Справа № 465/4983/13 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/5275/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Шумської Н.Л.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року у справі за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором кредиту, -

в с т а н о в и л а:

В провадженні Франківського районного суду м.Львова знаходиться дана цивільна справа.

В ході розгляду даної цивільної справи представник позивача подав до суду клопотання про забезпечення позову, в якому просив в порядку забезпечення позову

- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно що належить на праві власності ОСОБА_5, а саме: житловий будинок за адресою м.Львів вул.Нестора Літописця,15; земельну ділянку адресою м.Львів вул.Нестора Літописця,15 за кадастровим №110040026, площею 0,1000 га.; квартира за адресою;м. Львів, АДРЕСА_1; 1/7 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2; саморобний причіп 2001 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль BMW Е53/Х5, 2005 року випуску, чорного кольору, кузов №WBAFB51010LU56181, реєстраційний номер НОМЕР_2; автомобіль FAW CA1031, 2005 року випуску, синього кольору, шасі №Y7CCA48, реєстраційний номер ВС 5458АІ; автомобіль ГАЗ 31022, 1973 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер 06476ТС;

- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно що належить на праві власності ОСОБА_4, а саме: 1/7 частини квартири за адресою м.Львів, вул.С. Бандери, 33/7; автомобіль Mersedes-Benz 609 D-KA, 1995 року випуску, білого кольору, кузов №WDB6680631NO17499, реєстраційний номер НОМЕР_3; автомобіль DAF FT 85430CF, 2002 року випуску, білого кольору, шасі №XLRTE85XCOE600111, реєстраційний номер НОМЕР_4; автомобіль ПП MIROFRET, 2001 року випуску, білого кольору, шасі №VS9SA3NS61A013465, реєстраційний номер НОМЕР_5; автомобіль DAF TE 95 XF, 2003 року випуску, білого кольору, шасі №XLRTE47XS0E609181, реєстраційний номер НОМЕР_6; автомобіль TROUILLET ST3380A, 1999 року випуску, сірого кольору, шасі №VGUST338J34050498, реєстраційний номер НОМЕР_7.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року заяву задоволено.

Накладено арешт на майно що належить ОСОБА_5, а саме: житловий будинок за адресою м. Львів вул. Нестора Літописця,15; земельну ділянку адресою м. Львів вул. Нестора Літописця,15 за кадастровим № 110040026, площею 0,1000 га.; квартира за адресою м. Львів вул. Стрийська 103/ 211; 1/7 частини квартири за адресою м. Львів вул. С. Бандери, 33/ 7; саморобний причіп 2001 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль BMW Е53/Х5, 2005 року випуску, чорного кольору, кузов №WBAFB51010LU56181, реєстраційний номер НОМЕР_8; автомобіль FAW CA1031, 2005 року випуску, синього кольору, шасі №Y7CCA48, реєстраційний номер НОМЕР_2; автомобіль ГАЗ 31022, 1973 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер 06476ТС.

Накладено арешт на майно що належить ОСОБА_4 а саме: 1/7 частини квартири за адресою м. Львів, вул. С. Бандери, 33/7; автомобіль Mersedes-Benz 609 D-KA, 1995 року випуску, білого кольору, кузов №WDB6680631NO17499, реєстраційний номер НОМЕР_3; автомобіль DAF FT 85430CF, 2002 року випуску, білого кольору, шасі №XLRTE85XCOE600111, реєстраційний номер НОМЕР_4; автомобіль ПП MIROFRET, 2001 року випуску, білого кольору, шасі №VS9SA3NS61A013465, реєстраційний номер НОМЕР_5; автомобіль DAF TE 95 XF, 2003 року випуску, білого кольору, шасі №XLRTE47XS0E609181, реєстраційний номер НОМЕР_6; автомобіль TROUILLET ST3380A, 1999 року випуску, сірого кольору, шасі №VGUST338J34050498, реєстраційний номер НОМЕР_7.

Не погоджуючись з даною ухвалою, відповідач ОСОБА_4 оскаржив таку в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що 17 березня 2008 року з ПАТ «ВіЕсБанк» укладено Кредитний договір, в якості забезпечення зобов»язання укладено Договір іпотеки. Згідно умов Договору іпотеки, в іпотеку передано нежитлову будівлю, а саме: магазин з кафетерієм та цехом борошняних виробів, загальною площею 386,4 кв.м., ринкова вартість яких понад десять мільйонів гривень. Тобто, на момент укладення Кредитного договору та на момент винесення ухвали про забезпечення позову, вищезазначений кредитний договір був і є забезпечений в повному обсязі, зокрема, ПАТ «ВіЕс Банк» протилежних доказів суду не надав. Вважає, що позивач ввів в оману суд, а суд в свою чергу не перевіривши усі наявні обставини по справі ухвалив необґрунтоване рішення.

Просить ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 12 травня 2015 року скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2, в підтримання мотивів викладених в апеляційній скарзі, пояснення представника позивача ОСОБА_3, в заперечення мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення такої, виходячи з наступних підстав.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

За приписами ст.151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову роз»яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що в провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовомПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором кредиту.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року вжиті заходи забезпечення позову, а саме, накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Задовольняючи заяву представника позивача, суддя виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 448730,15 доларів США, а тому, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, слід до вирішення судового спору по суті в порядку забезпечення позову накласти арешт на належне відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстване за ними майно.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками судді, оскільки з»ясовано лише обсяг позовних вимог і при цьому не враховано те, що зобов»язання з приводу виконання якого виник спір, забезпечене іпотекою, узгоджена вартість предмету іпотеки значно перевищує розмір оспорюваної заборгованості, не з»ясовано, чи є співмірним застосований засіб забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Чинним цивільно - процесуальним законодавством передбачається, що питання про забезпечення позову вирішується суддею, у провадженні якого перебуває справа, одноособово без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Зазначення в частині 1 статті 153 ЦПК України про розгляд заяви про забезпечення позову судом (а не суддею) не є свідченням того, що суддя одноособово без проведення судового засідання не має права на вжиття заходів забезпечення позову. Законодавець вживає термін «суд» як державна інституція і в різних нормах ЦПК використовує терміни і «суддя», і «суд». Крім того, згідно зі статтею 18 ЦПК України суддя діє від імені суду.

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» питання про забезпечення позову суддя вирішує одноособово, або суд у судовому засіданні (однак залежно від стадії розгляду справи) у день надходження.

Виходячи з системного аналізу норм цивільно - процесуальнго законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що якщо заяву про забезпечення позову подано після відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду, то відповідно, вона розглядається у судовому зсіданні, згідно з вимогами закону. В даній справі заява представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову надійшла до суду першої інстанції на стадії судового розгляду, а відтак, повинна була розглядатись судом в судовому засіданні, а не суддею одноособово.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції, якщо вона була вирішна судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Вирішуючи питання про забезпечення позову по даній справі, суд першої інстанції порушив положення ст. ст.151-153 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307, п.3 ч.1 ст.312, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 12 травня 2015 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що в силу вимог ст. 324 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_7