Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/1623/15 Головуючий у 1 інстанції: Нікітенко Н.П.
№ провадження 22-ц/778/6066/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„23" грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення вартості автомобіля і мотоцикла, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення вартості автомобіля і мотоцикла.

У позові зазначала, що з 11.02.1984 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2012 року.

За час шлюбу, за сумісні кошти, вони придбали автомобіль Chevrolet Aveo, держномер НОМЕР_1, 2007 року випуску, автомобіль ВАЗ-2105, держномер НОМЕР_2, 1986 року випуску, мотоцикл КМЗ «Дніпро-11», 1994 року випуску, держномер НОМЕР_3.

Вказані автомобілі та мотоцикл реєструвались на відповідача.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 листопада 2013 року придбане за період шлюбу сумісне майно було поділено: за нею визнано право власності на автомобіль ВАЗ 2105 та на мотоцикл КМЗ «Дніпро 11», за відповідачем визнано право власності на автомобіль Chevrolet Aveo та стягнуто на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості її частки у спільному майні у розмірі 29100 грн.

У вересні 2014 року вона звернулась до Управління ДАІ в Запорізькій області з питанням перереєстрації автомобіля ВАЗ-2105 та мотоцикла на своє ім'я, але їй було відмовлено, оскільки, крім надання належних документів, необхідно було надати самі транспортні засоби.

ЇЇ звернення до відповідача з проханням повернути належні їй транспортні засоби залишилося без задоволення.

Посилаючись на те, що надати транспортні засоби для реєстрації у ДАІ відповідач відмовився, зазначивши, що вони у нього вже відсутні, просила суд стягнути з відповідача вартість автомобіля ВАЗ-2105 у сумі 30156,52 грн. та мотоцикла КМЗ «Дніпро-11» у сумі 7156,26 грн., та стягнути судовий збір.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість автомобілю «ВАЗ 2105», 1986 випуску, держаномер НОМЕР_2, кузов НОМЕР_4, у сумі 30 156 грн. 52 коп. та вартість мотоциклу КМЗ «Дніпро 11», 1994 року випуску, держномер НОМЕР_3, шасі НОМЕР_5, у сумі 7 156 грн. 26 коп., а всього 37 314 грн. 78 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 373 грн. 15 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Між тим, ухвалене по справі рішення вказаним вимогам в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.02.1984 року, з жовтня 2011 року їх сім"я розпалась, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2012 року шлюб було розірвано(а.с.5).

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 листопада 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково.

За ОСОБА_3 визнано право власності на автомобіль ВАЗ 2105, 1986 року випуску, вартістю 14800 грн., на мотоцикл КМЗ «Дніпро 11»,1994 року випуску, вартістю 3000 грн., всього виділено майна на суму 17800 грн., за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на автомобіль Chevrolet Aveo, вартістю 76 000 грн., та стягнуто на користь ОСОБА_3 компенсація вартості її частки у спільному майні у розмірі 29100 грн.

З названих транспортних заходів було знято арешт, накладений ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 16 січня 2013 року(а.с.11-14).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 ринкової вартості автомобіля ВАЗ 2105, 1986 року випуску, та мотоциклу КМЗ «Дніпро 11»,1994 року випуску, згідно довідки від 11.02.2015 року, суд виходив з того, що після поділу на підставі судового рішення спільного майна , останнє набуло статусу спільної часткової власності, в якому частка позивачки складалась з автомобіля ВАЗ 2105 та мотоциклу КМЗ „Дніпро". Оскільки ж надати вказану частку у володіння та користування ОСОБА_3 відповідач не бажає, то відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України вимоги позивачки щодо матеріальної компенсації вартості її частки є правомірними.

З вказаними висновками погодитися не можна, оскільки вони не погоджуються з фактичними обставинами справи, суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права, первісно не визначившись як зі змістом заявлених позивачкою правових вимог, так і характером правовідносин, з приводу яких виник спір.

Відповідно до роз"яснень п.п.25, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4,5 ст. 71 СК щодо обов"язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім"ї чи не її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи спір між сторонами про поділ спільного майна, до складу якого входили неподільні речі - автомобілі Chevrolet Aveo, ВАЗ 2105 та мотоцикл КМЗ «Дніпро 11», рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06 листопада 2013 року вказані речі були реально поділені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ідеальна частка кожного з подружжя у вказаних транспортних засобах не визначалась.

Таким чином, кожна з виділених як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2 речей стали їх особистою власністю.

Висновок же суду про те, що виділені позивачці транспортні засоби залишилися у спільній частковій власності подружжя, суперечить дійсним обставинам справи і є помилковим, як і застосування до вказаних правовідносин положень ч.3 ст. 358 ЦК України, як підстави для одержання від відповідача грошової компенсації за виділені позивачці речі, співвласником яких ОСОБА_2 не являється.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов"язковим до виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових і службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, рішення апеляційного суду Запорізької області від 06 листопада 2013 року про поділ майна в примусовому порядку виконувалось лише в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсації вартості її частки у спільному майні у розмірі 29100 грн.

У ході виконання рішення в цій частині державним виконавцем Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ постановою від 29.11.2013 року було накладено арешт як на виділений у власність ОСОБА_2 автомобіль Chevrolet Aveo, так і на виділені у власність стягувану ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ 2105 та мотоцикл КМЗ „Дніпро", оскільки останні залишалися зареєстрованими в органах ДАІ на ім"я ОСОБА_2, чинність арешту була припинена постановою про закінчення виконавчого провадження від 26.08.2014 року (а.с.50-53), дії державного виконавця з приводу накладання та зняття арешту з майна ОСОБА_3, як стягувачем у виконавчому провадженні, не оскаржувались.

Між тим, як вбачається із доданого до апеляційної скарги акту опису та арешту автомобіля ВАЗ 2105 від 17.04.2014 року, вказаний автомобіль державним виконавцем був переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4, а не відповідачу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 4 ЦПК України суд не має право обирати спосіб захисту на власний розсуд, це є виключним правом позивача.

В обґрунтування заявленого до ОСОБА_2 позову про стягнення грошової компенсації вартості належних їй автомобіля ВАЗ 2105 та мотоцикла КМЗ „Дніпро" позивач вказує на відсутність у неї можливості здійснювати фактичне володіння цими речами, посилаючись на те, що вони перебувають у володінні відповідача.

Між тим, за умови, що власник не має можливості здійснювати фактичне володіння над річчю і це майно, яке хоче повернути власник, збереглося в натурі та перебуває у фактичному володінні іншої особи, належним способом захисту права власності є віндикаційний позов, який визначається як позов про повернення майна з чужого незаконного володіння.

Однак такі вимоги ОСОБА_3 не заявлялися, тому і питання доведеності перебування присудженого ОСОБА_3 майна саме у відповідача, після закінчення виконавчого провадження з примусового стягнення з нього грошової компенсації за її частку, відповідно до ст. 11 ЦПК України фактично не були предметом перевірки по даній справі, як і питання щодо наявності умов для відшкодування вартості майна у разі неможливості його повернення у натурі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту не в повній мірі погоджується з нормам матеріального права, є передчасним і за обставинами справи не може бути застосований, у зв"язку з чим рішення по справі в порядку ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення вартості автомобіля та мотоцикла з заявлених нею підстав слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2015 року по даній справі скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення вартості автомобіля і мотоцикла з заявлених підстав - відмовити

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: