Справа № 450/1052/09 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/217/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: Зубрицької М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2014 року.

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2014 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Пустомитівського РУЮ Львівської області Зубрицька М.Б. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2014 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.02.2014 року в межах виконавчого провадження №41982843.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на те, що в 2010 році був пропущений термін на подачу документа на звернення стягнення на майно боржника, а відтак державний виконавець уже в 2010 році всупереч закону відкрив виконавче провадження. Також, вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що державним виконавцем Зубрицькою М.Б. надсилалось повідомлення про відкриття виконавчого провадження, так і про його закриття. Вважає, що у державного виконавця були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження і винесення оскаржуваних постанов. Враховуючи вище наведене, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити його скаргу на дії державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ Зубрицької М.Б..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу - представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, державного виконавця Зубрицької М.Б. на її заперечення, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргами(т.2 а.с.1-3, 7-10), в яких просив визнати дії державного виконавця Зубрицької М.Б. неправомірними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2014 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.02.2014 року в межах виконавчого провадження №41982843. На обґрунтування поданих скарг посилався на те, що нормами ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені імперативні вимоги до строку пред'явлення виконавчих документів до виконання. У випадку подання на виконання виконавчих листів загальних судів, цей строк становить 1 (один) рік, враховуючи, що виконавчий лист №2-1052/2009 виданий 16.09.2009 р. Пустомитівським районним судом Львівської області то і час пред'явлення його до виконання встановлений до 16.09.2010 року. Таким чином державним виконавцем було грубо порушено, як приписи Закону України "Про виконавче провадження" так і приписи ст. 19 Конституції України як закону прямою дії. Крім того, відповідно до частини 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. При цьому, частиною 3 вказаної статті визначені права державного виконавця, зокрема зазначено, що державний виконавець має право офіційно звернутися до всіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України, які у встановлений ним строк повинні надати йому безкоштовно документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень, що також можуть бути використані для розшуку майна. Однак, державний виконавець, наклавши арешт на все майно боржника, попередньо не надав можливість визначити боржнику на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, що свідчить про вчинення державним виконавцем дій, які порушують вимоги ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження". Із врахуванням наведеного, випливає, що державний виконавець мав накладати арешт на майно лише з'ясувавши наявність та описавши перелік майна і тільки за тієї обставини коли державний виконавець впевниться про відсутність грошових коштів в боржника

Відповідно до вимог ст.383 ЦПК Україниучасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішеннями, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 14 ЦПК Українипередбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого листа № 2-1052/2009 (т.2 а.с.64 ), виданого 16.09.2009 року Пустомитівським районним судом Львівської області на виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2009 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ "Кредобанк" на розрахунковий рахунок його Другої Львівської філії борг в сумі 51646,74 євро, судові витрати, що були сплачені при подачі позовної заяви в суд у розмірі 1693 грн. 11 коп., та 30 гривень інформаційно-технічного забезпечення судового процесу, державним виконавцем ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області Зубрицькою М.Б. 12.02.2014 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (т.2 а.с.4).

Частиною 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження"визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження"арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2014 р. державним виконавцем ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області Зубрицькою М.Б., 12.02.2014р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах суми звернення стягнення:605473,50 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу. Арешт накладено з моменту надходження постанови(т.2 а.с.11-12).

Таким чином, аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що державним виконавцем при винесенні вказаних вище постанов дотримано вимог ст.ст.25, 57 Закону України "Про виконавче провадження". А тому постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2014 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.02.2014 року винесені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги щодо пропущення стягувачем строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, не заслуговують на увагу із врахуванням наступного.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" від 4 листопада 2010 року №2677-УІ, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" строки, пред'явлення виконавчих документів до виконання, судових рішень встановлюються - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ст. 21 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент видачі виконавчого листа) виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років.

Враховуючи наведене, оскільки рішення суду по справі №2-1052/2009р набрало законної сили 17 грудня 2009 року, то строк для пред'явлення виконавчих листів, виданих на підставі такого рішення встановлюється - до 17 грудня 2012 року, що і зазначено в виконавчому листі.

Згідно з ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження" строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Оскільки, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Кредобанк" суми заборгованості, виданий строком пред'явлення до виконання на три роки, то строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання аналогічно встановлюється - три роки з моменту повернення виконавчого листа стягувачу.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві датована 30.06.2011р.(т.2 а.с.25), а відтак зазначений вище виконавчий лист є дійсний для пред'явлення до 30.06.2014 року.

На підставі наведеного, розглядаючи скаргу ОСОБА_3 на постанови державного виконавця, суд першої інстанції дав належну оцінку вказаним обставинам з урахуванням зібраних у справі доказів, змісту виконавчого документу та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, перевірив правомірність дій державного виконавця при виконанні виконавчого провадження та дійшов правильного висновку про їх відповідність вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а відтак дії державного виконавця є правомірними.

Відповідно ч.3 ст.387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах його повноважень або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні скарги ОСОБА_3 є вірним, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, та залишення оскаржуваної ухвали без змін.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, п.4.ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317 ЦПКУкраїни, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М.Гриновець