У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів: Рожина Ю.М., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., з участю позивача, представника позивача ОСОБА_1, відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду від 17 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И Л А :

01 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулася в Кузнецовський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про виселення останнього з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову вказувала, що ОСОБА_2 порушує правила співжиття та систематично псує житлове приміщення та робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі.

Зазначає, що рішенням Кузнецовського міського суду від 12.11.2012 року шлюб між ними було розірвано. В судовому засіданні було встановлено, що вони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільне господарство з 2005 року. Відповідач почав пропивати свій одяг, псувати її речі, електричні прибори, знімати двері. Вона неодноразово викликала міліцію, але позитивного результату це не давало, а призвело до того, що вона ледве не втратила життя й стала інвалідом.

Вироком Кузнецовського міського суду від 04.06.2014 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. 18.06.2014 року медико-соціальною експертною комісією їй було встановлено третю групу інвалідності.

______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1363/2015 Головуючий у 1 інстанції : Незнакова І.М.

Доповідач : Григоренко М.П.

Із цих підстав просила виселити ОСОБА_2 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Кузнецовського міського суду від 17 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що після розлучення він навіть не розмовляв з позивачкою, тим більше не бив її, завдання ним тілесних ушкоджень ОСОБА_3 теж не було зафіксовано належним чином.

Зазначає, що іншого житла в нього немає, а посилання позивачки, що в нього є батьківська хата неправдиві, оскільки батько при житті переписав хату на старшого брата, який доглядає маму. А він ніякого відношення до вказаного будинку немає.

Проте, у ОСОБА_3 в м. Івано-Франківськ є батьківська хата, яка пустує.

З 21.02.2014 року він знаходився під вартою, а на даний час відбуває покарання в Полицькій виправній колонії № 76. Він працює і з його заробітної плати кошти перераховують до відділу ДВС Володимирецького РУЮ.

Зазначає, що він у 2016 році звільниться після відбуття покарання і йому не буде де жити, а без житла та реєстрації його ніхто не прийме на роботу.

Вважає, що оскаржуваним рішенням суд незаконно позбавив його житла.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

В ході апеляційного розгляду справи позивач просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 116 ЖК України і вважав встановленим, що відповідач дійсно систематично руйнував жиле приміщення, із якого позивач просить його виселити, систематично порушував правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки із матеріалів справи дійсно вбачається, що відповідач дійсно протягом тривалого часу систематично вчиняв психологічне та фізичне насильство до позивача, в зв'язку із чим остання неодноразово зверталась до правоохоронних органів і тими виносились відповідні постанови з даного приводу, в яких кожен раз констатувалось наявність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (а.с. 13-15), а постановою Кузнецовського міського суду від 22 листопада 2006 року останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, у вигляді штрафу.

Із повідомлення Кузнецовського міського відділу УМВС в Рівненській області від 21.10.2014 року слідує, що відповідач ОСОБА_2 з 21 березня 2011 року по 17 травня 2012 року перебував на обліку міськвідділу, яка особа, що вчиняє насильство в сім'ї. (а.с. 25).

По місцю проживання відповідач ОСОБА_2 характеризується негативно, як особа, що зловживає спиртними напоями та вчиняє насильство в сім'ї (а.с. 26), що також підтверджують сусіди по будинку, в якому проживають сторони у даній справі (а.с. 27).

04 червня 2014 року Кузнецовським міським судом відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у завданні позивачу тяжких тілесних ушкоджень у стані алкогольного сп'яніння, коли остання перебувала у спірній квартирі (а.с. 8).

Крім того, при розгляді даної кримінальної справи було встановлено, що відповідач з березня 2008 року перебуває на обліку у нарколога з приводу психічних і поведінкових розладів з приводу вживання алкоголю.

За таких обставин, на розсуд колегії суддів, суд першої інстанції ґрунтовно дійшов висновку, що подальше проживання відповідача у спірній квартирі може призвести до порушення конституційних прав інших мешканців цієї квартири, щодо права на життя, здоров'я, недоторканість і безпеку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Кузнецовського міського суду від 17 березня 2015 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий Григоренко М.П.

Судді : Рожин Ю.М.

Максимчук З.М.