Справа №2-4519/15
№760/9448/15ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 серпня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко

за участю секретаря - А.К. Слободянюк,

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна та про відповідальність за порушення грошового зобов'язання, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 233000 грн, які він отримав в якості незаконного збагачення, стягнути з відповідача 119418 грн 3 коп. за прострочення ним грошового зобов'язання.

В обґрунтування позову зазначив, що 21.11.2013 уклав з відповідачем попередній договір на предмет купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. Ціна вказаної квартири становила 303620 грн. Позивач відзначив, що згідно попереднього договору передав відповідачу гроші у сумі 167790 грн до підписання вказаного договору, а останній зобов'язався підготувати всі документи, які необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири в строк до 27.02.2014. Однак в обумовлений строк відповідач свої зобов'язання не виконав, хоча продовжував отримувати грошові кошти в рахунок вартості вищевказаної квартири. Позивач також зазначив, що в березні 2015 року відповідач відмовився від подальших правовідносин на предмет купівлі-продажу квартири, яка йому належить на праві власності. Позивачем відзначено, що також відповідач отримував від нього грошові кошти в рахунок вартості квартири, а саме: 29.12.2013 - 16000 грн; 05.03.2014 - 14000 грн; 08.04.2014 - 8000 грн; 03.07.2014 - 10000 грн; 01.12.2014 - 17000 грн. Тобто, сумарний розмір грошових коштів, які ОСОБА_2 отримав від позивача в якості незаконного збагачення становить 233000 грн. Позивач вважає, що відповідач порушив грошові зобов'язання, що завдало значних збитків. Сумарно збитки з урахуванням індексу інфляції складають 111097,9 грн (85572,9+8352+6412+3288+3410+4063=111097). Також сумарно збитки з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми боргу складає: 8320,4 грн (6710,4+600+420+220+200+170=8320,4 грн). Сумарно збитки з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми боргу складають: 111097,9+8320,4=119418,3 грн. Тобто, остаточна ціна позову складає 352418,3 грн (233000+119418,3=352418,3). З метою досудового врегулювання спору позивачем відповідачу направлявся лист з повідомленням, однак останній на нього не відповів.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. До суду надійшло заперечення від представника відповідача, де він просить відмовити в задоволенні позову, при цьому зазначив, що дійсно, між сторонами по справі 21 листопада 2013 року було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бочаровою С.В., зареєстрований в реєстрі за №3519, де відповідно до п.2.3. Договору ОСОБА_1 передав грошову суму розміром 167790 грн 00 коп., а ОСОБА_2 отримав вказану суму до підписання цього договору, під час укладення в простій письмовій формі попереднього договору 25 серпня 2013 року. Пунктом 2.4. Договору передбачено, що ціна продажу вказаної в цьому договорі квартири визначається сторонами у розмірі 303620 грн 00 коп. У відповідності до п.2.6. Договору, ОСОБА_2 зобов'язується підготувати за свій рахунок та в строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Пункт 4 Договору зазначає, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завданні простроченням. Таким чином, представник відповідача вважає, що позивачем фактично сплачено в рахунок вартості квартири грошову суму у розмірі 167790 грн 00 коп. під час підписання основного договору та 70000 грн за період починаючи з 29.12.2013 по 01.12.2014, а всього 237790 грн 00 коп. При цьому зазначив, що у відповідності до укладеного сторонами попереднього договору вартість квартири становить 303620 грн 00 коп. Тобто, порушуючи умови договору від 21.11.2013 позивачем не сплачено повну вартість квартири. Крім того, зазначив, що ОСОБА_2 було направлено на адресу ОСОБА_1 пропозицію щодо двостороннього добровільного врегулювання порушення виконання зобов'язань взятих на себе позивачем за попереднім договором шляхом оплати повної вартості квартири, а саме сплати заборгованості у розмірі, яка є еквівалентом 11400 доларів США у строк не пізніше 20.04.2015, більш того ОСОБА_2 у своєму листі чітко було зазначено про намір укладення основного договору після повної оплати ОСОБА_1 вартості нерухомого майна, а саме визначено дату та час укладення такого договору: АДРЕСА_1 не пізніше 16.00, 20 квітня 2015 року, офіс приватного нотаріуса КМНО Бочарової С.В. Проте, на запропоновану дату і час позивач не з'явився. Також представник відповідача вважає, що припинення виконання грошових зобов'язань за попереднім договором та зверненням до суду з позовом, позивач виявив свою відмову від укладення основного договору. Вважає, що сума, сплачена позивачем у якості забезпечення виконання основного зобов'язання - укладення у майбутньому основного договору купівлі-продажу була завдатком, та з урахуванням того факту, що не укладення основного договору не відбулося саме з вини позивача, поверненню не підлягає. Представник відповідача відзначив, що відповідачем не прострочене жодне грошове зобов'язання перед позивачем у зв'язку із фактичною відсутністю такого. Більш того, порушення умов попереднього договору відбулося саме з боку позивача шляхом неявки останнього у визначену дату для підписання основного договору та у вигляді фактичної неоплати решти суми, яка складає вартість нерухомого майна. Вважає розрахунок сум абсурдним, а саме те, що нарахування трьох відсотків річних та індексу інфляції позивач проводить за періоди, в яких він же особисто здійснював часткові платежі відповідачеві за власним грошовим зобов'язанням перед ОСОБА_2

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бочаровою С.В., зареєстрований в реєстрі за №3519 (а.с.13), відповідно до якого сторони договору зобов'язалися у майбутньому, в строк до 27 лютого 2014 року, укласти договір купівлі-продажу квартири (основний договір) на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.2.2 Договору об'єкт - квартира під АДРЕСА_2

Згідно до ч.1 ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Частиною 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.1 Договору сторони зобов'язались у майбутньому в строк до 27.02.2014 укласти договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

У підтвердження намірів придбати зазначену вище квартиру та з метою забезпечення оформлення основного договору, ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 167790 грн 00 коп., що за курсом НБУ на дату укладення цього договору становить 21000 доларів США, до підписання договору, що було відображено в п.2.3 Попереднього Договору.

Пунктом 2.4 цього Договору передбачено, що ціна продажу вказаної в цьому договорі квартири визначається сторонами у розмірі 303620 грн 00 коп., що за середнім курсом НБУ на дату укладення цього договору становить 38000 доларів США.

Також пунктами 2.6, 2.7 Договору передбачено, що ОСОБА_2 зобов'язується підготувати за свій рахунок та в строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Сторони повинні виконати свої взаємні обов'язки за основним договором (продавець - передати майно, а покупець - прийняти це майно) під час укладення цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Отже, оскільки основний договір не укладений протягом строку встановленого попереднім договором, а саме до 27.02.2014 р., то попередній договір купівлі-продажу квартири, укладений 21.11.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, припинив свою дію.

Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти в рахунок вартості квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що також підтверджується розписками ОСОБА_2, відповідно до яких 29.12.2013 позивачем було передано відповідачу суму у розмірі 16000 грн; 05.03.2014 - у розмірі 14000 грн; 08.04.2014 - у розмірі 1000 доларів США; 03.07.2014 - у розмірі 10000 грн; 01.12.2014 - у розмірі 17000 грн (а.с.8-12), а також за попереднім договором - у розмірі 167790 грн (а.с.5). Отже, загальна сума грошових коштів, отриманих відповідачем від позивача складає 232790 грн (167790 грн+16000 грн +14000 грн +8000 грн +10000 грн +17000 грн = 232790 грн).

Згідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно п.п.4, 5 Договору сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням. У випадку невиконання ОСОБА_2 умов цього договору ОСОБА_2 повертає ОСОБА_1 суму, вказану в п.2.3. цього договору на протязі 7 днів.

Згідно ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Частиною 1 ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Позивач свій намір про укладення основного договору (договору купівлі-продажу) виявляв шляхом передачі частками відповідачу грошових коштів в рахунок вартості квартири, однак в свою чергу відповідачем не було здійснено певних дій для укладення з позивачем договору купівлі-продажу. Посилання відповідача на те, що позивачем не сплачено повну суму вартості квартири до укладення основного договору та те, що він вважає, що отримані грошові кошти є завдатком, тому не підлягають поверненню є необґрунтованими, так як відповідачем не надано суду жодного переконливого належного та допустимого доказу, що саме з його боку не було вчинення дій щодо ухилення від укладення основного договору.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи ту обставину, що позивачем виконувалися умови Попереднього договору, а також те, що навіть після спливу дати 27.02.2014 він продовжував сплачувати відповідачу грошові кошти частинами за придбання квартири, а відповідач отримував вказані грошові кошти та надавав розписки, разом з тим відповідач належним чином не виконав умови Попереднього договору, не уклав з позивачем Основний договір купівлі-продажу нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів у розмірі 232790 грн, які отримав ОСОБА_2 в якості незаконного збагачення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині вказаної позовної вимоги необхідно відмовити у зв'язку з її недоведеністю.

Щодо стягнення з відповідача грошових коштів за прострочення виконання ним грошового зобов'язання суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а правилами ч.1 ст.22 цього Кодексу встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі N 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. В силу ст.360-7 ЦПК України, зазначене рішення є обов'язковим для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України.

Зобов'язання, що виникли у відповідача на підставі зазначених вище судових рішень - є грошовими. Відповідач не виконує зазначені зобов'язання належним чином, внаслідок чого грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів.

На підставі наведеного, відповідно до ст.625 ЦК України та правових позицій Верховного Суду України по справах N 6-59цс13, N 3-65гс11, позивач вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання і трьох процентів річних, оскільки це є відшкодуванням матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами.

Разом з тим, ухвалюючи рішення щодо нарахування індексу інфляції та 3% річних, суд виходить з того, що вказані нарахування слід відліковувати з часу, коли особа дізналася або могла дізнатися про володіння грошовими коштами без достатньої правової підстави. З урахуванням того, що Основний договір повинен бути укладений сторонами 27 лютого 2014 року, що відображено у попередньому договорі, однак не був укладений, то з 28 лютого 2014 року володіння відповідачем ОСОБА_2 грошовими коштами відбувалось без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим права позивача було порушено.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст.ст.27-30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно довідки Головного управління статистики у м. Києві від 16.04.2015 індекс інфляції за період з 01 грудня 2013 року по березень 2015 року включно становить 151 відсоток.

Індекс інфляції від суми боргу в розмірі 167790 грн становить 85572,9 грн (167790*0,51=85572,9).

З 1 січня 2014 року по березень 2015 року включно індекс інфляції становить 152,2 відсотки. Індекс інфляції від суми боргу в розмірі 16000 грн становить 8352 грн (16000*0,522=8352).

З 1 квітня 2014 року по березень 2015 року включно індекс інфляції становить 145,8 відсотки. Індекс інфляції від суми боргу в розмірі 14000 грн становить 6412 грн (14000*0,458=6412).

З 1 травня 2014 року по березень 2015 року включно індекс інфляції становить 141,1 відсотки. Індекс інфляції від суми боргу в розмірі 8000 грн становить 3288 грн (8000*0,411=3288).

З 1 серпня 2014 року по березень 2015 року включно індекс інфляції становить 134,1 відсотки. Індекс інфляції від суми боргу в розмірі 10000 грн становить 3410 грн (10000*0,341=3410).

З 1 грудня 2014 року по березень 2015 року включно індекс інфляції становить 123,9 відсотки. Індекс інфляції від суми боргу в розмірі 17000 грн становить 4063 грн (17000*0,239=4063).

Отже, сумарно збитки з урахуванням індексу інфляції складають 111097,9 грн.

З урахуванням встановлених судом обставин та того, що з 28 лютого 2014 року володіння грошовими коштами відповідачем ОСОБА_2 відбувалось без достатньої правової підстави, права позивача було порушено, у зв'язку з чим нарахування трьох процентів річних від простроченої суми судом здійснено наступним чином:

167790 грн*0,03=5033,7 грн за 1 рік, тобто за 12 місяців, а за 1 місяць це становить 5033,7/12=419,48 грн.

У лютому 2014 року 28 календарних днів. Відповідно на один день 3 процента річних від вказаної суми складає 14,98 грн (419,48/28=14,98).

З 28 лютого 2014 року по березень 2015 року включно складає 13 місяців та один день. Три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 167790 грн складає 5468,22 грн (419,48*13)+14,98=5468,22).

16000 грн*0,03=480 грн за 1 рік, тобто за 12 місяців, а за 1 місяць це становить 480/12=40 грн, за один день складає 1,43 грн (40/28=1,43). Три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 16000 грн складає 521,43 грн (40*13)+1,43=521,43).

14000 грн*0,03=420 грн за 1 рік, тобто за 12 місяців, а за 1 місяць це становить 420/12=35 грн. Період з 1 квітня 2014 року по березень 2015 року включно становить 12 місяців. Три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 14000 грн складає 420 грн (35*12=420).

8000 грн*0,03=240 грн за 1 рік, тобто за 12 місяців, а за 1 місяць це становить 240/12=20 грн. Період з 1 травня 2014 року по березень 2015 року включно становить 11 місяців. Три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 8000 грн складає 220 грн (20*11=220).

10000 грн*0,03=300 грн за 1 рік, тобто за 12 місяців, а за 1 місяць це становить 300/12=25 грн. Період з 1 серпня 2014 року по березень 2015 року включно становить 8 місяців. Три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 10000 грн складає 200 грн (25*8=200).

17000 грн*0,03=510 грн за 1 рік, тобто за 12 місяців, а за 1 місяць це становить 510/12=42,5 грн. Період з 1 грудня 2014 року по березень 2015 року включно становить 4 місяці. Три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 17000 грн складає 170 грн (42,5*4=170).

Отже, сумарно збитки з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми боргу складають 6999,65 грн (5468,22+521,43+420+220+200+170=6999,65).

З урахуванням здійсненого розрахунку загалом сумарно збитки з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних складають 118097,55 грн (6999,65+111097,90=118097,55) та підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у зв'язку з простроченням ним грошового зобов'язання.

Судові витрати по справі підлягають розподілу в порядку ст.88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст.11, 13, 15, 526, 527, 530, 598, 610, 612, 625, 635, 655, 1212ЦК України, ст.ст.3, 4, 10, 11, 57-60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна та про відповідальність за порушення грошового зобов'язання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4) 232790 (двісті тридцять дві тисячі сімсот дев'яносто) грн 00 коп. як безпідставно отриманих коштів, індекс інфляції у розмірі 111097 (сто одинадцять тисяч дев'яносто сім) грн 90 коп. та три процента річних в сумі 6999 (шість тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн 65 коп., а всього 350887 (триста п'ятдесят тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4) судовий збір у розмірі 3508 (три тисячі п'ятсот вісім) грн 87 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги особою, яка його оскаржує протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Г.О. Козленко