ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Фастівського районного дорожнього управління Київського обласного дорожнього управління, ОСОБА_4, ДП «ШРБУ №100» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, в якому просила стягнути солідарно з Фастівського районного дорожнього управління Київської обласного дорожнього управління (далі за текстом Фастівське РайДУ) та механіка дільниці № 2 Фастівського районного дорожнього управління Київського обласного дорожнього управління ОСОБА_4 (далі за текстом ОСОБА_4О.) матеріальні збитки, спричинені пошкодженням автомобіля в сумі 81579,05 грн., понесені позивачем у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою та сплаченого судового збору.

Заявою від 23.11.2015 року, поданою до початку розгляду справи по суті, позивач уточнив позовні вимоги, відповідно до яких просив стягнути солідарно з Фастівського районного дорожнього управління Київської обласного дорожнього управління та механіка дільниці № 2 Фастівського районного дорожнього управління Київського обласного дорожнього управління ОСОБА_4 матеріальні збитки, спричинені пошкодженням автомобіля в сумі 115534,14 грн., понесені позивачем у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою та сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 23.11.2015 року за клопотанням представника позивача до справи у якості співвідповідача залучене ДП «ШРБУ №100» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі за текстом - ДП «ШРБУ №100»).

Позивач заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 07 лютого 2015 року, близько 11:00 год., у зв'язку із неякісним дорожнім покриттям на автодорозі Р-19 в селі Велика Снітинка Фастівського району Київської області по вулиці Трудовій сталася дорожньо-транспортна пригоди, в результаті чого належний їй автомобіль «Шкода Супер Б», д/н ВВ 8206СІ отримав механічні пошкодження при зіткненні з автомобілем «Газ», д/н НОМЕР_1 в звязку з чим її заподіяно матеріальну шкоду.

07.07.2015 року відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, однак постановою Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2015 року адміністративне провадження закрито у звязку з відсутністю подій та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач посилається на те, що ДТП за її участю сталось внаслідок неналежного виконання своїх трудових обовязків механіком дільниці № 2 Фастівського районного дорожнього управління Київського обласного дорожнього управління ОСОБА_4, що підтверджується складанням відносно нього адміністративного протоколу серії АП1 № 62760 про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП та постановою начальника ВДАІ Фастівського району УДАІ ГУМВС України в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 1020 грн. Посилаючись на положення ст.1166, 1172 ЦК України вважає, що відповідачі повинні відшкодувати їй солідарно розмір понесених збитків на відновлення автомобіля.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, дали пояснення аналогічні вищенаведеним та просили позов задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснивши, що відповідно до адміністративного матеріалу АП1 627760 від 16 лютого 2015 року та постанови про адміністративне правопорушення ПС1 963230 від 16 лютого 2015 року ОСОБА_4 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП 16 лютого 2015 року о 13 годині 40 хвилин на автодорозі Р-19 (Фастів-Митниця-Обухів-Ржищів-Канів), а згідно довідки ВДАІ м. Фастів та Фастівського району УДАІ ГУ МВС України в Київській області, постанови Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2015 року у справі № 367/1512/15-п ОСОБА_1 потрапила в ДТП 07 лютого 2015 року об 11 годині в с. Велика Снітинка по вулиці Трудовій, Фастівського району, тобто в місті, де не проходить автодорога Р-19.

Також, представник відповідачів зазначила, що позивачем не надано будь-яких доказів порушень правил та норм утримання доріг в с. Велика Снітинка, допущених працівниками філії Фастівське РайДУ, яке, в свою чергу, не є юридичною особою.

На підставі зазначеного просила відмовити у задоволені позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 лютого 2015 року на автодорозі Р-19 в с. Велика Снітинка Фастівського району по вулиці Трудовій сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ГАЗ», номерний знак АІ 7014 ЄІ та автомобіля «Шкода Супер Б», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1.

Працівниками ДАІ з обслуговування території м. Фастова та Фастівського району УДАІ ГУМВС України в Київській області відносно ОСОБА_1 був складений адміністративний проток серії АП1 № 627777 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та направлений до Ірпінського міського суду Київської області за місцем тимчасового проживання позивачки.

Постановою Ірпінського міського суду від 10 квітня 2015 року адміністративне провадження стосовно ОСОБА_1 було закрито у звязку з відсутністю подій та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач понесла збитки на відновлення автомобіля.

Так, відповідно до рахунки-фактури № 4 від 17.02.2015 року, складеного ТОВ «Автоцентр-Київ» з урахуванням ПДВ вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шкода Супер Б » складає 163156,10 грн.

Відповідно до Акта виконаних робіт № ЗК0007115 від 20.02.2015 року на ремонт автомобіля марки «Шкода Супер Б» були затрачені кошти в сумі 115534,14 грн.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Частиною першою ст. 1172 ЦК України на юридичну особу покладається обов'язок відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як свідчить практика, суб'єктивний склад сторін у спорах такої категорії, як правило, складається з учасників дорожньо-транспортної пригоди; володільців-користувачів транспортних засобів; юридичних осіб, з якими винні особи знаходилися у трудових відносинах.

Відповідачем за таких правовідносин виступають: працівник та роботодавець - за шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов'язків.

Крім того, у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року зазначено, що під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була.

Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166, 1172 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв'язок.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За твердженням позивача, саме з вини відповідача ОСОБА_4, який порушив правила, норми і стандарти щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, мало місце ДТП, внаслідок якого автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження, що призвело до понесення позивачем збитків на відновлення автомобіля.

Суд не погоджується з таким посиланням позивача з огляду на наступне.

16 лютого 2015 року співробітниками ДАІ з обслуговування території м. Фастова та Фастівського району УДАІ ГУМВС України в Київській області було складено адміністративний протокол серії АП1 № 627760 стосовно механіка дільниці № 2 Фастівського районного дорожнього управління Київського обласного дорожнього управління ОСОБА_4 про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Відповідно до постанови начальника ВДАІ Фастівського району УДАІ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_4 притягнуто до відповідальності за вищезазначене правопорушення та накладено штраф у розмірі 1020 грн.

Положення ч.1 ст. 140 КУпАП встановлюють відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Як вбачається зі змісту протоколу серії АП1 № 627760 від 16.02.2015 року та постанови про адміністративне правопорушення ПС1 963230 від 16.02.2015 року, ОСОБА_4 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП, 16 лютого 2015 року о 13 годині 40 хвилин на автодорозі Р-19 (Фастів-Митниця-Обухів-Ржищів-Канів).

Разом з тим, як встановлено судом, ДТП за участю позивачки сталося 07 лютого 2015 року на автодорозі Р-19 в с. Велика Снітинка Фастівського району по вулиці Трудовій.

Крім того, Фастівським відділенням Васильківського відділу Головного управління Національної поліції в Київський області на запит відповідача надана відповідь від 02.12.2016 року №765, зі змісту якої вбачається, що адміністративні матеріали відносно посадових осіб ДП «ШРБУ №100», Фастівського РайДУ 07.02.2015 року (дата ДТП) не складались.

Таким чином, судом встановлене, що між обставинами ДТП та обставинами скоєння правопорушення ОСОБА_4 існують суттєві розбіжності, а саме щодо дати ДТП (07.02.2015) та дати вчинення правопорушення (16.02.2015), щодо місця ДТП (автодорога Р-19 в с. Велика Снітинка Фастівського району по вулиці Трудовій) та місця вчинення правопорушення (автодорога Р-19 (Фастів-Митниця-Обухів-Ржищів-Канів).

З наведеного виходить, що з протоколу серії АП1 № 627760 від 16.02.2015 року та постанови про адміністративне правопорушення ПС1 963230 від 16.02.2015 року неможливо зробити висновок про те, чи мали місце дії саме ОСОБА_4, про правові наслідки яких ідеться в даній справі, чи є між ними причинний зв'язок, та чи вчинені вони даною особою.

Позивачем, як доказ вини ОСОБА_4, надані листи-відповіді ВДАІ з обслуговування в. Фастова та Фастівського району від 13.03.2015 року №229, від 04.08.2015 року № 614, Відділення ДАІ з обслуговування АТ Сквирського району від 06.08.2015 року № 10013, які зазначають, що відносно ОСОБА_4 було складено адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 140 КУпАП та винесено постанову про адміністративне правопорушення, якою накладено штраф в розмірі 1020 грн.

Разом з тим, суд не може вважати ці листи доказами вини ОСОБА_4 саме за правопорушення, яке мало місце 07.02.2015 року і стало наслідком ДТП за участю позивачки.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь- які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення.

Протоколом про адміністративне правопорушення встановлена наявність за правопорушення за ч. 1 ст. 140 КУпАП, вина ОСОБА_4 та обставини вчинення цього правопорушення, тому суд в даному випадку надає перевагу саме протоколу, оскільки цей документ офіційно фіксує факт та обставини неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, та містить відомості про особу, що їх скоїла.

При цьому, листи-відповіді підрозділів ВДАІ не можна вважати юридичною формою рішень цих органів, тобто офіційними письмовими документами, які породжують певні правові наслідки.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а тому суд не може покладати відповідальність за неналежне виконання своїх обовязків на ОСОБА_4 за правопорушення, яке ним не вчинялось.

Суд також вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч.1,5 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних мов руху на дорогах, що знаходяться у їх віданні. Власники доріг, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з їх вини.

Відповідно до ст. 28-1. Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року власник або балансоутримувач об'єкта благоустрою вулично-дорожньої мережі населеного пункту забезпечує утримання такого об'єкта з необхідною кількістю машин, механізмів, спеціалізованої техніки, посипних матеріалів та реагентів.

Частиною 1 п.7 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено право громадян звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров'ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об'єктів благоустрою.

Відповідно до п.п.1, 5, 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 р. №198 єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони (далі - Правила) поширюються на автомобільні (позаміські) дороги, міські вулиці і дороги загального користування, залізничні переїзди (далі - дорожні об'єкти) в межах смуги їх відчуження та червоних ліній і є обов'язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об'єктів (далі - дорожньо-експлуатаційні організації) і користувачів.

Власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об'єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов'язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об'єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об'єктів, забрудненню навколишнього середовища.

Власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Разом з тим судом встановлено, що ДП «ШРБУ №100» у 2014-2015 роках не укладало договорів на експлуатаційне утримання автомобільних доріг та вулиць в с. Велика Снітинка Фастівського району Київської області, що підтверджується довідкою підприємства від 16.12.2015 року.

З наведеного виходить, що ДП «ШРБУ №100» не є власником автодоріг в с. Велика Снітинка Фастівського району, ділянка дороги, на якій сталося ДТП не перебуває на балансі відповідача, тому не є уповноваженим органом, на який покладено обов'язок щодо утримання та обслуговування доріг в с. Велика Снітинка Фастівського району.

Суд також зазначає, що Фастівське РайДУ відповідно до Положення, затвердженого наказом від 25.01.2007 року №29, не є юридичною особою, а тому не може нести відповідальність за порушення їх працівниками вимог ст.140 КпАП України.

На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме наявності причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача і шкодою; виною відповідача, позивач надав суду: відеозапис та фотокартки з місця події, відеозапис з місця події та фотокартки огляду станом на 14.02.2015 року.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, та, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують факт завдання відповідачами шкоди позивачам, оскільки не містять у собі відомостей, з яких можливо встановити, що правопорушення скоєне саме 07.02.2015 року, скоєне саме ОСОБА_4 в с. Велика Снітинка Фастівського району, і що саме один з відповідачів є власником або балансоутримувачем цієї дороги.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, у зв'язку з чим оголошувалась перерва у судовому засіданні, представник позивача так і не надав суду належних доказів.

Усне клопотання представника позивача про витребування інформації, заявлене вже під час розгляду справи по суті, відхилено судом з підстав того, що позивач не скористався своїм правом до початку розгляду справи по суті, не надав аргументів, що стало перепоном для заявлення такого клопотання на іншій стадії судового процесу.

Затягування сторонами судового розгляду є порушенням ними принципу юридичної визначеності і принципу юридичної певності в даному спорі, відповідно до змісту вказаних принципів, що розтлумачений в практиці ЄСПЛ, суд не є інструментом сторін для зловживання ними правами і не толерує безпідставне затягування судового розгляду. Відповідно до ст. 10 ЦПК України та рішень ЄСПЛ "Чирикоста і Віола проти Італії", "Міласі проти Італії", "Ціммерман і Штайнер проти Швейцарії" суд сприяє сторонам у реалізації їх прав, але не у затягуванні ними судового розгляду.

Клопотання представника позивача про виклик та допит в якості свідків посадових осіб ВДАІ для надання пояснень щодо обставин притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, судом було відхилено виходячи з того, що ці обставини підтверджені належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

Таким чином, встановивши в ході розгляду справи відсутність належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України доказів, які б давали суду підстави встановити факт: вчинення відповідачем протиправної бездіяльності; шкоди, завданої такою поведінкою; причинного зв'язку між протиправною бездіяльністю і шкодою; виною відповідача у вигляді умислу або необережності, суд, приймаючи до уваги, що, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях дійшов висновку, що, обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги - не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Зазначене, в свою чергу, дає підстави суду дійти висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 58, ЦПК України, 22 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Фастівського районного дорожнього управління Київського обласного дорожнього управління, ОСОБА_4, ДП «ШРБУ №100» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 22 грудня 2015 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя