У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" грудня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів.

До позовної заяви позивачем було додано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд: до моменту вирішення справи по суті накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, товари в обороті та грошові кошти на банківському рахунку, на який позивачем перераховувались суми оплати товарів за реквізитами: р/р НОМЕР_2 у ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 313399, фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), в межах ціни позову, а саме 540 418,49 гривень.

Вивчивши доводи поданої заяви, вивчивши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь в справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч.3 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим, на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у зв'язку з чим заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151 - 152, 210, 293 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна карга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: