Справа № 447/3874/14 Головуючий у 1 інстанції: Березюк Г.М.
Провадження № 22-ц/783/4747/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шеремети Н.О.

при секретарі: Бадівській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29 квітня 2015 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі по 450 (чотириста п'ятдесят) гривень із всіх видів його доходу, починаючи з моменту предявлення позову - 24.12.2014 р. до закінчення нею навчання - до 30.06.2017 р. Вирішено питання стягнення судового збору.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ним у 1999 році було зареєстровано шлюб вдруге, від якого у нього є четверо неповнолітніх дітей, які також потребують виконання з його сторони батьківського обовязку в повній мірі. Також вказує, що позивачем не надано також розрахунок витрат повязаних з навчанням дитини. Звертає увагу, що вказані районним судом обставини щодо того, що він має мінливий заробіток не відповідають дійсності.

Просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 квітня 2015 року скасувати, а позовну заяву залишити без розгляду.

Сторони в судове зявилися, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 103-104), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується, копією свідоцтва про народження (а.с.5).

Як встановлено матеріалами справи, що 29 серпня 2000р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано відповідно до копії свідоцтва серії І-МИ № 029067 (а.с. 4).

Із довідки № 5110 від 15 грудня 2014р. вбачається, що ОСОБА_4 навчається на другому курсі денного відділення механіко-математичного факультету Львівського національного університету імені ОСОБА_5, закінчує навчання в червні 2017 року (а.с. 6).

Відповідно до довідки № 3416 від 17.12.2014 р. ОСОБА_4 проживає разом з матірю ОСОБА_3 за адресою м. Новий Розділ, Львівської області, вул. Винниченка, 25/16 (а.с. 7).

Як встановлено судом, що ОСОБА_3 отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям у розмірі 1426 грн. та 309, 60 грн. на одну дитину, як одинака матір (а.с. 62-63).

Відповідач ОСОБА_2 уклав шлюб 03 вересня 1999 року з ОСОБА_6 про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1112 (а.с. 42). В даному шлюбі в ОСОБА_2 народилось четверо дітей ОСОБА_7 08.01.2000 р.н, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_10 21 березня 2011р.н., що підтверджується копіями свідоцтва про народження. (а.с. 43-46)

Як встановлено матеріалами справи, що згідно інформації Державної податкової інспекції у м. Чернівцях ГУ Міндоходів у Чернівецькій області від 08.04.15р., ОСОБА_2 не перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Чернівцях як фізична особа-підприємець (а.с. 49) та перебуває на обліку в Чернівецькому центрі занятості та міськрайцентрах Чернівецької області як шукаючий роботу станом на 01.04.2015р., що підтверджується довідкою № 1427 від 01.04.15р. (а.с. 50).

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківств, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно п.17 вищенаведеної Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач добровільно не надає коштів на утримання дочки, не має постійного місця праці, у нього мінливий заробіток, на утриманні має четверо малолітніх дітей, проте є здоровою і працездатною особою, а тому вважав що ОСОБА_2 матеріально спроможній сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно до закінчення навчання.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком районного суду.

Покликання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, на те, що районним судом не враховано, те, що в нього на утриманні перебувають четверо неповнолітніх дітей, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки спростовується оскаржуваним рішенням та не звільняє відповідача від обовязку утримувати дочку - ОСОБА_4 до досягнення нею 23 річного віку.

Доводи в апеляційній скарзі на те, що разом з ним проживає непрацездатна матір, яка є пенсіонером та перебуває на його постійному догляді, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі не підтвердженні належними доказами.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що районний суд задовольняючи частково позовні вимоги правильно врахував заяву ОСОБА_2 від 26.01.2015р., згідно якої він погодився з розміром 450 грн.

Покликання апелянта щодо неправильного трактування заяви, спростовується самою заявою (а.с. 26).

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 квітня 2015 року колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_11