У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання удаваною угоди дарування, визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання удаваною угоди дарування, визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_6 посилалась на те, що з відповідачем ОСОБА_7 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 1997 року, який рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2009 року розірвано. Під час шлюбу у них народилася донька, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Подружні стосунки з відповідачем фактично були припинені у березні 2009 року. У шлюбі за спільні кошти вони придбали автомобіль марки «ВАЗ 2110», вартістю 40 000 грн у 2001 році; супутникову антену вартістю 1 800 грн; набір кухонних меблів вартістю 1 500 грн; набір меблів для спальної кімнати вартістю 1 000 грн у 2003 році; комп'ютер з плазмовим монітором вартістю 7 000 грн у 2006 році; житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, вартістю 8 700 доларів США 08 липня 1998 року. Під час оформлення договору вона не була присутня, тому не знала, що придбання будинку було оформлено не договором купівлі-продажу, а договором дарування. Все майно придбано за кошти, подаровані на весіллі, крім того, вони обоє працювали, мали постійний заробіток, займалися купівлею та продажем домашньої худоби.

Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_6 просила визнати удаваним договір дарування житлового будинку, укладений 08 листопада 1998 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями та спорудами, визнати право на 1/2 частини в праві спільної сумісної власністю на вказане майно; у порядку поділу майна, що є спільною власністю подружжя, виділити відповідачу автомобіль марки «ВАЗ 2110», а на її користь стягнути грошову компенсацію за її частку у розмірі 15 000 грн. У частині поділу іншого майна, придбаного за час подружнього життя, від позовних вимог відмовилась.

10 грудня 2010 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб із ОСОБА_13

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2011 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано удаваним договір дарування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, укладений 08 липня 1998 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дійсним договір купівлі-продажу вказаного будинку; визнано спільною сумісною власністю подружжя будинок з надвірними будівлями та спорудами, автомобіль марки «ВАЗ 2110», зареєстрований в Апостолівському МРЕВ, державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_6 право на Ѕ частини в праві спільної сумісної власності на житловий будинок та автомобіль марки «ВАЗ 2110», в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2011 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_10 відхилено, рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2011 року залишено без змін

У касаційній скарзі ОСОБА_10 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що з 06 вересня 1997 року ОСОБА_6 (ОСОБА_6) та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 8), під час якого у них народилася донька ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9). 08 липня 1998 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу ОСОБА_14 (а. с. 41), ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_7 прийняв у дар житловий будинок АДРЕСА_1.

Також під час шлюбу сторонами придбано автомобіль марки «ВАЗ 2110», державний номерний знак НОМЕР_1.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_10, суд апеляційної інстанції керувався положеннями ст. ст. 58, 59, 224 ЦК Української РСР та вважав висновки суду першої інстанції щодо удаваності договору дарування правильними. При цьому суд апеляційної інстанції послався на те, що заявник у апеляційні скарзі просив змінити рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову відносно визнання удаваним договору дарування, укладеного між його сином, а не ним, про визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, однак вказав, що ОСОБА_7 не заявляв вимог про визнання його особистою власністю вказаного будинку та вимог щодо переведення на нього прав покупця, а також просив прийняти рішення не у своїх інтересах, а в інтересах сина ОСОБА_7, проте належно оформлених документів на підтвердження повноважень діяти в його інтересах суду не надав.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Згідно зі ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на рішення суду, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_10 не брав участі у розгляді справи судом першої інстанції, рішення суду першої інстанції про його права та обов'язки не ухвалювалося, він звернувся з апеляційною скаргою не у своїх інтересах, а в інтересах сина, однак належно оформлених документів на підтвердження повноважень діяти в інтересах сина не надав, у порушення ст. ст. 292, 297 ЦПК України, прийнявши апеляційну скаргу ОСОБА_10 до розгляду, питання про закриття апеляційного провадження у такому випадку не вирішив.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2014 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник