Справа № 466/4270/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 р. Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Ковальчука О.І.

при секретарі с/з Чепіль С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Гаражний кооператив «Конвеєр» про визнання договору купівлі-продажу гаража дійсним,-

у с т а н о в и в:

09 червня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати договір купівлі-продажу гаражного боксу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі "Конвеєр" по вул. Шевченка, 367 у м. Львові, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дійсним.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначає, що в 2002 році між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було фактично укладено договір купівлі-продажу гаражного боксу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі "Конвеєр" по вул. Шевченка, 367 у м.Львові. Підтвердженням укладення вказаного договору купівлі-продажу є написана відповідачем Розписка від 28.08.2002р., в якій обумовлені істотні умови договору. Відповідно до вказаної розписки, вартість гаражного боксу НОМЕР_1 становить 500,00 дол. США, з яких: 400,00 дол. США, вартість власне самого гаражного боксу з усіма документами, 100,00 дол. США, позивач повинен був передати відповідачу після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Витрати на нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу покладалися на відповідача ОСОБА_3

Позивач вказує, що здійснивши оплату відповідачу обумовленої вартості гаражного боксу, останній передав йому ключі та пакет документів на гаражний бокс, після чого зник, так і нотаріально не оформивши договір купівлі-продажу. Також, з відома та участі відповідача, позивачуі було видано перепустку в кооператив "Конвеєр". Підтвердженням володіння та користування вказаним гаражем є також сплата ним членських внесків.

Таким чином, починаючи з 28.08.2002р. позивач фактично користується та являється власником гаражного боксу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі "Конвеєр" по вул. Шевченка, 367 у м.Львові.

Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Враховуючи, що істотні умови договору купівлі-продажу гаражного боксу, а саме передача грошових коштів в розмірі 400,00 дол. США, зі сторони позивача та те, що відповідач передав ОСОБА_2 гараж, пакет документів та оформив перепустку в гаражний кооператив на його ім'я, були виконані, а тому вважає вказаний договір дійсним.

Крім того позивач зазначає, що в лютому 2015р., він прийшов в гаражний кооператив, однак не зміг зайти у свій гаражний бокс, так як виявив, що на ньому зрізані старі замки та встановлені нові. Нові замки були навмисно поставлені відповідачем. З цього приводу він звертався у райвідділ міліції, однак, отримав відповідь, що це цивільно-правові відносини. Отже, в лютому 2015р. відповідачем було порушено право позивача володіння та користування гаражним боксом.

Вказує, що оскільки, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу гаражного боксу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі "Конвеєр" по вул. Шевченка, 367 у м.Львові та здійснює перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпоряджанні майном, він змушений звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення, аналогічні тим, що викладені в долученому до справи позові. Просять позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та його представник заперечили проти задоволення позову, покликаючись на мотиви, викладені в запереченні на позовну заяву, які долучені до матеріалів справи. Просили у задоволені позову відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Вказала, що відповідач не заперечує проти визнання укладеного між ним та позивачем договору дарування земельної ділянки дійсним. Додатково пояснила, що на час укладення договору її довіритель не мав всіх необхідних документів для його нотаріального посвідчення. В подальшому укласти даний договір нотаріально не видається за можливе, оскільки зі спливом передбаченого п. 4 ст. 81 ЗК України строку для відчуження іноземцем набутої земельної ділянки, нотаріуси відмовляються посвідчувати даний договір. Просить позов задовольнити.

Представник третьої особи Гаражного кооперативу «Конвеєр» в судове засідання повторно не з'явився про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 07.07.1999р., ОСОБА_3 на праві приватної власності належить гаражний бокс НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Конвеєр» по вул. Шевченка, 367 у м. Львові.

Відповідно до Розписки від 28.08.2002р., написаної відповідачем ОСОБА_3, з якої вбачається, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 за гараж - 400,00 доларів США, вартість гаражного боксу НОМЕР_1 сторони оцінили в розмірі 500,00 доларів США. Після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, позивач повинен був передати відповідачу 100,00 дол. США. Витрати на нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу покладалися на відповідача ОСОБА_3, однак нотаріальне посвідчення даного договору не відбулося.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У відповідності до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації- з моменту державної реєстрації.

У відповідності до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сторонами не дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення даного договору, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, позивач ухилився від такого, та не проведено державної реєстрації, відтак такий договір є неукладеним та не породжує для сторін жодних прав та обов'язків.

На підставі вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 220, 240, 334, 640, 657 ЦК України, Постановою пленуму ВСУ від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Гаражний кооператив «Конвеєр» про визнання договору купівлі-продажу гаража дійсним - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подання в десятиденний термін з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О. І. Ковальчук