Справа № 635/8239/15-ц
Провадження № 2/635/3679/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого суддi ОСОБА_1

секретар судових засідань ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в пгт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями №13 по вул.. Петровського в с. Коропи Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області загальною площею 42,70 кв.м., житловою площею 18,60 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 09 березня 2000 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що будинок №13 по вул.. Петровського в с. Коропи Харківського району Харківської області був придбаний ОСОБА_4 на підставі договору дарування, відомості про власника були внесені до погосподарської книги на зазначене домоволодіння, у звязку з чим позивач вважає, що його мати за життя набула право власності на зазначений будинок. 09 березня 2000 року померла ОСОБА_4, після її смерті залишилася спадщина у вигляді спірного домоволодіння. Ще за життя останньою був складений заповіт, відповідно до якого вона заповідала все належне їй майно сину ОСОБА_3, інших спадкоємців після померлої немає. Позивач вступив в управління та володіння майном, оскільки проживав разом з матірю на день її смерті, поховав її за власні кошти, після смерті матері доглядав за будинком та користувався земельною ділянкою, однак, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, йому біло відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою просить розглянути справу у його відсутність, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради Харківського району Харківської області ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №А-1043 від 25 жовтня 2015 року станом на 15 вересня 2015 року домоволодіння за адресою харківська область, Харківський район, с. Коропи, вул.. Петровського , 13 складається з: житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 42,70 кв.м., житловою площею 18,60 кв.м. та надвірних будівель і споруд - сараю літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», банею літ. «Д», вбиральні літ. «Е», сараю літ. «Ж», гаражу літ. «З», погребу літ. «И», огорож №1,2,3,4, свердловини №5. Право власності на житловий будинок №13 по вул.. Петровського в с. Коропи Харківського району Харківської області не зареєстровано. В матеріалах інвентаризаційної справи знаходиться копія договору дарування, посвідчена Харківською районною державною нотаріальною конторою 15 серпня 1986 року за реєстровим №2-2581, згідно якого ОСОБА_3 подарував вищевказане майно ОСОБА_4, зазначений договір в БТІ не зареєстрований.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на момент будівництва спірного будинку, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року. У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, зокрема може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за підтверджується лише записом в по господарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла.

Як вбачається з довідки Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області №02-20/510 від 04 вересня 2015 року житловий будинок №13 по вул.. Петровського в с. Коропи Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області згідно по господарської книги зареєстрований за ОСОБА_4, за зазначеним будинком закріплена земельна ділянка орієнтованою площею 0,2200 га.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 набула право власності на житловий будинок №13 по вул. Петровського в с. Коропи Харківського району Харківської області.

09 березня 2000 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ВЛ №237447 від 10 березня 2000 року.

В ході судового розгляду встановлено, що за життя ОСОБА_4 16 лютого 1990 року склала заповіт, зі змісту якого вбачається, що все своє майно, яке їй належить на день смерті, вона заповідала позивачу ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії І-АВ №282829 від 15 вересня 1971 року). Заповіт посвідчений виконавчим комітетом Роганської ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області та зареєстрований в реєстрі за №45.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно із ст. 548 ЦК України, у редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_3 фактично спадщину прийняв, оскільки за життя спадкодавця доглядав за нею, вів сумісне господарство, на день смерті останньої проживав у спірному будинку, поховання матері здійснив за свої кошти, що підтверджується актом голови Малороганскьої сільської ради Харківського району Харківської області.

При таких обставинах, суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_3, як спадкоємцем за заповітом, була прийнята спадщина після смерті ОСОБА_4, померлої 09 березня 2000 року, у звязку з чим ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок №13 по вул.. Петровського в с. Коропи Харківського району Харківської області та є єдиним власником зазначеного будинку. Як вбачається зі змісту листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №3845/01.16 від 24 грудня 2015 року спадкова справа після померлої 09 березня 2000 року ОСОБА_4 заводилася, свідоцтва про право на спадщину держнотконтора не видавала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Як вбачається з листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №2421/02.14 від 25 серпня 2015 року, ОСОБА_3 звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлої 09 березня 2000 року, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не була здійснена реєстрація права власності на спірний житловий будинок.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, прийняв спадщину у встановленому порядку, передбаченому діючим на час відкриття спадщини законодавством, не отримав свідоцтво про право на спадщину у звязку з тим, що був відсутній правовстановлюючий документ на будинок, а також у звязку з тим, що спадкодавцем не було оформлено належним чином право власності на зазначене спадкове майно.

У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 60, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 42,70 кв.м., житловою площею 18,60 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами - сараєм літ. «Б», сараєм літ. «В», сараєм літ. «Г», банею літ. «Д», вбиральнею літ. «Е», сараєм літ. «Ж», гаражем літ. «З», погребом літ. «И», огорожами №1,2,3,4, свердловиною №5 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: