яка розташована в АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_5

На а.с. 6 є заява ОСОБА_4, якою вона через приватного нотаріуса ОСОБА_7 ставить до відома ОСОБА_2 про продаж належної їй на праві приватної власності 49/100 часток житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,0616 га, призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 за 20 000 доларів США, що є еквівалентно 210 000 гривень, оскільки згідно ст. 362 ЦК України він має право привілейованої купівлі належних їй 49/100 часток житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки як учасник спільної часткової власності. Просила не пізніше одного місяця з дня одержання заяви повідомити нотаріуса ОСОБА_7 про бажання чи відмову придбати зазначену частку житлового будинку та земельну ділянку за вищезазначену суму.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 04 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Корницької сільської ради, ОСОБА_4, треті особи на стороні відповідача - приватний нотаріус ОСОБА_7, управління Деркомзему у Коломийському районі про усунення перешкоди у здійсненні права власності накладено арешт на земельну ділянку в АДРЕСА_1 та заборонено вчиняти будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22 квітня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 для забезпечення якого накладався арешт на земельну ділянку відмовлено.

Судом першої інстанції правильно на підставі доказів встановлено, що ОСОБА_4 станом на дату постановлення ухвали про арешт земельної ділянки цією інформацією не володіла. Крім того, ухвала Коломийського міськрайонного суду від 04 квітня 2014 року про арешт земельної ділянки не була направлена до виконання відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції і в реєстр обтяжень не внесена, що підтверджується довідкою про результати проведеної позапланової перевірки організації діяльності та виконання правил ведення нотаріального діловодства приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу ОСОБА_5 у межах фактів, викладених у запиті Коломийського міськрайонного суду від 05 листопада 2014 року (а.с. 64).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), що позивач не довів обґрунтованості вимог, що обидві сторони правочину мали намір щодо його удаваності, вчинили його під впливом обману чи у результаті зловмисної домовленості.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Викладені доводи апеляційної скарги перевірені апеляційним судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк