РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015 року Провадження №2/425/1056/15

Справа №425/2446/15-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря Кулішової О.С.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Рубіжне Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області про повернення дітей та припинення стягнення аліментів, -

встановив:

«30» липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Рубіжанського міського суду Луганської області до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області, в якому просить заяву про повернення її дітей задовольнити, зняти з неї обмеження в батьківських правах для спільного проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернути дітей: неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та припинити з позивача стягнення аліментів на дітей на користь їх опікуна ОСОБА_3, повернути оригінали документів на дітей та посвідчення багатодітної родини. В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що Апеляційним судом Луганської області 24.07.2013 року було постановлено рішення про відібрання у ОСОБА_1 не позбавляючи її батьківських прав неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та передати їх бабі ОСОБА_3. Після постановлення цього рішення судом, позивач звернулася до Рубіжанського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді та сімї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були поставлені на облік, також позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 неодноразово зверталися в різні інстанції з вимогою вплинути на ОСОБА_3, яка обмежувала позивачу доступ в спілкуванні з її дітьми, але ОСОБА_3 поводилася неадекватно на думку позивача. Позивач неодноразово спілкувалася з старшою дочкою, ні в чому їй не відмовляла, купувала косметику, давала гроші на фотосвітлини для вступу в училище, купувала одяг, солодощі, спілкувалась, але коли про це дізналася ОСОБА_3 все припинилося. Діти позивача проживають з відповідачем та її чоловіком ОСОБА_10, який зловживає алкогольними напоями, влаштовує сварки, в стані алкогольного спяніння спить на вулиці, та діти все це бачать. ОСОБА_3 на дитячі гроші придбала собі господарство (свині, кози, качки, гуси, кури, корова), за яким доглядають діти, у дворі неналежні санітарні умови. Також, позивач зазначає, що вона сплачує аліменти на дітей, однак відповідач повертає їх. Позивач проживає у жилому будинку разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та його неповнолітнім сином ОСОБА_11, в будинку створені всі умови для проживання неповнолітніх дітей, позивач має постійний заробіток.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримують позов, просять його задовольнити. Додатково надали пояснення, що з моменту відібрання дітей відбулися зміни на краще, вони придбали будинок, створили в ньому гарні та комфортні умови для проживання дітей. Позивач має постійну роботу, до цього перебувала на обліку в центрі зайнятості, приймала участь у громадських роботах, сплачує аліменти дітям, відвідує молодшого сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, у дитячому центрі «Кришталик». Позивач бажає повернути дітей, але відповідач заборонила дітям з нею спілкуватися, заборонила вчителям приймати щось від позивача, постійно створює перешкоди, не дає спілкуватися з дітьми. Позивач в судовому засіданні пояснювала, що в майбутньому якщо їй повернуть дітей, вона потроху буде налагоджувати стосунки, спілкуватися з дітьми, буде уходити з роботи раніше, забирати дітей зі школи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заперечують проти позову, просять відмовити в його задоволенні. Надали пояснення, що з моменту відібрання дітей у позивача, позитивних змін у поведінці позивача не відбулося, ОСОБА_1 не приймає участі у вихованні дітей, аліменти сплачує частково, заборгованість по аліментах становить більше 40000,00 гривень, діти категорично не бажають повертатися до матері ОСОБА_1, не бажають з нею спілкуватися. Відповідач пояснила, що вона для дітей створила всі умови для їх виховання та розвитку, вона піклується про дітей, виховує їх, любить їх. Категорично заперечує проти спілкування дітей з новим чоловіком позивача (представник позивача) ОСОБА_2, але не заперечує проти спілкування дітей з позивачем, однак діти самі не бажають з нею спілкуватися та й сама позивач не приходила та не відвідувала дітей. Також, представник відповідача ОСОБА_4 пояснив, що під час слухання справи у суді, позивач не намагалася поспілкуватися з дітьми в приміщенні суду, проходила повз дітей, не звертала на них увагу, позивач в судовому засіданні говорила про налагодження стосунків з дітьми в майбутньому, але на тепер нічого не зробила. Також, представник відповідача зазначив, що умови, які були підставою для відібрання дітей у позивача, на теперішній час повністю не усунені, тому немає підстав для повернення дітей.

В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради ОСОБА_5 заперечувала проти повернення дітей позивачу, просить суд залишити дітей з опікуном ОСОБА_3, надала пояснення, що служба працює з цією родиною з 2011 року. Після відібрання дітей у позивача у 2013 році, вона дітьми не займається, аліменти сплачує несвоєчасно та не в повному обсязі. Після звернення до суду з цим позовом, позивач звернулася до дитячого центру «Кришталик» з проханням відвідувати молодшого сина ОСОБА_8, 24.08.2006 року та їй було встановлено графік побачень щотижня, але позивач тільки декілька разів відвідала молодшого сина, який з нею на контакт не пішов. З іншими дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач взагалі не намагалася встановити контакт, зв'язок між ними відсутній. Позивач не змінила свій спосіб життя, в 2015 році не зверталася до Служби за соціальним супроводом, до травня 2015 року позивач не зверталася до Служби з проханням повернути дітей. Добрі умови для проживання в будинку позивача в сімї ОСОБА_1 створені для нової сімї позивача та для її трьох дітей. Також, представник Служби у справах дітей зазначила, що вимоги позивача про повернення дітей є передчасними, за два останні роки позивач нічого не зробила для повернення дітей, налагодити побут у новому будинку це є гарним, але не є достатнім для повернення дітей, необхідно налагоджувати відносини з ними, поновлювати психологічний контакт, але з боку позивача цього не зроблено. Позивач як мати повинна зрозуміти, що без бажання дітей, їх повернення не є доцільним. Відповідач, яка є опікуном дітей позивача, створила дітям належні умови, піклується про дітей, займається їх вихованням та розвитком, забезпечила проведення операції молодшому сину позивача ОСОБА_12 та подальше його лікування. Представник Служби у справах дітей просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала показання, що позивач ОСОБА_1 є її матірю. За останні два роки проживання у баби ОСОБА_3 мати жодного разу до них не приходила, подарунків на дарувала, при зустрічах на вулиці мати не підходить до дітей, не спілкується з ними, свідок іноді бачила позивача у стані алкогольного спяніння. Мати не телефонувала свідку на її день народження на вісімнадцятиріччя, не привітала її. В дитячій лікарні взимку 2015 року перебувала сестра свідка ОСОБА_13 та одночасно в лікарні знаходився син представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_14, якого відвідувала позивач, але свою дочку ОСОБА_13 позивач не відвідала, хоча і бачила її у лікарні. Також позивач проїхала на велосипеді повз школи на святкування 1 вересня, на якому її молодша сестра ОСОБА_6 мала виступ. Позивач один раз пропонувала свідку 150,00 гривень, від яких свідок відмовилася, оскільки вона навчається та отримує стипендію 2300,00 гривень, яку віддає до сімейного бюджету. Свідок не бажає налагоджувати відносини зі своєю матірю (позивачем) ОСОБА_1, оскільки позивач покинула та зрадила її. Свідок разом з молодшою сестрою ОСОБА_6 та молодшими братами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають у баби ОСОБА_3 та діда ОСОБА_14 в трьохкімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Умови проживання гарні, одне одному допомагають, проживають дружно, баба та дід їх люблять, дід не зловживає спиртними напоями, іноді на свята випиває (а.с. 218-223 журнал судового засідання).

В судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_6, надав показання, що він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, разом з своїм батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яку він називає мамою, рідна мати свідка разом з ними не проживає. Відносини в їх родині гарні, свідка ніхто не ображає, батько свідка та позивач іноді на свята трішки випивають, батько ніде не працює не один рік, колись батько працював сторожем, він отримує пенсію, мати сплачує аліменти на свідка; позивач працює продавцем, до цього працювала прибиральницею. Умови проживання в будинку гарні, є газ, світло, вода, електроприлади. Свідку відомо, що діти позивача проживають з їх бабою, яка вигнала позивача з дому та не віддає їй дітей. З 2010 року свідок знайомий з дітьми позивача, їх родини спілкувалися, свідок з своїм батьком приходили в гості до родини позивача, між дітьми були гарні стосунки. Свідок влітку 2015 року бачив ОСОБА_10 в стані алкогольного спяніння, він лежав на дорозі, також колись свідок приходив до будинку відповідача та вона на нього лаялася. Свідку відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купували дітям подарунки та солодощі та передавали це відповідачу (а.с. 232-240 журнал судового засідання).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 надала показання, що є матірю позивача ОСОБА_1 та відповідно бабою її дітей. Свідку відомо, що діти останні два роки проживають у відповідача ОСОБА_3, яка призначена їх опікуном, діти здорові, щасливі, нагодовані, відповідач за дітьми добре доглядає, ходить на батьківські збори до шкіл, телефонує вчителям дітей, купує дітям подарунки, одяг та взуття, придбала дітям нові меблі. Відповідач з дітьми проживає у трикімнатній квартирі АДРЕСА_2, також влітку на канікулах відповідач з дітьми проживає у будинку по провулку Льва Толстого, будинок 23, де відповідач має підсобне господарство: город, курей, свиню, корову, щоб у дітей завжди були свіжі продукти. Свідок також приймає участь у догляді та вихованні дітей, допомагає відповідачу в цьому, іноді забирає дітей зі школи, часто приходить в гості до відповідача, купує дітям подарунки, спілкується з дітьми, які неодноразово говорили свідку, що їх мати не спілкується з ними, не приходить до них, не телефонує їм. Свідку відомо, що позивач за два роки не купила дітям жодної речі, не цікавиться життям дітей, можливо навіть не знає, де діти навчаються, молодший син позивача ОСОБА_12 має проблеми зі здоровям, але позивача це не цікавить, в лікуванні дитини вона участь не бере, аліменти дітям не сплачує, грошей не передає. Свідок показала, що скільки часу знає позивача, позивач завжди вживає спиртні напої (т. 1 а.с. 240-246 журнал судового засідання).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 надала показання, що є сусідкою відповідача ОСОБА_3, проживає у будинку напроти відповідача, знає позивача ОСОБА_1, яка є невісткою відповідача та матірю дітей ОСОБА_9, якій вже 18 років, ОСОБА_6, якій приблизно 13-14 років, ОСОБА_7, якому близько 10 років та ОСОБА_8, якому 7-8 років. Свідку відомо, що діти проживають у відповідача, старша онука ОСОБА_9 проживає у відповідача з трьох років, молодші діти проживають вже тривалий час, вона бачила, що діти добре одягнені, мають хороші мобільні телефони, діти завжди охайні, доглянуті, нагодовані. Свідку відомо, що відповідач з молодшим онуком ОСОБА_8 їздила до лікарні у Харків, де онуку робили операцію, зараз з онуком все добре (т. 2 а.с. 26-30 журнал судового засідання).

В ході розгляду справи судом було зясовано думку дітей позивача. Відтак, неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, пояснила, що проживає разом з сестрою ОСОБА_9, братами ОСОБА_7 та ОСОБА_8, бабою ОСОБА_3 та дідом. Мати ОСОБА_18 памятає, вона декілька разів приходила до школи, передавала для неповнолітньої ОСОБА_6 вчителям цукерки, з матірю не спілкується, бажає проживати з бабою, дідом та своєю сестрою і братами, з матірю проживати не бажає (т. 2 а.с. 4, 102 журнал судового засідання).

Неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, пояснив, що бажає проживати з бабою, з мамою проживати не бажає, давно її не бачив, додому до них вона не приходить, до школи також не приходить (т. 2 а.с. 4, 109-112).

Неповнолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, пояснив, що проживає разом з бабою, дідом, братом та сестрами, навчається в інтернаті, до якого приходила його мама, обіцяла йому телефон, але не принесла, після того приходила ще раз, стояла на вулиці і все. Бажає проживати з бабою з братом та сестрами, без мами (т. 2 а.с. 4).

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, думку неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, допитавши свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_18 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_6) ОСОБА_19 має чотирьох дітей: повнолітню дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 та неповнолітніх:

-ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2;

-ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3;

-ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно копій свідоцтв про народження неповнолітніх дітей та записів актів про їх народження, матірю дітей є ОСОБА_20, батьком ОСОБА_21 (т. 1 а.с. 92-95).

Батько дітей ОСОБА_21 помер 31.10.2012 року.

Згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_2 та ОСОБА_20 зареєстрували шлюб 02.03.2013 року та після реєстрації прізвище дружини змінено на «Шолубко» (т. 1 а.с. 153).

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 24.07.2013 року по цивільній справі № 2/425/558/13 за позовами ОСОБА_9 та прокурора міста Рубіжне Луганської області в інтересах ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відмовлено, вирішено відібрати у ОСОБА_1 не позбавляючи її батьківських прав дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та передати їх бабі ОСОБА_3; також з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на дітей у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 20 лютого 2013 року. Рішення набрало законної сили після його проголошення 24.07.2013 року (т. 1 а.с. 22-29).

Зазначеним рішенням Апеляційного суду Луганської області від 24.07.2013 року встановлено, що ОСОБА_1 не виконувала обовязків по вихованню дітей у період з 22.11.2012 року, а саме: не забирала дітей із навчального закладу, навчанням дітей не цікавилася, до школи не приходила, не утримувала дітей (не забезпечувала їх харчуванням, необхідним одягом), не приймала участі у лікуванні малолітнього сина ОСОБА_12. Проживаючи за адресою ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_1 не надала суду доказів створення умов для проживання дітей та створення дітям належних житлово-побутових умов утримання та їх нормального розвитку.

Згідно рішень Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області № 225, 226, 227, 228 від 18.06.2014 року неповнолітнім ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 наданий статус дітей, позбавлених батьківського піклування (т. 1 а.с. 107, 109, 111, 114).

Згідно рішень Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області № 249, 250, 252 від 02.07.2013 року ОСОБА_3 затверджено опікуном над неповнолітніми ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та призначено відповідальною за збереження права користування жилим приміщенням неповнолітніми за адресою: АДРЕСА_1 до їх повноліття (т. 1 а.с. 110, 112, 113).

Згідно рішення Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області № 251 від 02.07.2013 року ОСОБА_3 затверджено піклувальником неповнолітньої ОСОБА_9 та призначено відповідальною за збереження права користування жилим приміщенням неповнолітньою за адресою: АДРЕСА_1 до їх повноліття (т. 1 а.с. 108).

Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» від 25.11.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_10 як власник, ОСОБА_3 як дружина власника, онуки ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 77).

За інформацією Міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 25.02.2015 року, сімя ОСОБА_3 з метою надання психологічної підтримки та допомоги в вихованні дітей з 11.02.2013 року по 02.07.2013 року перебувала на соціальному супроводі. На думку директора центру, ОСОБА_3 має достатній виховний потенціал, відноситься до онуків з турботою, забезпечує потреби дітей, у складних ситуаціях звертається за допомогою до спеціалістів центру, приходить на консультації, виконує надані рекомендації, опікунська сімя функціонує задовільно з позитивними змінами у вихованні та розвитку дітей. Також, сімя ОСОБА_1 за власним бажанням з 26.07.2013 року по 26.12.2013 року перебувала на соціальному супроводі, метою якого було повернення дітей до матері. Під час супроводу ОСОБА_1 неодноразово надавалися рекомендації стосовно зміни її поведінки та способу життя, здійснювалися рейди з соціального інспектування по місту мешкання жінки, проводилися консультації щодо відновлення її відносин з дітьми, проте мета не була досягнута, ОСОБА_1 не спробувала змінити своє життя, не проявила наполегливості у відновленні відносин з рідними дітьми; навпаки, поведінка матері негативно впливала на психологічний стан дітей. В квітні 2014 року ОСОБА_1 виявила бажання стати на соціальний супровід з тією же метою, але їй було відмовлено з причини невиконання рекомендацій попереднього супроводу, самостійно протягом 2014 року ОСОБА_1 не намагалася відбудувати відносини з дітьми (т. 1 а.с. 170).

За інформацією Міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 21.08.2015 року, протягом 2015 року ОСОБА_1 до Рубіжанського центру за соціальною допомогою чи будь з якими питаннями не зверталася (т. 1 а.с. 173).

Згідно інформації Рубіжанської загальноосвітньої школи № 1 № 192 від 31.08.2015 року, № 270 від 01.12.2015 року ОСОБА_6, учениця 7 класу навчається у школі з першого класу, ОСОБА_7, учень 4 класу навчається у школі з 2 класу. Протягом 2012-2013, 2013-2014, 2014-2015 навчальних років ОСОБА_1 батьківські збори не відвідувала, на позакласних, позашкільних святкових і виховних заходах присутньої не була, підготовкою до навчання своїх дітей не займалася, не цікавилася успіхами дітей у школі, звязків з класними керівниками, вчителями чи адміністрацією школи не підтримувала, у вихованні дітей не приймає ніякої участі, нагадування про матір викликає у ОСОБА_6 байдужість. Діти охайно одягнені, доглянуті, забезпечені необхідним шкільним приладдям, бабуся ОСОБА_22 відвідує батьківські збори, підтримує зв'язок з класоводом у телефоному режимі, цікавиться станом справ онуків у школі, скарг на опікуна від дітей не надходило (т. 1 а.с. 171, т. 2 а.с. 75, 76).

