Справа № 450/2229/15-ц Провадження № 2/450/1677/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Курпіта П.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним третейського застереження у договорах кредиту,-

встановив:

07.09. 2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним третейського застереження у договорах кредиту. У позовній заяві позивач просить суд визнати недійсним п. 6.2 договору кредиту №600/07-207 від 27.09. 2007 р. між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1; визнати недійсним п. 2 у договорі про внесення змін від 22.09. 2009 р. до Договору кредиту № 600/07- 207 від 27.09. 2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1; визнати недійсним п. 6.1, п. 6.2, п. 6.3, п. 6.4, у договорі про внесення змін від 22.07. 2011 р. до Договору кредиту №600/07-207 від 27.09. 2007р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1; стягнути судові витрати.

Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини:

п. 6.2 договору кредиту №600/07-207 від 27.09. 2007 р. між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1; п. 2 у договорі про внесення змін від 22.09. 2009 р. до Договору кредиту № 600/07- 207 від 27.09. 2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1; п. 6.1, п. 6.2, п. 6.3, п. 6.4, у договорі про внесення змін від 22.07. 2011 р. до Договору кредиту №600/07-207 від 27.09. 2007р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 позивач вважає недійсними виходячи з наступного: укладенням спірних умов догорів обмежено право позивача на звернення до суду, такі умови були укладені при введенні в оману позивача; позивач не була ознайомленою з Регламентом третейського суду, який є невідємною частиною третейського застереження; також з 31.03. 2011 року в дію вступив закон про внесення змін до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейській суди» згідно якої третейські суди обмежено у розгляду справ щодо захисту прав споживачів.

На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у суджовому засіданні заявлені позовні вимги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві, клопотання представника відповідача про застосування строку позовної заявності вважає необгрунтованим, оскільки позивач лише 04.02. 2015 року отримала письмову консультацію про можливість оскарження третейського застереження, тому і з цього часу розпочався строк позовної давності, позовні вимоги просить суд задоволити.

Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» - ОСОБА_4 у судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги вважає непоґрунтованими, тому у їх задоволенні просить суд відмовити. Представник відповідача просить суд врахувати судову практику судів вищих інстанцій в аналогічних спорах, із якої сліду безпідставність заявлених позивачем позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи:

27.09. 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 6000/07-207. Пунктом 6. 2 зазначеного договору встановлено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або ОСОБА_5 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. 22.09. 2009 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду про внесення змін до договору кредиту № 600/07-2007 від 27.09. 2007 року. Згідно п. 2 Додаткової угоди сторони вирішили викласти ст. 6 Договору в наступні редакції: 6.1 всі розбіжності щодо укладення, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або часткове, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного Договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової 15 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005 p., видане Київським міським управлінням юстиції). Розгляд здійснюється одноособово суддею постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем, згідно регламентом зазначеного третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди і з яким сторони ознайомилися. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною, а у разі її відсутності одноособово третейським суддею Білоконем Юрієм Миколайовичем. При неможливості розгляду спору вказаними в даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Вирішуючи питання про підставність заявлених позовних вимог в частині визнання недійсним зазначених вище умов вказаних договорів суд виходить із наступного:

згідно із частиною другою статті 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди" (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом N 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Особливості регулювання відносин між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, механізм їх захисту та основи державної політики у сфері захисту прав споживачів визначені в Законі України "Про захист прав споживачів". Згідно з положеннями пункту 22 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, у тому числі й у фінансовій галузі.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною першою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб'єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами спірних договорів) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що юридичні або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків передбачених законом. Перелік таких випадків міститься в ст. 6 Закону України "Про третейські суди", редакція якої була чиною на момент укладення сторонами спірних договорів, на відміну від нині чинної редакції, не забороняла третейським судам розглядати спори у справах щодо захисту прав споживачів послуг банку. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Встановлено, що при укладенні кредитних договорів сторони досягли згоди щодо вирішення спорів, які можливо виникатимуть в процесі їх виконання, третейським судом, а також те, що чинним на час укладення договорів законодавством не встановлювалося заборони розгляду таких спорів третейським судом, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання цих умов договорів недійсними.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз. 5 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (ст. 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Таким чином, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Також, необґрунтованим є покликання позивача на вчинення оспорюваних частин правочину під впливом обману (ч. 1 ст. 230 ЦК України), такий висновок суду слідує із наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу). Такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи зі змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Всупереч зазначених норм закону позивачем та її представником не доведено введення позивача в оману, щодо оспорюваних умов договорів.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним п. 6.1, п. 6.2, п. 6.3, п. 6.4, у договорі про внесення змін від 22.07. 2011р. до Договору кредиту №600/07-207 від 27.09. 2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, то суд вважає таку необґрунтованою оскільки сторонами в супереч вимог ч.ч. 1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд не представлено належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України існування договору про внесення змін від 22.07. 2011р. до Договору кредиту №600/07-207 від 27.09. 2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, у матеріалах справи такий відсутній. За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання судом доказів самостійно свідчило б про порушення принципу диспозитивності судового процесу. Таким чином, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги заявленої позивачем.

В свою чергу, суд бере до уваги, що у відповідності ст.ст. 256, 257, ч.ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України позивачем пропущено строк позовної давності, щодо заявлених позовних вимог. Проте, у п. 11 Постанови № 14 від 18.12. 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум ВСУ розяснив наступне: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Беручи до уваги зазначене вище та те, що позов у цій справі не обґрунтований, заява представник відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог заявлених позивачем задоволенню не підлягає.

Понесені сторонами та документально підтверджені судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 61, ч. 1 ст. 88, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, ч.ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України, ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», суд,-

вирішив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про:

визнання недійсним п. 6.2 договору кредиту №600/07-207 від 27.09. 2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1;

визнання недійсним п. 2 у договорі про внесення змін від 22.09. 2009 р. до Договору кредиту № 600/07-207 від 27.09. 2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1;

визнання недійсним п. 6.1, п. 6.2, п. 6.3, п. 6.4, у договорі про внесення змін від 22.07. 2011р. до Договору кредиту №600/07-207 від 27.09. 2007р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1;

стягнення судових витрат, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_6