РІШЕННЯ

Іменем України

07.10.2015 року. Франківський районний суд м.Львова в складі :

головуючого судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу за позовом Франківської

районної адміністрації Львівської міської ради

до ОСОБА_1,

з участю третіх осіб: ОСОБА_2, Львівської місткої ради, Інспекції ДАБК у Львівської міської ради

про демонтаж самовільно здійсненої прибудови та надбудови, суд -

в с т а н о в и в:

Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить зобовязати ОСОБА_1 демонтувати за власні кошти, самовільно здійснену надбудову та добудову розміром 10,00м. х 13,00 м. до будинку №45 на вул. Сулими в м.Львові, будинок провести у попередній стан, території впорядкувати та у випадку невиконання рішення суду в добровільному порядку виконати демонтаж підрядною будівельною організацією, а витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивує тим, що на території ЛКП «Листопадове» Франківської районної адміністрації Львівської міської виявлено факт самочинного будівництва на прибудинковій території будинку № 45 на вул. Сулими у м.Львові. Власником будинку - ОСОБА_1, проводяться будівельні роботи з реконструкції будинку з розширенням за рахунок надбудови розміром близько 10 м. на 13 м. Комісія ЛКП «Листопадове» склала акт обстеження від 24 червня 2010 року та встановила, що відповідач демонтувала існуючий будинок розміром 7 на 8 м. та побудувала двоповерховий з мансардою будинок розмірами 10 на 13 м. Франківською районною адміністрацією прийнято розпорядження від 17.11.2008 № 1131 «Про демонтаж самовільно здійсненої надбудови та добудови до будинку № 45 на вул. Сулими» якими зобов'язано ОСОБА_1 - власника будинку № 45 на вул. Сулими у місячний термін за власні кошти демонтувати самовільно здійснену надбудову та добудову розміром 10,00 х 13,00 м. до будинку, будинок привести у попередній стан, а територію впорядкувати. Добровільно виконати розпорядження відповідач відмовляється, на попередження ЛКП «Навколо базару» не реагує. Дозвільних документів відповідач на реконструкцію будинку не предявив позивачу. Просить позов задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про слухання справи у його відсутності по наявних матеріалах справи доказів, просить такий позов задовольнити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Відповідача, представники третіх осіб Львівської міської ради, Інспекції ДАБК у Львівській області та третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що на території ЛКП «Листопадове» Франківської районної адміністрації Львівської міської ради знаходиться житловий будинок №45 по вул. Сулими в м.Львові.

Комісія ЛКП «Листопадове» склали акт від 28.10.2008 року та 24.06.2010 року про обстеження та встановила, що відповідач ОСОБА_3 самовільно здійснила надбудову та добудову розміром 10,00 х 13,00 м. до будинку №45 по вул. Сулими в м.Львові (а.с.6,11).

Франківською районною адміністрацією ЛМР по даному факту прийнято розпорядження від 17.11.2008 № 1131 «Про демонтаж самовільно здійсненої надбудови та добудови до будинку № 45 на вул. Сулими» якими зобов'язано ОСОБА_1 - власника будинку № 45 на вул. Сулими у місячний термін за власні кошти демонтувати самовільно здійснену надбудову та добудову розміром 10,00 х 13,00 м. до будинку, будинок привести у попередній стан, а територію впорядкувати (а.с.8).

Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 03.03.2011 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1131 «Про демонтаж самовільно здійсненої надбудови та добудови до будинку №45 на вул. Сулими» від 17 листопада 2008 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015 року апеляційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено частково. Постанову Франківського районного суду м. Львова від 03 березня 2011 року в справі № 2а-157/11 зміно в частині мотивів задоволення адміністративного позову, а в решті залишено без змін.

Окрім цього, у відповідності до положень ч.1 ст.22 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції чинній на час здійснення самочинного будівництва) забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

У статті 100 ЖК України зазначено, що переобладнання і перепланування житлового приміщення здійснюються з метою підвищення їх благоустрою та допускаються за згодою наймача, членів сім'ї які проживають з ним та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Відповідно до ст.152 цього ж Кодексу переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів.

Суд бере до уваги, що умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих приміщень у житлових будинках встановлені Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76.

Визначене випливає із аналізу положення п.1.4.1. Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, згідно якого переобладнання і перепланування житловий будинків, жилих приміщень допускається робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Відповідно до п.1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, не допускається перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі.

Цими Правилами визначено що, реконструкція житлового будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведення їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог».

Згідно роз'яснення Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 01.07.2006 року «Щодо трактування понять «реконструкція приміщень» та «прибудова», у додатку Б «Терміни та визначення» ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва» подається визначення терміну «реконструкція»- перебудова існуючих об'єктів виробничого та цивільного призначення, пов'язана з удосконаленням твиробництва, підвищенням його техніко-економічного рівня та якості вироблюваної продукції, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміною основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри)».

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав.

Право на будівництво нерухомого майна мають власники земельних ділянок (ст. 90 ЗК України), землекористувачі (ст. 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (ст. 102-1 ЗК України) або з інших передбачених законом підстав.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на забудову реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 (у редакції постанови від 24.01.06 р. № 45), передбачено, зокрема п.4, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Також судом встановлено, що укріплення будівельних конструкцій не забезпечить уникнення пошкоджень конструктивних елементів будинку при демонтажі самочинної прибудови та надбудови. Таким чином задоволення позову призведе до порушення прав власників будинку та їх мешканців.

У відповідності до вимог ч.3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частина 2 ст.13 ЦК України передбачає, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Також відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Із змісту ст.376 ЦК України, на яку посилається представник позивача як на правову підставу позову, вбачається, що наслідком самочинного будівництва являється не лише знесення такого. Зокрема згідно ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У відповідності до ч. 3 п. 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України», під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

У необхідних випадках для зясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка предявила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК). Клопотання про призначення експертизи з цього приводу представник позивача не заявляв.

При цьому, представником позивача не доведено, що спірні надбудови та прибудови суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, чи виконані з істотним порушенням будівельних норм і правил, зокрема, з недодержанням архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також, що змінені окремі конструктивні елементи житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що прибудова та добудова здійснено на приватній землі власника будинку, враховуючи факт відсутності заперечень мешканців будинку на наявність самочинної надбудови та добудови, та те, що скасовано вищезазначене розпорядження, а також неможливість уникнення пошкоджень конструктивних елементів будинку в цілому у випадку знесення самочинної прибудови в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 31, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 182, 317, 319, 321, 328, 331, 332, 344, 376, 382, 383, 392 ЦК України, ст. ст. 1, 50, 151, 152, 177, 179 ЖК України, суд,-

в и р і ш и в:

У позові Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1, з участю третіх осіб: ОСОБА_2, Львівської місткої ради, Інспекції ДАБК у Львівської міської ради про демонтаж самовільно здійсненої прибудови та надбудови відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.