За інформацією Комунального закладу «Рубіжанський навчально-реабілітаційний центр «Кришталик» від 25.08.2015 року ОСОБА_8 навчається у закладі з 22.09.2014 року по теперішній час. За цей період дитиною опікується його бабуся ОСОБА_3, яка забезпечує учня необхідним шкільним приладдям, одягом згідно сезону, санітарно-гігієнічними засобами, систематично дбає про здоровя дитини, відвідує батьківські збори, регулярно підтримує зв'язок з вчителями та вихователями, які працюють з дитиною, адекватно реагує на рекомендації педагогів та спеціалістів центру. Мати ОСОБА_1 не приймала участі у вихованні та розвитку дитини, не цікавилася станом його здоровя та успіхами у навчанні (т. 1 а.с. 172).

28.09.2015 року та 19.10.2015 року директор КЗ «РНРЦ «Кришталик» надала додаткову інформацію про відвідування ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_8, згідно якої за період з 01.09.2014 року по 19.10.2015 року ОСОБА_1 свого сина не відвідувала. На підставі заяви ОСОБА_1 з урахуванням режиму навчання дитини, їй було визначений час зустрічей з сином у четвер та пятницю щотижня з 16:15 до 16:45 годин, однак ОСОБА_1 відвідала сина чотири рази: 11.09.2015 року ОСОБА_8 на контакт з матірю не пішов, тікав від неї, ховався; мати ОСОБА_1 здійснювала зйомку ОСОБА_8 на планшет, що ще більше лякало дитину; 16.09.2015 року мати ОСОБА_1 намагалася налагодити контакт з сином, однак ОСОБА_8 на контакт не іде, ховається, говорить, що її боїться; 06.10.2015 року зустріч не відбулася, ОСОБА_8 був на лікарняному; 16.10.2015 року зустріч відбулася, ОСОБА_8 під час зустрічі перебував з дітьми, мати стояла та спостерігала за поведінкою сина, намагалася налагодити контакт з сином, використовувала лагідні слова, солодощів не приносила (т. 1 а.с. 203, т. 2 а.с. 20).

За інформацією директора КЗ «РНРЦ «Кришталик» від 30.11.2015 року ОСОБА_8 проживає з опікуном ОСОБА_3, школу відвідує систематично, відсутній лише з причини хвороби. Зовнішній вигляд дитини відповідає санітарним нормам, одяг відповідно віку та сезону, з боку ОСОБА_8 скарг на опікуна не поступало, опікун ОСОБА_3 забезпечує ОСОБА_8 в повному обсязі, систематично відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням онука, постійно підтримує контакт з класним керівником. Мати ОСОБА_1 за час навчання ОСОБА_8 один раз 13.11.2015 року підійшла до класного керівника та поцікавилася успіхами дитини, класний керівник ознайомила її з проблемами, надала рекомендації по встановленню взаємовідносин з дитиною, відвідання свят, батьківських зборів, надання матеріальної допомоги в забезпеченні сина, участі в добровільних благодійних батьківських внесках для розвитку центру та класу, однак з боку ОСОБА_1 жодних дій не відбулося, після бесіди з класним керівником мати до ОСОБА_8 не підійшла, на що дитина на неї образилася (т. 2 а.с. 74).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у житловому будинку за адресою: місто Рубіжне, провулок Лермонтова, будинок 29, разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 та його неповнолітнім сином ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Зазначений житловий будинок перебуває у приватній власності чоловіка позивача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 16.08.2005 року (ат. 1 а.с. 155).

Згідно актів обстеження житлово-побутових умов, які були складені 27.06.2014 року, 14.05.2015 року, 14.07.2015 року в будинку, де проживає відповідач з своєю родиною за адресою: місто Рубіжне, провулок Лермонтова, будинок 29, умови проживання добрі, відповідають санітарним нормам, є необхідні меблі, побутова техніка, електро- та газопостачання централізоване, водовідведення та водостік у будинку (т. 1 а.с. 206, 226-228).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 26.11.2015 року за адресою по провулку Лермонтова, будинок 29 в місті Рубіжне, в будинку створені умови для нормального проживання сімї ОСОБА_2 та дітей сімї ОСОБА_3, є холодна та горяча вода в будинку (бойлер 120 літрів), опалення електрообігрівачі 3 штуки, наявна побутова техніка холодильник, пральна машинка-автомат, 2 ноутбуки, 2 стаціонарні компютери. Мікрохвильова піч, пилосос, праска, пять диванів, 5 крісел, 2 шафи для одягу, письмові столи 3 штуки, підготовлені кімнати окремо для ОСОБА_22, для ОСОБА_8 та ОСОБА_22, зала для ОСОБА_15, наявні спальні місця (т. 2 а.с. 73).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, що підтверджується відповідними довідками (т. 1 а.с. 195, 196).

ОСОБА_1 з 18.07.2013 року перебуває на обліку в Рубіжанському міському центрі зайнятості як безробітна, з жовтня 2013 року по липень 2014 року отримувала допомогу по безробіттю, з якої утримувалися аліменти на користь ОСОБА_3 в загальній сумі 2116,12 гривень, також в період 2013-2015 років приймала участь у громадських та інших роботах тимчасового характеру та отримувала заробітну плату (т. 1 а.с. 21, 197-198).

Згідно виробничих характеристик Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне господарство» за 2013, 2015 роки, ОСОБА_1 зарекомендувала себе як старанний працівник, до роботи ставилася відповідально та добросовісно, претензій і зауважень з боку керівництва не було, щодо особистих якостей надання відомостей не є можливим у звязку з нетривалим періодом її роботи (т. 1 а.с. 199, 200).

Чоловік позивача ОСОБА_2, з яким вона проживає, має постійний дохід у вигляді пенсії по інвалідності, також отримує державну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_6 (т. 1 а.с. 225).

Згідно довідки-розрахунку ВДВС Рубіжанського міського управління юстиції заборгованість позивача по аліментах на дітей станом на 03.12.2015 року становить 47672,80 гривень (т. 2 а.с. 86-87).

За останнім висновком Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради № 456 від 14.12.2015 року, на теперішній час втрачений емоційний зв'язок дітей з матірю, вони не відчувають моральної та психологічної підтримки з її боку. В звязку з тим, що протягом тривалого періоду з 2014 року по теперішній час з боку матері нічого не було зроблено з питання встановлення контакту зі своїми дітьми, рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до Рубіжанського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді виконавчого комітету Рубіжанської міської ради, психологів навчальних закладів, де навчаються діти, за допомогою у вирішенні цього питання. Повернення дітей до матері є передчасним, діти морально та психологічно не готові проживати з ОСОБА_1 в її новій родині, тому слід залишити дітей на спільне проживання та виховання з опікуном ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 123-124).

За попередніми висновками Служби у справах дітей від 01.09.2015 року та від 28.09.2015 року, повернення дітей матері ОСОБА_1 не відповідає їх інтересам та може привести до загрози життя та здоровя дітей (т. 1 а.с. 174, 202).

У статті 3 Конвенції Організації Обєднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно частин 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі по тексту СК України) батькі зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя, батьки зобовязані поважати дитину.

Відповідно ч. 5 ст. 150 СК України передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування по неї.

Відповідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно ч. 3 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно частин 2, 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Отже, з вказаних норм випливає, що при вирішенні спору щодо дитини, першочерговим є забезпечення інтересів дитини, при цьому одночасно дитина має виховуватись в атмосфері любові, моралі та матеріальної забезпеченості та не може бути розлучена зі своїми батьками, крім виняткових випадків.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що діти з часу їх відібрання у матері ОСОБА_1, проживають з опікуном ОСОБА_3, яка є їх бабою по лінії батька, за адресою: АДРЕСА_1. В цій квартирі опікуном створені належні житлово-побутові умови для виховання, розвитку та проживання дітей, відносини в сімї добрі, діти допомагають дорослим, поважають одне одного, діти почувають себе спокійно та вільно. В час шкільних канікул та на вихідні діти тимчасово проживають у жилому будинку опікуна за адресою: місто Рубіжне, провулок Толстого, будинок 23, в якому також створені належні умови, діти допомагають дорослим по господарству, доглядають тварин (т. 1 а.с. 204, 205).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 має постійний заробіток та пенсію, її чоловік ОСОБА_10 має пенсію, на дітей сплачується державна допомога, нецільового використання коштів опікуном під час опіки не встановлено (т. 1 а.с. 168, 169, т. 2 а.с. 78-80).

Суд відхиляє доводи позивача та її представника, що сплачені державою кошти на дітей витрачаються опікуном не за призначенням, оскільки доказів цього справа не містить, посилання позивача про витрачання коштів дітей відповідачем на похорон її чоловіка в 2012 році не заслуговують на увагу, оскільки державну грошову допомогу на дітей відповідач стала отримувати після призначення її опікуном над дітьми з липня 2013 року.

Судом встановлено, що з часу відібрання дітей у позивача, нею та її чоловіком ОСОБА_2 створені належні побутові умови для проживання дітей у жилому будинку по провулку Лермонтова, будинок 29 в місті Рубіжне.

Зазначене суд оцінює як позитивні зміни в поведінці позивача, які є її намаганням повернути своїх дітей для спільного проживання надалі, також на користь позивача свідчить те, що вона стала на облік в центрі зайнятості, працювала на громадських роботах, приймає участь у вихованні неповнолітнього сина свого чоловіка. Разом з цим, позивачем та її представником не надано суду доказів її працевлаштування на час розгляду цієї справи.

Однак, суд зазначає, що відсутність належних побутових умов для проживання дітей та відсутність у позивача роботи не були єдиними підставами для їх відібрання та тільки усунення цих умов є достатньою підставою для повернення дітей.

При розгляді справи судом встановлено, що бажання позивача щодо повернення дітей виникало у неї періодично у липні 2013 року, у квітні 2014 року, влітку 2015 року, що підтверджується зверненнями позивача до центру соціальних служб та з цим позовом до суду, однак бажання зустрічей з дітьми виникло у неї лише у вересні 2015 року та обмежувалося декількома зустрічами з молодшим сином ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суд вважає, що така поведінка відповідача свідчить про її небайдуже ставлення до своїх дітей та про її зусилля, направлені на виконання батьківських обовязків.

Разом з цим, інших доказів про відвідування старших дітей ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_3, приймання будь-якої участі у їх вихованні позивачем суду не надано.

Крім того, між ОСОБА_1 та її дітьми відсутні позитивні стосунки, позивач не намагається налагодити контакт з своїми дітьми, усунути негативне ставлення дітей до себе, викликати у дітей бажання спілкуватися з нею.

Суд відхиляє доводи позивача та її представника про створення перешкод з боку відповідача у спілкуванні позивачу з її дітьми, оскільки справа не містить таких доказів, при цьому, судом встановлено, що позивач не зверталася ані до Служби з прав дітей, ані до суду з заявою про усунення перешкод у спілкуванні зі своїми дітьми з боку відповідача, встановлення часу побачень з дітьми, звернення до психологів чи педагогічних працівників навчальних закладів з метою відновлення контактів з дітьми.

Одночасно, суд звертає увагу сторін на те, що під час судового розгляду справи відповідач заявляла про можливість спілкування позивача з дітьми, відвідування місця проживання та навчання дітей, але сама позивач не приходить до дітей та не спілкується з ними навіть під час випадкових зустрічей у місті.

Також, у справі відсутні докази про участь позивача в житті дітей в іншій спосіб ніж виховання та спілкування, зокрема, постійне спілкування з вчителями, відвідування школи, де навчаються старші діти, участь у підготовці до шкільних свят, придбання позивачем навчального приладдя чи засобів гігієни, які можливо передати у школу для забезпечення потреб її дітей, враховуючи той факт, що позивач не позбавлена батьківських прав та на неї покладені обовязки щодо виховання та розвитку дітей.

В судовому засіданні позивач заявляла про свої наміри спілкуватися та виховувати своїх дітей, але ці дії позивач планує здійснювати в майбутньому, тому на думку суду потрібен час для перевірки дійсних намірів позивача щодо зміни її поведінки та відношення до дітей.

Суд бере до уваги думку чоловіка позивача ОСОБА_2 про те, що він також має бажання приймати участь у вихованні дітей позивача та погоджується на проживання дітей позивача в їх родині, також судом враховується думка неповнолітнього сина ОСОБА_2 ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо його згоди на проживання дітей позивача у їх спільному домі.

Факт створення позивачем належних побутових умов сам по собі та згода членів її нової сімї, за відсутності встановлення позивачем контакту з її дітьми та усунення негативного ставлення у дітей до неї, не може бути належним доказом того, що позивач змінила своє відношення до дітей по виконанню нею належним чином своїх батьківських обовязків.

Судом відхиляються вимоги позивача та її представника про застосування ч. 3 ст. 171 СК України про постановлення рішення всупереч думці дітей позивача, які заявили про небажання проживати з матірю та про своє бажання проживати з бабою, яка є їх опікуном.

Оскільки інтереси дітей є найвищим пріоритетом, зважаючи на вік дітей (ОСОБА_22 13 років, ОСОБА_22 10 років, ОСОБА_8 9 років), їх рівень розвитку, відносини дітей між собою та їх ставлення одне до одного, суд вважає необхідним врахувати думку дітей та їх бажання залишитися проживати з опікуном.

Доказів того, що на дітей вчинявся тиск, який вплинув на їх волевиявлення, справа не містить. Навпаки, в справі наявні докази, окрім думки самих дітей, про те, що вони бажають залишитися проживати з бабою, зокрема, це інформація навчальних закладів, Служби з прав дітей, показання свідків тощо.

Прохання позивача та її представника про повернення їй хоча б молодшого сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 з посиланням на ст. 23 Конвенції про права інвалідів відхиляється судом з таких підстав.

У пунктах 4, 5 статті 23 Конвенції про права інвалідів проголошено, що Держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася зі своїми батьками проти їхньої волі, за винятком випадків, коли піднаглядні судові компетентні органи відповідно до застосованих законів та процедур визначають, що таке розлучення є необхідним з огляду та вищі інтереси дитини. За жодних обставин дитина не може бути розлучена з батьками з причини інвалідності або самої дитини або одного чи обох батьків. Держави-учасниці зобовязуються у випадку, коли найближчі родичі не в змозі забезпечити догляд за дитиною-інвалідом, докладати всіх зусиль для того, щоб організувати альтернативний догляд за рахунок залучення більш дальніх родичів, а у випадку відсутності такої можливості за рахунок створення сімейних умов для проживання дитини в місцевій спільноті.

До справи сторонами не надано доказів, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, є інвалідом та був розлучений з матірю ОСОБА_1 проти своєї волі або з причин інвалідності дитини. Одночасно, під час розгляду справи судом не встановлено обставин, що відповідач неналежним чином забезпечує догляд за дитиною чи її лікування, навпаки відповідачем було забезпечено неповнолітньому ОСОБА_8 належне виховання, проживання, в тому числі й проведення йому операції та наступне лікування.

Стосовно доводів позивача та її представника про можливість укладення мирової угоди в цій справі суд зазначає, що оскільки згідно з ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами і може стосуватися лише прав та обовязків сторін, укладення мирової угоди в цій справі не є можливим з причин відмови відповідача укладати таку угоду.

Враховуючи обставини за якими діти були відібрані від позивача ОСОБА_1, суд, розглядаючи цей спір, в першу чергу виходить з якнайкращого забезпечення інтересів дітей та належних умов їх проживання, виховання та подальшого розвитку у сімї ОСОБА_3

Оскільки на даний час суд не вбачає достатніх змін у поведінці позивача щодо виконання нею батьківських обовязків щодо своїх дітей, створення умов для їх належного фізичного, інтелектуального та духовного розвитку та налагодження стосунків з дітьми, суд погоджується з висновком Служби у справах дітей, що повернення дітей їх матері ОСОБА_1 не є доцільним до налагодження контакту між ними та матірю.

Також, суд погоджується з тим, що діти не є психологічно підготовленими для проживання в родині матері з її новим чоловіком та його сином.Доказів, що позивач спроможна надати дітям необхідну любов, турботу та розуміння, забезпечити для них гармонійні умови життя в своїй новій родині до справи не надано.

Інші доводи сторони позивача не заслуговують на увагу суду, оскільки не містять інформації щодо предмету доказування по цій справі, а стосуються обставин, які виникли до часу ухвалення рішення Апеляційним судом Луганської області від 24.07.2013 року по цивільній справі № 2/425/558/13.

За встановлених обставин в цій справі, суд дійшов висновку, що на теперішній час причини, які були підставою для відібрання дітей у позивача повністю не відпали, в звязку з чим вимоги ОСОБА_1 про повернення їй дітей є передчасними, тому задоволенню судом не підлягають.

Суд вважає за необхідне розяснити сторонам у справі положення ч. 3 ст. 170 СК України, відповідно до яких, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дітей, тобто ОСОБА_1 у випадку усунення всіх причин, які перешкоджали належному виконанню нею батьківських обовязків має право звернутися до суду з позовом про повернення їй дітей.

Також, суд звертає увагу сторін на те, що відібрання дітей у ОСОБА_1 жодним чином не є підставою для перешкоджання ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні з її дітьми, наданні їм матеріальної допомоги.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволені позовних вимог про повернення дітей, тому й не підлягають задоволенню вимоги про припинення стягнення аліментів та повернення документів на дітей позивачу.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, в звязку з відмовою у позові, судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області про повернення дітей та припинення стягнення аліментів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ш. Мирошникова