Справа № 212/4561/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 жовтня 2015 року м. Кривого Рогу

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Борис О.Н., з участю: секретаря Хазієвої Т.В., без присутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» до ОСОБА_2 про стягнення одноразової адресної грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет» (надалі по тексту ДВНЗ «КНУ») в особі проректора з науково-педагогічної робити університету ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 одержану ним одноразову адресну допомогу у розмірі 4874,75 грн. та витрати понесенні на сплату судового збору в сумі 243,60 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 09 вересня 2013 року між ДВНЗ «Криворізьким національним університетом» криворізьким педагогічним інститутом та ОСОБА_2 був укладений договір про працевлаштування випускників ДВНЗ «Криворізького національного університету». Відповідно до умов зазначеного договору, відповідач зобовязався відпрацювати протягом трьох років з дня укладення угоди про роботу у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі та отримати одноразову адресну допомогу у пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати.

18 березня 2013 року, ОСОБА_2 був прийнятий на посаду вчителя технічної праці Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 125 Жовтневого району м. Кривого Рогу та на підставі наказу ректора на рахунок відповідача, позивачем перерахована одноразова адресна грошова допомога в сумі 4874,75 грн.

Проте, наказом від 26.08.2014 року, ОСОБА_2 було звільнено за власним бажанням із займаної ним посади. Враховуючи, що з моменту працевлаштування і до звільнення за власним бажанням не минуло трьох років, відповідач на підставі Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, зобовязаний був повернути позивачу суму фактично одержаної допомоги. Проте, у добровільному порядку спір вирішити не надалося можливим, у звязку з чим, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

У судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено матеріалами справи, проте до суду не зявився, про причину не явки не повідомив. 07 жовтня 2015 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, до такого висновку суд приходить з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено та підтверджено, 09 вересня 2013 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізьким національним університетом» Криворізьким педагогічним інститутом, в особі проректора з науково-педагогічної роботи університету - директора інституту ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір № 92 про працевлаштування випускників Державного вищого навчального закладу «Криворізького національного університету». За умовами даного договору, відповідач повинен був відпрацювати протягом трьох років з дня укладання угоди про роботу у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, а також отримати одноразову адресну грошову допомогу у пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати.

18 березня 2013 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду вчителя технічної праці Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 125 Жовтневого району м. Кривого Рогу.

Відповідно до п. 5 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 736 від 12.06.2013 року, нарахування та виплата допомоги здійснювалася у вищому навчальному закладі на підставі наказу, який видавався після затвердження кількості випускників, яким надавалася допомога, та на підставі поданої випускником заяви про надання допомоги, копії трудової книжки та копії договору. Виплата допомоги здійснювалася до кінця поточного року.

З матеріалів справи убачається, що на підставі заяви ОСОБА_2 про надання допомоги, копії трудової книжки та копії договору № 92 від 09.09.2013 року на ім'я (рахунок) ОСОБА_2 в ПАТ «Приватбанк» позивачем були перераховані грошові кошти в сумі 4874,75 грн.

Згідно із п. 7 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів у 2013 році, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 736 від 12.06.2013 року, у разі відмови випускника без поважних причин приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, отримувач допомоги повинен повернути суму фактично одержаної допомоги у вищий навчальний заклад, де була здійснена виплата. А вищий навчальний заклад повертає зазначені кошти до державного бюджету.

Як убачається, 26 серпня 2014 року ОСОБА_2 було звільнено з Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 125 Жовтневого району м. Кривого Рогу, за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. У порушення п. 2.3.1 та п. 2.3.3. договору № 92 від 09.09.2013 року, відповідач звільнившись за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, у добровільному порядку не відшкодувати до державного бюджету суму отриманої ним допомоги.

Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання.

З метою досудового урегулювання спору, позивач за місцем мешкання відповідача направляв претензію № 23 від 05.02.2015 року, з вимогою добровільно повернути суму отриманої допомоги на рахунок учбового закладу, проте, дане претензія відповідачем також залишена без задоволення, тобто проігнорована.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги ДВНЗ «КНУ» обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, суд керується ст. 88 ЦПК України та задовольняючи вимого позивача, стягує з відповідача на понесені і документально підтверджені позивачем судові витрати.

Керуючись ст. ст. 611, 625, 903 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 169, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» до ОСОБА_2 про стягнення одноразової грошової допомоги - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет» суму одноразової грошової допомоги у розмірі 4874 гривні 75 копійок та суму судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: О. Н. Борис