Провадження № 2-606/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, про позбавлення права користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання права на проживання у квартирі, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбу. Він зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1. З червня 2014 року позивач не має можливості попасти до вказаної квартири, оскільки відповідачка чинить йому у цьому перешкоди, змінила замки на вхідних дверях. Неодноразово він звертався до міліції із відповідними заявами, але позитивних результатів це не дало. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за ним право на проживання у квартирі АДРЕСА_1 та пояснити відповідачці, що вона не має права позбавляти його житла.

Відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що з 21.07.2012 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. 20.12.2012 року між сторонами був укладений шлюбний договір про визначення обов"язків та права власності на майно. 25.12.2012 року нею за власні кошти, отримані від продажу нерухомості у Республіці Білорусь, було придбану спірну квартиру АДРЕСА_1. У даній квартирі вона зареєстрована та проживає з 25.07.2013 року. З лютого 2014 року вони з чоловіком разом не проживають, будь-яких відносин не підтримують. Відповідач фактично з 23.01.2014 року у спірній квартирі не проживає, постійне місце проживання відповідача зареєстровано у м. Гомель. Крім того, відповідач постійно намагається пошкодити належну їй квартиру шляхом псування замків на вхідних дверях, що унеможливлює потрапляння її до квартири, влаштовує сварки з погрозами знищити квартиру, перетворити її на гуртожиток для військових. На підставі викладеного ОСОБА_2 просить суд задовольнити її позов, позбавити ОСОБА_3 права користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, зняти його з реєстрації місця проживання, а також стягнути судовий збір.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2015 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку в частині зустрічних позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку закрито.

Позивач та його представник у судовому засіданні подали заяву про зміну предмету позову, просили позов задовольнити, усунути перешкоди у користуванні позивачем квартирою АДРЕСА_1 з боку відповідачки шляхом надання ОСОБА_3 можливості безперешкодно користуватися та проживати у квартирі. Зустрічний позов позивач та його представник не визнали, пояснили, що позивач не має можливості проживати у спірній квартирі, оскільки відповідачка чинить перешкоди, а тому вважають зустрічний позов безпідставним, просять відмовити в його задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник повністю підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити. Позовні вимоги ОСОБА_3 відповідачка та її представник не визнали, пояснили, що квартира є особистою приватною власністю відповідачки, а тому підстав для задоволення позову немає.

Представник третьої особи у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своєму листі просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, її представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1.

Дана квартира належить на праві власності відповідачці ОСОБА_2, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 25.12.2012 року (а.с.42-45).

Як вбачається з письмових матеріалів справи, і позивач ОСОБА_3, і відповідачка ОСОБА_2 є громадянами Республіки Білорусь (а.с. 5-6, 9-14, 31), але мають посвідки на постійне проживання на території України, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач та відповідачка постійно зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.38).

Позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2012 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

20.12.2012 року між сторонами була укладена Шлюбна угода (а.с.41), відповідно до умов якої майно, набуте кожним з них до вступу у шлюб, а також будь-яке майно, отримане кожним з них у дарунок або у порядку спадкування того, залишається у власності того, на чиє ім"я воно було придбано; у випадку придбання ними у період шлюбу рухомого або (чи) нерухомого майна, в тому числі такого, що підлягає реєстрації у відповідних органах, це майно буде вважатися власністю того з подружжя, на чиє ім"я воно було придбано, а відносно майна, що підлягає реєстрації - на чиє ім"я воно зареєстровано; у випадку розірвання шлюбу майно, придбане одним із подружжя у період шлюбу, залишається в його власності.

В своїх позовних вимогах ОСОБА_3 просить суд усунути перешкоди у користуванні ним квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання йому можливості безперешкодно користуватися та проживати у квартирі.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов"язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 не є власником або співвласником спірної квартири АДРЕСА_1, а тому не може звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном, оскільки лише права власника, відповідно до ст. 391 ЦК України, можуть бути захищені таким шляхом.

З урахуванням вищевикладеного можна зробити переконливий висновок про те, що позивачем ОСОБА_3 при зверненні до суду було обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, передбаченого ч. 2 ст. 16 ЦК України, у зв"язку з чим у задоволенні його позовних вимог повинно бути відмовлено повністю.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, то слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім"ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім"ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім"ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до п. 30 (розділ "Житлове право") Правових позицій Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ наймачу або члену його сімї, який був відсутнім без поважних причин понад зазначені у ст. 71 ЖК України строк, суд вправі відмовити з цих підстав у задоволенні позову про виселення, вселення, обмін, поділ жилого приміщення, незалежно від того, чи було предявлено зустрічний позов про визнання позивача таким, що втратив право на жиле приміщення.

Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3, дійсно, понад 6 місяців (станом на момент прийняття судового рішення) у спірній квартирі не проживає, що підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- актами ЖЕКу № 318 від 12.05.2014 року (а.с.36), від 25.09.2014 року (а.с.37); від 02.12.2014 року (а.с.61) про непроживання відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі;

- висновками міліції від 26.06.2014 року (а.с.59); від 27.09.2014 року (а.с.60); від 17.11.2014 року (а.с.62) про розгляд звернень ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Крім зазначених письмових доказів, факт непроживання ОСОБА_3 у спірній квартирі підтверджується також поясненнями сторін по справі.

Але також при розгляді справи встановлено, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі через неможливість такого проживання, а саме конфліктних ситуацій, що складаються між ним та його дружиною ОСОБА_2

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 є громадянкою Республіки Білорусь, часто виїздить разом з дітьми до Республіки Білорусь, де перебуває тривалий час, у спірній квартирі проживають інші люди, які, зі слів позивачки за зустрічним позовом, допомагають їй у догляді за квартирою.

Згідно із ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік.

З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач за зустрічним позовом не проживає у спірній квартирі лише понад 6 місяців (станом на момент прийняття судового рішення), причини неможливості проживання суд визнає поважними, а тому приходить до висновку, що підстав для задоволення зустрічного позову немає і в його задоволенні повинно бути відмовлено.

Доводи позивачки про те, що вона є власником спірної квартири, а відповідач псує її майно, намагається пошкодити квартиру, погрожує знищити спірну квартири судом, як підстави для задоволення позовних вимог, до уваги не приймаються, оскільки не дають правових підстав для позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню з підстав, зазначених вище.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою - відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, про позбавлення права користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: