Справа № 186/1194/15-ц
У Х В А Л А

05 жовтня 2015 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С. С. ,

при секретарі Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 14 серпня 2008 року між ВАТ КБ Надра (правонаступником якого відповідно до статутних документів є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра") та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 877483/ФЛ, відповідно до якого відповідачу банком було надано кредит в розмірі 20 720,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 14,49% на рік з кінцевим терміном повернення до 12 серпня 2028 року (далі кредит №1).

14 лютого 2012 року між ВАТ КБ Надра (правонаступником якого відповідно до статутних документів є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра") та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору № 877483/ФЛ від 14 серпня 2008 року. Згідно з п.п. 1.2, 1.3. договору, позичальнику на наступні цілі: рефінансування заборгованості за відсотками, існуючої за кредитним договором № 877483/ФЛ від 14 серпня 2008 року, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 50 777,49 гривень (далі кредит №2).

В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором від 14 серпня 2008 року, між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 877483/ФЛ-П, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до п.п. 1.1. - 1.4. Договору поруки поручитель поручився перед Кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору.

Позичальник та поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники, що означає (нічим не обумовлене і абсолютне право Банка вимагати виконання зобов'язання, вказаного у договорі, як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо ) п. 1.2. Договору поруки).

Згідно з п. 1.3. Договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому.

Відповідно до п. 1.4. кредитного договору, поручитель відповідає перед банком за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідно до п. 1.2. Договору поруки відповідальність поручителя та відповідальність позичальника є солідарною.

У порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 зобовязання належним чином не виконала, тому, станом на 16 липня 2015 року за нею існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 901,10 доларів США, та 21 085,34 гривень, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту №1 - 19 075,47 доларів США, заборгованість по відсотках за кредитом №1 1 825,63 доларів США, штраф за порушення умов кредитного договору по кредиту №1 - 21 085,34 гривень.

Крім того, станом на 16 липня 2015 року ОСОБА_2 має заборгованість за кредитом №2 в розмірі 13 653,33 гривень, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту №2 - 9 258,29 гривень, заборгованість по відсотках по кредиту №2 - 1 149,26 гривень, пеня за прострочення сплати кредиту №2 - 2782,87 гривень, штраф за порушення умов кредитного договору по кредиту №2 - 462,91 гривень.

Позивач прохає суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитом №1 в сумі 20 901,10 доларів США, 21 085,34 гривень, та заборгованість за кредитом №2 в сумі 13 653,33 гривень.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк "Надра" не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, надали суду заперечення відповідно до яких, вказану позовну заяву вважають необґрунтованою, незаконною, такою, що суперечить нормам діючого законодавства з наступних підстав.

Позивач посилається на два наданих кредиту - перший на суму 20720 доларів США та другий на суму 50777,49 гривень, але другий начеб то надавався для часткового погашення першого. Грошові кошти у сумі 50777,49 грн. вони зовсім не отримували і ця сума невідомо куди зникла. У частині погашення першого кредиту вона зовсім не фігурує та ніяким образом на руки їм не надавалася.

В порушення умов договору позивач декілька разів в одноособовому порядку змінював порядок виконання договору, жодного разу не повідомляв їх про це.

Позивач зовсім не урахував той факт, що вони станом на теперішній час сплатили 25 373, 42 доларів США, що в еквіваленті складає 292 401,73 гривні (копії квитанцій додаються до заперечення) і просить суд стягнути ще 20 901,10 доларів, 21085,34 гривні та 13 653,33 гривні, нічим не обґрунтовуючи ці суми.

Вони декілька разів зверталися до ПАТ КБ «Надра» з заявою про направлення на їх адресу інформації про сплачені, нараховані платежі та графіку погашення заборгованості, але жодного разу не отримували ніяких відповідей, тобто банк з невідомих причин ігнорував такі звернення.

Позивач посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009. N914, але у цій постанові вказано, що можливо стягнення боргу в іноземній валюті тільки при умові, якщо на момент надання такого кредиту у банка була така ліцензія та дозвіл на проведення операцій в іноземній валюті, а як вбачається з доданих до позову документів, така ліцензія та дозвіл відсутні.

Єдиним законним платіжним засобом в Україні є гривня.

У ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» дане визначення банківського кредиту - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про Національний банк України" гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про Національний банк України" встановлює, що обіг і використання, як засобу платежу, на території України інших грошових одиниць, окрім національної, забороняються.

Відповідно до ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" № 15-93 від 1993 року, валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, ст.192 ЦК України визначає гроші як особливий об'єкт цивільного права, який наділені ознакою засобу платежу. Поняття «гроші як об'єкт цивільних правовідносин» в Україні стосується виключно гривні.

Законодавством встановлений обов'язок щодо вираження договірного зобов'язання у гривні.

Стаття 524 Цивільного кодексу України вимагає визначення договірного зобов'язання у гривні. Сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Таким чином дана норма стосується вираження зобов'язання в іноземній валюті лише у якості еквівалента і не стосується розрахунків за договором.

Грошове зобов'язання як кредитора, так і позичальника у кредитному договорі не виражене у грошовій одиниці України - гривні, отже, у такому договорі не може бути визначений грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті

Права виражати зобов'язання в іноземній валюті надається лише у випадку, коли сторона договору займається зовнішньоекономічною діяльністю та має відповідні дозволи і ліцензії. Оскільки зобов'язання сторін по кредитному договору є грошовими, ціна договору є його істотною вимогою; порушення закону в цій частині призводить до недійсності договору.

Іноземна валюта в Україні з точки зору права не є «грошовими коштами» і її використання може відбуватися лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 92 Конституції України, виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України; система оподаткування, податки і збори; засади створення і функціонування фінансового, грошового, кредитного та інвестиційного ринків; статус національної валюти, а також статус іноземних валют на території України; порядок утворення і погашення державного внутрішнього і зовнішнього боргу; порядок випуску та обігу державних цінних паперів, їх види і типи;

Оскільки національна валюта є невід'ємною ознакою суверенітету держави, стосовно іноземної валюти на території України застосовується принцип публічного права - «дозволено лише те, що прямо передбачено законом».

Згідно ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Оскільки єдиним законним платіжним засобом в Україні є гривня, іноземна валюта на території Україні, за загальним правилом, не володіє ознакою платіжного засобу, тобто вона в розумінні законодавства не є грошима. Іноземна валюта відноситься до речей, виражених родовими ознаками, використання яких обмежене законом.

Поняття «грошові кошти» включає в себе іноземну валюту лише у випадках, коли вона може виступати у якості платіжного засобу, наприклад при оплаті зовнішньоекономічних контрактів чи при придбанні товарів у магазинах безмитної торгівлі.

Таким чином, статус іноземної валюти, випадки, порядок та умови її використання іноземної валюти повинні визначатися виключно законом.

Жодним законом чи іншим актом законодавства не передбачена можливість надання банком - резидентом кредитів у іноземні валюті іншому резиденту для розрахунків на території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

В той же час ні жодний закон чи інший акт законодавства не передбачає права банку - резиденту надавати резиденту споживчі кредити в іноземній валюті, яка володіє в Україні ознакою засобу платежу.

Чинне законодавство встановлює лише умови і порядок використання іноземної валюти при наданні кредитів лише резидентом - нерезиденту і нерезидентом - резиденту, а саме Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затверджене Постановою НБУ № 270 від 17.06.2004 року.

Саме цих випадків і стосується п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Частиною 6 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з метою подолання негативних наслідків фінансової кризи», передбачено, що фінансові установи мають право надавати кредити, позики в іноземній валюті фізичним особам резидентам і нерезидентам, які не займаються підприємницькою діяльністю, тільки для оплати послуг нерезидентам за лікування та навчання за кордоном.

У той же час, цим законом не зупинено і не скасовано жодної норми законодавства. Це пояснюється тим, що жодним нормативно-правовим актом не передбачена можливість надання банком - резидентом кредитів у іноземні валюті іншому резиденту для розрахунків на території України.

Таким чином, надання резиденту кредитів у іноземні валюті для розрахунків на території України є незаконним.

Просять суд відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

05 жовтня 2015 року представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, направили суду клопотання, в якому просять в цілях визначення правильності, законності та обґрунтованості нарахованого позивачем розміру заборгованості по кредитному договору, встановлення істини в суді, призначити судову експертизу документів фінансово-кредитних операцій, на вирішення якої поставити наступні питання:

А) Чи підтверджується документально, щодо відповідності вимогам чинного законодавства, надання банком валютного кредиту відповідачам?

Б) Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника (по сплаті відсотків за кредит та погашення основної суми боргу) перед банком умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору та розрахунковими документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором?

В) Чи відповідає метод нарахування банком відсотків, пені, штрафів за кредитним договором вимогам чинного законодавства та Положенню про кредитування банку?

Проведення експертизи доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На час проведення експертизи зупинити провадження по справі.

Оплату експертизи гарантують.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_4 надали суду заяву про розгляд клопотання за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі.

Суд, вивчивши клопотання та матеріали справи, вважає необхідним призначити по справі суду експертизу фінансово-кредитних операцій, оскільки для розгляду справи необхідні спеціальні пізнання.

Оплату за проведення експертизи покласти на відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розяснивши їм положення ст.146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.143, 144, ч.5 ст.202, ст.168 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Призначити по справі за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором суду експертизу фінансово-кредитних операцій, на вирішення якої поставити наступні питання:

- чи підтверджується документально, щодо відповідності вимогам чинного законодавства, надання банком валютного кредиту відповідачам?

- чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника (по сплаті відсотків за кредит та погашення основної суми боргу) перед банком умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору та розрахунковими документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором?

- чи відповідає метод нарахування банком відсотків, пені, штрафів за кредитним договором вимогам чинного законодавства та Положенню про кредитування банку?

Оплату експертизи покласти на відповідачів по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Проведення експертизи доручити експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України.

Провадження по справі зупинити на час проведення експертизи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції в частині зупинення провадження по справі подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кривошея С.С.