Справа № 565/470/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням

суддіДемчини Т.Ю.
при секретаріКовальчук В.С.,
з участю представника позивача ОСОБА_3,
представника відповідачаОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання таким, що відмовився від права на спадщину, визнання єдиним спадкоємцем та власником цілої квартири, зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частку у майні, визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, у якому просив суд визнати відповідача таким, що відмовився від спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_7, яка складається з квартири АДРЕСА_2, а також визнати ОСОБА_5 єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 та власником цілої квартири за вищезазначеною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, після смерті дружини відкрилась спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_2, на яку ОСОБА_5 21.12.99 р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом. У вересні 2014 року син померлої ОСОБА_7 ОСОБА_6 почав претендувати на частку у квартирі в порядку спадкування, хоча протягом встановленого строку із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, у володіння квартирою протягом цього строку не вступив.

ОСОБА_6 подав до суду зустрічний позов, який неодноразово уточнювався його представником, остаточно просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю один місяць, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.12.99 р., видане на ім»я ОСОБА_5, визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, визнати недійсною його відмову від спадщини, що залишилась після смерті матері ОСОБА_7

Вимоги зустрічного позову обґрунтовуються тим, що на день смерті матері він був зареєстрований та проживав у спірній квартирі, а тому є таким, що прийняв спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_7 Між ним та ОСОБА_5 існувала домовленість про те, що ОСОБА_6 буде проживати у квартирі ОСОБА_5 АДРЕСА_3. Проте, у травні 2014 року Кузнецовським міським судом Рівненської області за позовом ОСОБА_5 прийнято рішення про виселення ОСОБА_6 з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення. Після цього ОСОБА_6 стало відомо, що право власності на цілу квартиру АДРЕСА_2, що залишилась після смерті його матері, належить ОСОБА_5 В матеріалах спадкової справи до майна померлої ОСОБА_7 наявна його заява про відмову від спадщини, проте з такою заявою він до нотаріальної контори не звертався, у заяві міститься посилання на його недійсний паспорт. Причиною пропуску встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини є те, що ОСОБА_5 приховав від нього факт прийняття спадщини. Видане нотаріусом свідоцтво про право на спадщину порушує права ОСОБА_6 на спірну квартиру.

В судове засідання позивач ОСОБА_5 не з'явився, подав заяву про повне підтримання вимог первісного позову, невизнання вимог зустрічного позову та клопотання про розгляд справи у його відсутності з участю його представника.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позову ОСОБА_5 підтримав в повному обсязі, вимоги зустрічного позову повністю не визнав та подав суду заперечення проти зустрічного позову. Заперечення обґрунтовуються тим, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 посилається на норми ЦК України, який набрав чинності 01.01.04 р. і виниклих спірних правовідносин між сторонами не регулює. ОСОБА_6 протягом строку для прийняття спадщини відповідну заяву до нотаріальної контори не подав, у фактичне управління спадковим майном не вступив, а факт реєстрації місця проживання у спірній квартирі не свідчить про вступ ОСОБА_6 в управління цим майном. Так як ОСОБА_6 не вчинив жодної з дій, що свідчили би про його бажання прийняти спадщину, що залишилась після смерті його матері ОСОБА_7, він є таким, що відмовився від спадщини. Поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини у зустрічному позові не наведено. Крім того, ОСОБА_6 звернувся до суду з вимогами про захист права власності в порядку спадкування за межами строку позовної давності, на застосуванні якого наполягав представник позивача. Представник позивача ОСОБА_3 просив суд відмовити у задоволенні вимог зустрічного позову, оскільки ОСОБА_6 був обізнаний про відкриття спадщини та без поважних причин пропустив як строк звернення до нотаріальної контори, так і строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_6 до суду не з'явився, подав заяву про повне підтримання вимог зустрічного позову, невизнання вимог первісного позову та клопотання про розгляд справи у його відсутності з участю його представника.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову ОСОБА_6 та просила суд його задовольнити, відмовити у задоволенні вимог первісного позову. ОСОБА_4 суду пояснила, що ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за межами шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, на момент смерті ОСОБА_7 у спірній квартирі прописаний не був, натомість там був прописаний ОСОБА_6, який вступив у фактичне управління спадковим майном. ОСОБА_6 не знав про порушення свого права до 2014 року, коли отримав судове рішення про виселення з належної ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_3, про проживання у якій ОСОБА_6 між сторонами існувала домовленість. Відмову ОСОБА_6 від спадщини після смерті ОСОБА_7, викладену у його заяві від 21.12.99 р., представник відповідача просила визнати недійсною з підстав зазначення у ній неналежного документу у підтвердження особи ОСОБА_6, а також подання її поза межами шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Кузнецовської міської державної нотаріальної контори до суду не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, проаналізувавши та оцінивши подані сторонами докази, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів. При цьому суд встановив та врахував наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 з 15.10.89 р. перебував у шлюбі з ОСОБА_7. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, виданим 23.10.90 р. Кузнецовським міським відділом ЗАГС Рівненської області. З даного документу вбачається також, що до укладення шлюбу з ОСОБА_5 ОСОБА_7 мала прізвище ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_6 являється сином ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим 15.09.14 р. відділом ДРАЦС по Роменському району реєстраційної служби Роменського міськрайонного управління юстиції у Сумській області.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Кузнецовську Рівненської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим відділом РАГС м.Кузнецовська.

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 30.01.96 р., виданим Рівненською атомною електростанцією та зареєстрованим КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» за № 14-135-2967, квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належала ОСОБА_7

Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу реалізації права на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_7, відповідно до п.п.4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, регулюються нормами ЦК Української РСР від 18.07.63 р. (надалі - ЦК УРСР).

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Судом встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що ОСОБА_7 на випадок смерті заповіту не залишала.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Судом встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що на момент смерті ОСОБА_7 спадкоємцями першої черги являлись її чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_6, інших спадкоємців першої черги не було.

З матеріалів спадкової справи судом встановлено, що ОСОБА_5 16 грудня 1999 року звернувся до Кузнецовської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у тому числі і на квартиру АДРЕСА_2. Як вбачається з поданої позивачем заяви, він своєчасно прийняв спадкове майно після смерті дружини ОСОБА_7 та зазначив, що інших спадкоємців, крім нього, немає.

21 грудня 1999 року до Кузнецовської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_6 з письмовою заявою, у якій повідомив, що йому було відомо про відкриття спадщини, яка залишилась після смерті матері ОСОБА_7, встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини він пропустив, на спадщину не претендує і не буде ставити питання про прийняття спадщини в судовому порядку. Як вбачається із заяви, особу ОСОБА_6 нотаріусом встановлено по паспорту НОМЕР_4, виданому на його ім»я 24 відділенням міліції м.Санкт-Петербурга 24.04.86 р., справжність підпису та дієздатність перевірено.

Відповідачем ОСОБА_6 заперечується факт подання такої заяви до державної нотаріальної контори. Як вбачається з паспорта громадянина України ОСОБА_6 серії НОМЕР_5, даний документ видано Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області 16.12.99 р.

Разом з тим, стороною відповідача суду не подано доказів у підтвердження того, що станом на 21.12.99 р. паспорт ОСОБА_6 серії НОМЕР_4, виданий 24 відділенням міліції м.Санкт-Петербурга 24.04.86 р. був у нього вилучений, клопотання про витребування доказів чи призначення експертизи суду не заявлялись. У суду відсутні підстави вважати, що підпис у заяві від 21.12.99 р., наявній в матеріалах спадкової справи, ОСОБА_6 не належить. З огляду на положення ст.ст.60,61 ЦПК України та ст.43 Закону України «Про нотаріат», суд вважає недоведеним стороною відповідача, що ОСОБА_6 21.12.99 р. до Кузнецовської міської державної нотаріальної контори з вищезазначеною заявою не звертався.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

З довідки ЖЕД-3 № 1434 від 25.09.15 р. судом встановлено і учасниками процесу не оспорюється, що місце проживання ОСОБА_6 з 13.06.97 р. по 04.09.03 р. було зареєстроване у спірній квартирі АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що він проживає у вищезазначеному будинку по сусідству з ОСОБА_5 Він підтвердив, що ОСОБА_5 багато років проживає у квартирі АДРЕСА_2, а ОСОБА_6 свідок не знає і ніколи його за місцем проживання ОСОБА_5 не бачив.

Аналогічні показання надала суду і свідок ОСОБА_10, яка також проживає у будинку АДРЕСА_4.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що з 1997 року підтримувала з ОСОБА_6 фактичні шлюбні стосунки, має з відповідачем спільну дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 На момент їх знайомства ОСОБА_6 проживав у квартирі АДРЕСА_2 разом з матір'ю ОСОБА_7 та вітчимом ОСОБА_5 Після того, як свідок дізналась про свою вагітність, вони з ОСОБА_6 почали проживати у цій квартирі, проживали там і після народження дитини, і на момент смерті ОСОБА_7 Після похорон ОСОБА_7, як показала свідок, ОСОБА_5 через деякий час повернувся жити у свою квартиру АДРЕСА_3, а у квартирі АДРЕСА_2 продовжував проживати ОСОБА_6 з нею та їх сином. Приблизно у 2000-2001 роках відносини між свідком та ОСОБА_6 погіршились, і ОСОБА_11 з дитиною повернулась проживати до своїх батьків. Свідкові відомо, що після припинення їх спільного проживання ОСОБА_6 ще приблизно один рік проживав у квартирі АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що протягом 1997-2001 років він працював разом з ОСОБА_6, їх робота була пов'язана з систематичними відрядженнями за межі м.Кузнецовська Рівненської області. Свідок показав, що відвідував ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_2 як до, так і після смерті його матері ОСОБА_7

Таким чином, з довідки ЖЕД-3 № 1434 від 25.09.15 р. та показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_7 її син ОСОБА_6 був зареєстрований та проживав у квартирі АДРЕСА_2. При цьому суд вважає, що показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вищезазначених висновків суду не спростовують, оскільки у спірній квартирі вони не проживали та її не відвідували. Крім того, обидва цих свідків підтвердили, що неодноразово бачили ОСОБА_11 з дитиною біля під'їзду будинку.

Отже, судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_7 як позивач ОСОБА_5, так і відповідач ОСОБА_6 проживали у квартирі АДРЕСА_2, тим самим фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, а тому у розумінні ст.549 ЦК УРСР, є такими, що прийняли спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_7

З цих підстав суд вважає, що подання ОСОБА_5 заяви до нотаріальної контори 16 грудня 1999 року, тобто за межами шестимісячного строку, встановленого ст.549 ЦК УРСР, який закінчився 10.12.99 р., не може бути підставою вважати, що він у встановлений законодавством строк не прийняв спадщину.

Суд вважає також, що заява ОСОБА_6 від 21.12.99 р. до нотаріальної контори не є заявою про відмову від спадщини, оскільки подана після закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, встановленого у ст.553 ЦК УРСР.

За таких обставин, оскільки суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 прийняв спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, вимоги первісного позову про визнання ОСОБА_6 таким, що відмовився від спадщини, а також про визнання ОСОБА_5 єдиним спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_7, задоволенню не підлягають.

Не підлягає задоволенню і вимога зустрічного позову про визнання відмови ОСОБА_6 від спадщини недійсною, оскільки подана ОСОБА_6 21.12.99 р. до нотаріальної контори заява не є заявою про відмову від спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 21 грудня 1999 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом як спадкоємцю майна, що залишилось після смерті ОСОБА_7 - двокімнатної квартири АДРЕСА_2.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України, в силу ст.360-7 ЦПК України обов'язковою для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з таким рішенням Верховного Суду України, у постанові від 23 грудня 2014 року (справа № 3-191гс14), відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Аналогічні висновки містяться і в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.14 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у п.37 якої зазначено, що з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

За таких обставин, враховуючи належність ОСОБА_5 титульного права власності на квартиру АДРЕСА_2, вимога про визнання його єдиним власником цієї квартири задоволенню не підлягає, оскільки сумніви ОСОБА_6 щодо права приватної власності ОСОБА_5 на цілу спірну квартиру не створюють перешкод у реалізації позивачем свого права власності.

Відповідно до ст.550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Оскільки суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 у встановлений законодавством шестимісячний строк прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, у задоволенні вимоги зустрічного позову про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід відмовити.

Відповідно до ст.ст.560, 561 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Законодавством, що регулює спірні правовідносини, не передбачалось визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, а тому, з урахуванням ст.6 ЦК УРСР щодо способів захисту цивільних прав, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимоги зустрічного позову про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.99 р., виданого ОСОБА_5, оскільки відповідачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст.562 ЦК УРСР, поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток, належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом.

Оскільки суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 у встановлений законодавством строк прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, з урахуванням прийняття спадщини іншим спадкоємцем - ОСОБА_5, ОСОБА_6 відповідно до ст.529 ЦК УРСР мав право на спадкування ? частини майна, що залишилось після смерті ОСОБА_7, у тому числі на спадкування ? частини квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Статткю 75 ЦК УРСР передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ст.76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

ОСОБА_6 у зустрічному позові зазначає, що про порушення свого права на частку у спадковому майні він дізнався після отримання у 2014 році рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області про виселення з належної ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_3.

Проте, як встановлено судом, про прийняття ОСОБА_5 спадщини та видачу йому свідоцтва про право на спадщину - квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_6 було відомо 21 грудня 1999 року, про що свідчить його заява до державної нотаріальної контори, у якій він зазначив про неприйняття спадщини та відсутність претензій з цього приводу до інших спадкоємців майна, що залишилось після смерті ОСОБА_7

Обставин, які б свідчили про зупинення відповідно до ст.78 ЦК УРСР перебігу строку позовної давності, відповідачем та його представником не наведено.

Статтею 80 ЦК УРСР передбачено наслідки закінчення строку позовної давності. Згідно з цією нормою, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Поважних причин пропуску строку позовної давності стороною відповідача суду не наведено. З огляду на викладене, у задоволенні вимоги зустрічного позову ОСОБА_6 про визнання за ним права власності в порядку спадкування на ? частину квартири АДРЕСА_2 слід відмовити у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

Судом встановлено, що про поданні зустрічного позову та його подальшому уточненні ОСОБА_6 заявлялись вимоги майнового та немайнового характеру, при цьому сплачувався судовий збір у розмірі 243,60 грн. та 125,00 грн.

Оскільки при поданні позову судовий збір за вимоги немайнового характеру у повному обсязі не сплачено, а суд прийшов до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, на підставі ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_6 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у недоплаченому розмірі - 118,60 грн.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.71, 75, 80, 549, 553 ЦК УРСР, керуючись ст.ст.8, 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі у зв'язку з безпідставністю.

У задоволенні позовної вимоги зустрічного позову ОСОБА_6 про визнання права власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування відмовити у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

У задоволенні інших вимог зустрічного позову ОСОБА_6 відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави 118 (сто вісімнадцять) грн. 60 коп. судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд протягом десяти діб з дня його проголошення. У разі ухвалення рішення у відсутності особи, яка бере участь у справі, апеляційна скарга подається протягом десяти діб з дня отримання його копії.

Головуючий: