Справа № 455/785/14 Головуючий у 1 інстанції: Бонецький Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/6616/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

з участю секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю: ОСОБА_2, представників ТзОВ «Мрія» та ОСОБА_2 - ОСОБА_3В, ОСОБА_4, ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ТзОВ «Мрія» про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_5 подала в суд позов до ОСОБА_2 та ТзОВ «Мрія» про відшкодування шкоди. Посилалась на те, що 12.06.2013 року з Лаврівського дитячого будинку Старосамбірського району Львівської області в очолюваний ОСОБА_2 позаміський заклад оздоровлення та відпочинку ТзОВ "Мрія" на вул. Шевченка,3 у смт. Славсько Сколівського району Львівської області на відпочинок прибув її син ОСОБА_7, і по догляду за ним не було призначено наказом відповідальну особу, 21.06.2013 неповнолітній ОСОБА_7 разом з іншими неповнолітніми залишив заклад та відправився на річку Опір, де під час купання у невстановленому для цього місці загинув. Просила суд стягнути в її користь солідарно з ОСОБА_2 та ТзОВ "Мрія" матеріальну шкоду в сумі - 38 093 грн. та моральну шкоду в сумі - 230 000 грн., а також судовий збір в розмірі задоволення позовних вимог

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТзОВ «Мрія» в користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 37500 грн. та моральну шкоду в розмірі 118512 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТзОВ «Мрія» судовий збір 1560 грн. 12 коп.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 В апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відсутній безпосередній зв»язок між невиконанням службових обов»язків ОСОБА_2 та настанням смерті ОСОБА_7 Стверджує, що смерть дитини наступила внаслідок грубої необережності останньої, нещасний випадок був спричинений виключно діями неповнолітнього ОСОБА_7, а вина ОСОБА_2 характеризується лише необережністю (злочинною недбалістю). Апелянт зазначає, що відсутні відповідні розрахункові документи щодо оплати вартості пам»ятника. Крім того, стверджує, що середня вартість пам»ятника із встановленням складає близько 4000-4500 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, то звертає увагу на те, що ОСОБА_5 протягом шести років включно до смерті сина не проживала разом з ним та не здійснювала його виховання. Апелянт зазначає, що під час проведення експертного дослідження та розрахунку матеріального еквіваленту заподіяної моральної шкоди було використано іншу формулу розрахунку замість формули, яку розробив ОСОБА_8 Вважає розмір моральної шкоди необгрунтованим та несправедливим. Посилається на те, що відповідач добровільно відшкодував потерпілій 20000 грн. Зазначає, що відповідач є інвалідом 2-ої групи та на даний час не працює. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, представників ТзОВ «Мрія» та ОСОБА_2 - ОСОБА_3В, ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6 про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами визнаються такі обставини.

ОСОБА_5 є матір»ю ОСОБА_7, 17.07.1995 року народженння.

30.10.2013 року вироком Сколівського районного суду Львівської області ОСОБА_2 визнано винним у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 137 КК України і обрано йому покарання - три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-осподарських функцій на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від призначеного основного покарання у виді трьох, років позбавлення волі з випробуванням і встановлено іспитовий строк один рік. На підставі ст. 76 КК України покладено обов'язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції та попросити пробачення у потерпілої.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 04.04.2014 року у вказаній справі, апеляційну скаргу прокурора у задоволено частково. Вирок Сколівського районного суду Львівської області від 30.10.2013 року змінено. Виключено з резолютивної частини вироку застосування додаткового покарання позбавленням права виконувати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські. В решті вирок суду залишено без змін.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_2, обіймаючи відповідно згідно рішення протоколу зборів ТзОВ "Мрія" від 25.09.1997 року посаду директора ТзОВ "Мрія" та будучи керівником позаміського закладу оздоровлення та відпочинку ТзОВ "Мрія" вул. Шевченка, 3 у смт. Славсько Сколівського району Львівської області, неналежно виконував службові обов'язки щодо охорони життя та здоров'я неповнолітніх внаслідок несумлінного до них ставлення, що спричинило 21.06.2013 року смерть неповнолітнього ОСОБА_7, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 137 К'К України. Передумовами вчиненого кримінального правопорушення було те, що 12.06.2013 року в очолюваний ОСОБА_2 позаміський заклад оздоровлення та відпочинку ТзОВ "Мрія" на вул.Шевченка,3 у смт. Славсько Сколівського району Львівської обл. на відпочинок приїхало 9 неповнолітніх дітей з Лаврівського дитячого будинку Старосамбірського району Львівської області, по догляду за якими ним не було призначено наказом відповідальну особу, що і призвело до того, що 21.06.2013 неповнолітній ОСОБА_7 разом з іншими відпочиваючими неповнолітніми залишив заклад та відправився на річку Опір, де під час купання у невстановленому для цього місці втопився.

Покладаючи обов»язок солідарного відшкодування шкоди, суд в рішенні послався на те, що загибель неповнолітнього пов'язана з неналежним виконанням керівником позаміського закладу оздоровлення "Мрія" ОСОБА_2, починаючи з 12.06.2013 року включно по день загибелі ОСОБА_7, своїх обов'язків, ТзОВ "Мрія" є спільно відповідальним за завдану керівником шкоду, а відтак завдана злочином матеріальна та моральна шкода підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_2 та ТзОВ "Мрія".

Однак такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального права. Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України слідує, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Аналіз положень ст. ст.1166, 1167, 1172 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними субєктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Стаття 1172 ЦК України відноситься до спеціального делікту, який передбачає особливості субєктного складу відповідальних осіб, коли обовязок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу працедавця.

Так, ст.1172 ЦК України встановлює особливого субєкта, відповідального за завдання шкоди працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обо-в'язків.

Згідно з ст.1172 ЦК України таким субєктом є юридична або фізична особа, працівником якої під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків завдано шкоду.

Не є таким субєктом і не несе відповідальності перед потерпілим за завдану шкоду особа, яка її завдала у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту).

Зазначені положення закону залишились поза увагою суду, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для солідарного стягнення завланої шкоди з працівника та юридичної особи, з якою останні перебував в трудових відносинах.

А тому враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідальним за завдану шкоду відповідно до ст.1172 ЦК України є працедавець - ТзОВ "Мрія".

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з доведеності та підтвердження позивачкою витрат на виготовлення надгробного пам»ятника в сумі 37500 грн.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до роз»яснень, викладених у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до якого витрати на виготовлення пам'ятників та огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних па»ятників і огорож в даній місцевості.

Вартість пам»ятника, замовленого позивачкою становить 37500 грн., що є вищою граничної вартості стандартних пам»ятників у Львівській області, яка відповідно до довідок комунальних підприємств не перевищує 7361 грн. (т.1, а.с.110-111)

Суд зазначених обставин не врахував, а відтак колегія суддів вважає, що розмір відшкодування майнової шкоди в зв»язку з встановленням пам»ятника слід визначити в межах граничної вартості стандартних пам»ятників, тобто в сумі 7361 грн.

Відповідно до акта № 15 від 18 лютого 2015 року судово-психологічної експертизи матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної позивачці по справі склав 118 512 грн. Ця сума включає компенсацію за перенесені нею моральні страждання, а також вартість коригувальних заходів, спрямованих на нормалізацію її психологічного стану. (т.1, а.с.164-171)

Згідно з даними поштового переказу, чека, позивачці по справі перераховано 4999 грн. та 5056 грн. 99 коп. (т.1, а.с.65,66) Крім того, позивачкою по справі визнається отримання також коштів в сумі 5000 грн.

Приймаючи до уваги дані акта судово-психологічної експертизи та добровільне відшкодування моральної шкоди на суму 15055 грн. 99 коп., колегія суддів вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги зазначені обставини, та прийшов до помилкового висновку в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди та необґрунтовано визначив його в сумі 118512 грн.

А тому колегія суддів приходить до переконання, що з врахуванням даних акта судово-психологічної експертизи та коштів, отриманих позивачкою по справі в сумі 15055 грн. 99 коп., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди слід встановити в сумі 103 456 грн.

Згідно з ч.3 ст.303 ЦПК України пеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

А відтак, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ТзОВ «Мрія» завданої шкоди з порушенням норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та часткове задоволення апеляційної скарги.

Крім того, так як апеляційна скарга не містить правових доводів щодо відмови в задоволенні позову до ТзОВ «Мрія», колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.3 та п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» (код за , Львівська область, Сколівський район, смт.Славсько, вул.Шеченка,3) в користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди 7361 (сім тисяч триста шістдесят одну) грн. та на відшкодування моральної шкоди 103 456 (сто три тисячі чотириста п»ятдесят шість) грн.

Стягнути з ТзОВ «Мрія» судовий збір 1560 (тисячу п»ятсот шістдесят) грн. 12 (дванадцять) коп. в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф. Судді : Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_9