АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2573/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/104/К/15 Сільченко В.Є.
Категорія № 27 (1) Доповідач - Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.

при секретарі: Петренко К.І.

за участю: представника позивача ПАТ «Державний Ощадний Банк України» - Книгицької Лілії Аатоліївни,

відповідача - ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5 та її представника - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 вересня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадний банк», третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року позивач Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний Банк України» (надалі ПАТ «Ощадбанк») звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В ході судового розгляду позовні вимоги уточнювались. В остаточному варіанті просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 2369 від 22 листопада 2006 року в сумі 489781,84 грн. Звернути стягнення на зрошувальну систему марки BAUERMONOSTARBMS 100, 2006 року випуску, яка належить ОСОБА_7, передане в заставу ПАТ «Ощадбанк» за договором застави майна, посвідченим 22 листопада 2006 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2369 від 22 листопада 2006 року в сумі 489781,84 грн. на користь ПАТ «Ощадбанк». Реалізацію заставного майна провести шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього закону, за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, па підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Ощадбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 3441,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначили, що 22.11.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 2369 про надання грошових коштів на споживчі потреби в сумі 249000 грн. зі сплатою 19 відсотків річних за користування кредитом. 28.11.2006 року до кредитного договору укладено додаткову угоду перенесення строку погашення платежів по кредиту без змін кінцевого строку погашення кредиту, визначеного кредитним договором та 28.10.2008 року укладено додаткову угоду, відповідно якої встановлено, що кредит надається на 48 місяців зі строком остаточного повернення кредиту та сплати процентів пізніше 22.11.2010 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 22 листопада 2006 року було укладено між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 договір поруки та з ОСОБА_7 договір застави майна.

Відповідачі від своїх обов'язків за договорами ухилилися, ані кредитор, ані поручитель грошові кошти до банку на погашення кредиту не вносили, у зв'язку з чим ними було порушено умови договору, утворилася недоїмка за кредитом.

В липні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» в особі філії - Дніпропетровське управління АТ «Ощадбанк»(надалі ПАТ «Ощадбанк») про визнання недійсним договору поруки.

В обґрунтування вимог в позові та запереченнях зазначила, що договір поруки 22.11.2006 року з ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 не укладала, ніколи не була знайома з ОСОБА_4, а тому не могла бути її поручителем по кредитному договору. На договорі поруки стоїть не її підпис, жодних листів від Банку та ОСОБА_4 на її ім'я не надходило. Вона ніколи не працювала на підприємстві, яке вказано у договорі та доданих документах. В усіх матеріалах договору та доданих документів підписи виконані ні нею. Копія паспорту не відповідає дійсності, оскільки знята дуже давно - до вклеювання фото у віці 45 років. Крім того, вона з 03.03.1973 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, а в наданій позивачем копії її паспорту відсутня відмітка про реєстрацію шлюбу. Оскільки договір поруки від 22.11.2006 року укладений без згоди її чоловіка, цей правочин суперечить цивільному законодавству, що є підставою для визнання його недійсним. Простила суд визнати недійсним договір поруки № 1 від 22.11.2006 року та стягнути зПАТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 114,70 грн. та витрати на адвоката в розмірі 1000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 вересня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, про стягнення заборгованості відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадний банк», третя особа: ОСОБА_4, про визнання недійсним договору поруки задоволено.

Визнано договір поруки №1 від 22.11.2006 року, укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 недійсним.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадний банк» на користь ОСОБА_5 судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 114,70 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Ощадбанк» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк» в повному обсязі, оскільки судом не повно з'ясовані обставини по справі, що мають значення для вирішення справи; порушені норми матеріального та процесуального права та висновки суду не відповідають обставинам справи. Судом зроблено неправомірний висновок, що позивачем не доведено факт укладання із відповідачами кредитного договору та договору поруки і не надано доказів по справі, на які він посилається, не надано оцінку доказу - видатковому касовому ордеру від 22.11.2006 року, згідно якого ОСОБА_4 під свій підпис отримала в касі Банку кредит в сумі 249000,00 грн. Також судом прийнятий як доказ, копія висновку експерта почеркознавчої експертизи, однак вказаний доказ не містить інформації щодо предмета доказування, оскільки предметом розгляду цивільної справи було питання неповернення кредиту та стягнення боргу. Щодо недійсності кредитного договору, то зазначена вимога ніколи не була предметом розгляду в справі. Крім того, висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза проведена на підставі ухвали суду, а наданий висновок експерта можливо і є доказом в кримінальному провадженні, але не є належним доказом в зазначеній цивільній справі.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Ощадбанк», представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Ощадбанк» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний Банк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2369 про надання грошових коштів на споживчі потреби в сумі 249 000 грн. зі сплатою 19 відсотків річних за користування кредитом, строком на 36 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 22 листопада 2009 року (а.с. 11-12)

Відповідно до умов договору, погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 6916 грн. та сплати нарахованих процентів до останнього робочого дня місяця, наступного за звітним шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останнє погашення кредиту здійснюється позичальником в сумі 6940 грн. не пізніше 22 листопада 2009 року.

Пунктом 3.1.1 кредитного договору передбачено, що Банк зобов'язаний відкрити позичальнику кредитний рахунок для надання кредиту та обліку заборгованості за кредитом та рахунок для нарахування та обліку нарахованих доходів за кредитом відповідно до правил, що діють у Банку, а також надати позичальнику кредит в порядку і на умовах, викладених в цьому договорі, за умови виконання позичальником «Загальних умов надання кредиту».

Згідно п. 3.2.1 кредитного договору, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом або процентами чи комісійними винагородами (у разі їх стягнення згідно з умовами цього договору), а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов'язався точно в строки, обумовлені цим договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за цим договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору на першу вимогу Банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки.

28 листопада 2006 року до кредитного договору № 2369 від 22.11.2006 року, між ВАТ «Державний Ощадний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Державний Ощадний Банк» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 перенесення строку погашення платежів по кредиту без змін кінцевого строку погашення кредиту, визначеного кредитним договором (а.с. 14).

28 жовтня 2008 року до кредитного договору № 2369 від 22.11.2006 року, між ВАТ «Державний Ощадний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Державний Ощадний Банк» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 2, відповідно якої встановлено, що кредит надається на 48 місяців зі строком остаточного повернення кредиту та сплати процентів пізніше 22 листопада 2010 року (а.с. 15 том 1).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 22 листопада 2006 року між ВАТ «Державний Ощадний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Державний Ощадний Банк», ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір поруки № 1, відповідно до якого, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором № 2369 від 22.11.2006 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (а.с. 17 том 1).

Згідно п. 2.1 договору поруки, у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору, в порядку, передбаченого цим договором.

22 листопада 2006 року, згідно з матеріалами справи, між ВАТ «Державний Ощадний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Державний Ощадний Банк» та ОСОБА_7 було укладено договір застави майна, відповідно до п. 1.1 якого, заставодавець ОСОБА_7 з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору № 2369 від 22.11.2006 року, передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу в порядку і на умовах, визначених договором, предмет застави, що належить заставодавцю на праві власності, а саме: зрошувальну систему BAUER MONOSTAR BMS 100, 2006 року випуску, заводський номер ідентиф. НОМЕР_5, двигун НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 125-128), яка належить ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 56/89 від 11.07.2006 року (а.с. 131-137 том 1).

Відповідно до п. 6.1 договору застави, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у випадку, якщо на момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідної його частини) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання заставодавцем будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим договором або кредитним договором, а рівно у випадку, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих заставодавцем у відповідності з цим договором виявиться (стане) недійсною.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України при порушенні зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплати пені.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею у Кодексі визнається неустойка що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

В частині 1 ст. 553 ЦК України зазначено, що, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення божником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки на встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, не пред'явить вимоги до поручителя.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочин між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення) належить вчиняти письмово. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» та задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Ощадбанк» не доведено факт укладання кредитного договору з ОСОБА_4 від 22.11.2006 року та похідних від нього договорів.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 липня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою про порушення кримінальної справи за ст. 190 КК України відносно невідомої особи (осіб) за фактом заволодіння її майном шляхом шахрайства, вчиненого в особливо великих розмірах або організованою групою, скоєного шляхом укладення 22.11.2006 року від її імені в Інгулецькому відділенні № 7857 ВАТ «Державний Ощадний Банк України» кредитного договору № 2369, додаткової угоди від 28.11.2006 року № 1, договору поруки від 22.11.2006 року між банком, нею та ОСОБА_5 та одержання грошових коштів на споживчі потреби в сумі 249000 грн. (а.с. 65-66 том 1). З аналогічними заявами звернулись і ряд інших осіб. За вказаною заявою ОСОБА_4 відкрито кримінальне провадження № 0001085 (а.с. 87 том 1).

Відповідно до копії ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19.06.2013 року задоволено повністю клопотання слідчого СВ по РОВС та ЗУОГ і ЗО СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та наданий тимчасовий доступ до кредитних справ, в тому числі по кредитній справі № 2369 на ім'я ОСОБА_4 від 22.11.2006 року (а.с. 6-9 том 2) у зв'язку із порушенням кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.04.2013 року № 0002119, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України працівниками АТ «Ощадбанк».

Згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів ст.слідчого відділу СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 18 липня 2013 року, вилучені оригінали документів з додатками, в тому числі кредитна справа № 2369 на 160 аркушах на ім'я ОСОБА_4 (додаток № 75 на 4-х аркушах) (а.с. 6-12 том 2).

По вказаній справі за постановою слідчого була призначена та проведена судово-почеркознавча експертиза.

Як вбачається з висновку судово почеркознавчої експертизи НДЕКЦ ГУМВС України в Дніпропетровській області № 58/04-230 від 12.12.2013 року, призначеної відповідно до постанови ст.слідчого відділу СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 03 вересня 2013 року: рукописний текст та підписи від імені ОСОБА_4, які розташовані в пункті «підпис» в «кредитному договорі № 2369 від 22.11.2006 року», в «додатковій угоді № 1 по кредитному договору № 2369 від 22.11.2006 року», «договору поруки № 1 від 22.11.2006 року», «заяві від 28.11.2006 року», «акті перевірки заставленого майна від 19.01.2007 року», «акті перевірки заставленого майна від 06.04.2007 року», «акті перевірки заставленого майна від 27.07.2007 року», «договорі трудового найму від 10.01.2006 року», «акті перевірки заставленого майна від 02.10.2007 року», «акті перевірки заставленого майна від 04.02.2008 року», «акті перевірки заставленого майна від 20.05.2008 року», «акті перевірки заставленого майна від 11.08.2008 року», «акті перевірки заставленого майна від 03.11.2008 року», «заяві від 28.10.2008 року», «акті перевірки заставленого майна від 04.02.2009 року», «акті перевірки заставленого майна від 20.05.2009 року», «акті перевірки заставленого майна від 03.11.2009 року», «звіті суб'єкту малого підприємства-фізичної особи - платника єдиного податку за другий квартал 2009 року», «звіті суб'єкту малого підприємства-фізичної особи - платника єдиного податку за третій квартал 2009 року», «акті перевірки заставленого майна від 19.02.2010 року», «Вимозі за вих. № 1434 від 30.12.2010», «протоколі зустрічі з позичальником від 21.02.2011 року», «додатку № 2 від 22.11.2006 року», «таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки від 22.11.2006 року», «додатку № 3 від 22.11.2006 року», вірогідно, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою. Зазначено, що вирішити дане питання в категоричній формі неможливо зважаючи на малий об'єм досліджуваних підписів, незначну ідентифікаційну значимість виявлених розбіжних ознак, які притаманні почеркам багатьох осіб.

Підписи від імені ОСОБА_5, розташовані в пунктах «підпис» в «договору поруки № 1 від 22.11.2006 року», «звіті суб'єкту малого підприємства-фізичної особи - платника єдиного податку за другий квартал 2009 року», «звіті суб'єкту малого підприємства-фізичної особи - платника єдиного податку за третій квартал 2009 року», виконані не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5 (а.с. 175-178 том 1).

Посилання в апеляційній скарги на те, що висновок експерта не може бути розцінений як належним однозначний доказ, так як його висновок не точний і допускає вірогідність - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки той факт, що кредитний договір 22.11.2006 року між ОСОБА_4 та Банком, а також інші договори з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не укладалися, підтверджується також і іншими матеріалами справи.

Так, позивачем до позовної заяви, в якості доказу позову щодо укладання договору та отримання коштів, додана копія картки про одержання ОСОБА_10 ідентифікаційного номеру - НОМЕР_3 (а.с. 20 звор. том 1), в той час, як дійсним ідентифікаційним номером відповідача ОСОБА_4 є - НОМЕР_4 з датою занесення до Державного реєстру фізичних осіб 25.12.1996 року, що вбачається з копії довідки, наданої відповідачем суду першої інстанції (а.с. 212 том 1).

Також на підтвердження прозову, Банком надана копія паспорту ОСОБА_5, з якої не вбачається наявність фото відповідача у віці 45 років та відсутній штамп про реєстрацію шлюбу (а.с. 21 том 1). Разом з тим, відповідачем ОСОБА_5 суду була надана копія її паспорта (а.с. 50-51 том 1) з фотографією у віці 45 років, яка була вклеєна до паспорту 04.12.2000 року, тобто ще до укладання договору поруки 22.11.2006 року, а також на сторінці 10 є штамп Криворізького РАГС про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_9 03.03.1973 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 54 том 1).

Крім того, з копії анкети індивідуального майнового поручителя ОСОБА_5, наданої Банком до заперечень на позовну заяву ОСОБА_5 (а.с. 75 том 1) вбачається, що її сімейний стан на 10.11.2006 року зазначений «холоста», а характеристика житла «трикімнатна квартира, власник - я», в той час, як з наданих відповідачем документів вбачається, що її чоловік ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 56 том 1), а квартира за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 36/24 належала на праві приватної спільної сумісної власності відповідачу ОСОБА_5, її чоловіку ОСОБА_9 та сину ОСОБА_11

Тобто, при укладанні спірних договорів Банком долучені документи, які не відповідають особам ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вищезазначене підтверджує висновок суду щодо недоведеності позову Банку при укладанні кредитного договору з ОСОБА_4 22.11.2006 року та отримання нею коштів, та похідних від нього договорів: договору поруки з ОСОБА_5 та договору застави з ОСОБА_7

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було дано оцінку доказу, а саме - видаткового касового ордеру від 22.11.2006 року, згідно якого ОСОБА_4 під свій підпис отримала в касі Банку кредит у сумі 249000,00 грн., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду вказаний документ Банком не був наданий.

Інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду повинно бути залишено без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: