Єдиний унікальний номер 235/1554/14-ц Номер провадження 22-ц/775/71/2015
Єдиний унікальний номер 226/382/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/82/2015
головуючий в I інстанції Перекупка І.Г.
суддя доповідач Никифоряк Л.П.
__________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Курило В.П., Космачевської Т.В.

при секретарі судового засідання Макотченко А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, за участі третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» про стягнення вартості втраченого вантажу та неустойки за договором перевезення, в якій подано апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 24 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» /надалі Товариство/ з вимогами про стягнення вартості втраченого вантажу за договором перевезення багажу в розмірі 10760,00 грн. та пені за період з 29 жовтня 2014 року по 01 лютого 2015 року сумі 20659,20 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 24 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю, також вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Товариства просив рішення скасувати та в задоволенні позову відмовити через неповне зясування обставин що мають значення для справи з приводу розміру фактичної шкоди, також вказував що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства оскільки договірні правовідносини фактично виникли між фізичними особами підприємцями та не підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені через неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, за відсутності позивача від якого надійшли письмові пояснення, також за відсутності третьої особи повідомленої про час та місце судового розгляду належним чином про що свідчить наявна в матеріалах справи телефонограма перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що Товариство втратило вантаж переданий за договором перевезення фізичною особою ОСОБА_1, який підтвердив вартість вантажу в розмірі 10760,00 грн. та Товариство як перевізник повинне відповідати в розмірі фактичної шкоди та сплатити пеню на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі трьох відсотків від загальної вартості замовлення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення відповідно до вимог статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вважав встановленими обставини з приводу розміру фактичної шкоди, які позивач не довів, також неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно зі ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату, договір укладається у письмовій формі та укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Судом першої інстанції встановлено, що письмовим оформленням договору є квитанція про прийом вантажу N НОМЕР_1 від 27 жовтня 2014 року, що оформлена ОСОБА_3, яка являлася працівником ТОВ «Делівері», що підтвердив в засіданні апеляційного суду представник відповідача, також квитанція містить відтиск печатки Товариства, що у сукупності із поясненнями сторін та іншими письмовими доказами вказує на те, що перевізником у спірних правовідносинах виступало саме ТОВ «Делівері».

У той же час, за змістом квитанції N НОМЕР_1 від 27 жовтня 2014 року відправник саме фізична особа ОСОБА_1, та наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги з приводу наявності спірних правовідносин в яких відправник фізична особа підприємець.

Разом з тим, в квитанції N НОМЕР_1 в графах: «страхування» та «інформація про оплату» зазначено найменування експедитора «ФОП ОСОБА_4М.»

Відповідно до ст. ст. 929, 932 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу; положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником; експедитор має право залучати до виконання своїх обов'язків інших осіб.

При цьому судом правомірно враховано те, що в даному випадку Товариство не підтвердило обставин з приводу того, що виконання обов'язків перевізника по договору перевезення вантажу здійснювала інша юридична особа фізична особа підприємець ОСОБА_4, оскільки позивачем не було подано доказів з приводу наявності транспортно-експедиторських послуг між Товариством та ФОП ОСОБА_4, також погодження цієї обставини не вбачається із самої квитанції про прийом вантажу N НОМЕР_1 від 27 жовтня 2014 року.

Отже обов'язки експедитора в даному випадку виконувалися перевізником, безпосередньо по вині якого втрачено вантаж та відповідно до статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата вантажу сталася внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно частини 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди.

Та визначаючи розмір фактичної шкоди суд не взяв до уваги інформацію відображену в самій квитанції N НОМЕР_1 від 27 жовтня 2014 року про цінність вантажу при страхуванні в загальному розмірі 1020,00 грн. яку самостійно визначив відправник, при цьому виходив із змісту поданої позивачем накладної на відпуск товару № 217 від 27 жовтня 2014 року.

Письмова накладна на відпуск товару № 217 від 27 жовтня 2014 року містить інформацію про вартість чотирьох шин 215/75 R 17,5 Kumho в загальному розмірі 10760,00 грн., однак в квитанції N НОМЕР_1 від 27 жовтня 2014 року в графі «примітки» та «вантаж» не зазначено жодних відомостей щодо найменування чи особливостей вантажу, що би давало можливість його ідентифікувати як шини 215/75 R 17,5 Kumho.

Отже висновки суду першої інстанції з приводу визначення вартості вантажу ґрунтуються на припущеннях, оскільки позивач жодним іншим чином не підтвердив що він відправляв саме 4 шини 215/75 R 17,5 Kumho.

Таким чином, письмова накладна на відпуск товару № 217 від 27 жовтня 2014 року не являється належним доказом та не містить інформацію щодо предмету доказування, тому при визначенні розміру фактичної шкоди апеляційний суд бере інформацію відображену в квитанції N НОМЕР_1 від 27 жовтня 2014 року про цінність вантажу при страхуванні в загальному розмірі 1020,00 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, суд першої інстанції керуючись Законом України "Про захист прав споживачів" стягнув неустойку із ТОВ «Делівері» на користь ОСОБА_1

Частиною п'ятою статті 10 Закону установлено, що в разі якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до квитанції N НОМЕР_1 від 27 жовтня 2014 року вартість послуги по перевезенню вантажу визначено у розмірі 115,50 грн. у той же час в договорі перевезення платником за послугу перевезення вантажу визначено ОСОБА_2, який в розумінні положень наведеного законодавства і являється споживачем та якому і належить право вимоги щодо сплати неустойки.

Отже, з огляду на викладене вимоги позивача ОСОБА_1 про сплату неустойки який не являється споживачем не ґрунтуються на положеннях ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та не підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду та за таких підстав, відповідно до частини 1 статті 309 ЦПК України, колегія апеляційного суду вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру вартості втраченого вантажу стягнувши з ТОВ «Делівері» на користь ОСОБА_1 вартість втраченого вантажу в розмірі 1020,00(одна тисяча двадцять) грн., та скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «Делівері» про стягнення неустойки за договором перевезення відмовивши в позові в цій частині.

Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам на користь держави з ТОВ «Делівері» судовий збір в розмірі 243(дві сорок три),60 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 24 квітня 2015 року змінити в частині визначення розміру вартості втраченого вантажу і судового збору та скасувати в частині стягнення неустойки за договором перевезення.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» на користь ОСОБА_1 вартість втраченого вантажу в розмірі 1020,00(одна тисяча двадцять) грн.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» про стягнення неустойки за договором перевезення відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» на користь держави судовий збір в розмірі 243(дві сорок три),60 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з моменту проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: