22-ц/775/819/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Шиян В.В.
Доповідач Лоленко А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Лоленко А.В.,

суддів Пономарьової О.М., Зайцевої С.А.

при секретарі Герасимовій Г.Є.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації м. Маріуполя, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

09.07.2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована в АДРЕСА_1, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом не прийнято до уваги висновок органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації №04-11-656/1 від 14 жовтня 2014 року, яким, при вивченні доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, не встановлено фактів, які б свідчили про свідому винну поведінку відповідачки. Судом не були враховані пояснення свідків, які свідчили про бажання ОСОБА_1 спілкуватися з донькою та бажання дитини спілкуватися з матір'ю, не доведено факту ухилення відповідачки від виконання батьківських обов'язків по вихованню доньки.

Заслухавши доповідача-суддю ОСОБА_5, пояснення відповідачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_8., які просили рішення суду скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити, заперечення позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_6, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду залишити без зміни, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 19 серпня 2013 року було встановлено місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2 та стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку.

Згідно інформації головного лікаря КУ «ЦПМСБ №6» до вересня 2013 року догляд за дитиною здійснювала мати та дідусь, а з вересня 2013 року догляд за дитиною здійснював батько.

Згідно психолого-педагогічної характеристики на ОСОБА_4 наданої ОШ №10 від 24 вересня 2014 року № 856, мати ОСОБА_1 батьківські збори в 2013-2014 році не відвідувала, з класним керівником з приводу навчальних досягнень доньки не спілкувалась. Приходила до шкоди ІНФОРМАЦІЯ_3 щоб привітати ОСОБА_4 з днем народження та 1 вересня 2014 року щоб привітати зі святом. В подальшому телефонувала класному керівнику декілька разів.

Згідно висновку органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації № 04-11-656/1 від 14 жовтня 2014 року органом опіки та піклування при вивченні доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 не встановлено фактів, які б свідчили про свідому винну поведінку матері. Остаточне рішення залишають на розсуд суду.

Листом Орджонікідзевського районного центру Соціальних служб сім»ї дітей та молоді Маріупольської міської ради № 01-11-1314 від 3 жовтня 2014 року під час психологічного інтерв»ю з ОСОБА_4 було встановлено, що для нормалізації психічного стану дівчинки було рекомендоване регулярне спілкування дівчинки з матір»ю з метою налагодження стосунків та корекції психологічної травми дитини.

Суд не прийняв до уваги пояснення ОСОБА_1, що вона не могла спілкуватись з дитиною , оскільки хворіла на туберкульоз і не знала які можуть бути наслідки вказаного спілкування.

По місцю проживання відповідачка характеризується позитивно.

Судом також встановлено, що 22 серпня 2014 року ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею.

Ухвалою Орджонікіздевського районного суду м. Маріуполя від 17 лютого 2015 року позовна заява залишена без розгляду. Вказана ухвала не була оскаржена, але 06 травня 2015 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця мешкання дитини. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 21 травня 2015 року зупинено провадження по справі в зв»зку з розглядом спору про позбавлення батьківських прав.

Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд посилався на те, що діє в інтересах малолітньої дитини. Проте із вказаними висновками суду погодитися не можна у зв'язку з наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. п. 15, 16 постанови пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

З висновку органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_4 від 14.10.2014 року № 04-11-656/1 вбачається, що матір ОСОБА_1 у вихованні дитини дотримується симбіотичних відносин: прагне бути з донькою єдиним цілим, задовольнити всі її потреби, відгородити від неприємностей життя. Органом опіки та піклування при вивченні питання доцільності(недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 не встановлено фактів, які б свідчили про свідому винну поведінку матері. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на батьків, за наявності наданих документів та обставин орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради вважає, що встановлені факти не можуть бути достатньою підставою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що ОСОБА_1 категорично проти позбавлення її батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дитини, після проходження курсу лікування (туберкульоз) вона влаштувалась на роботу, позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання, погашає заборгованість по аліментам, суд дійшов до передчасного висновку про позбавлення відповідачки батьківських прав, що потягло ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам ст. ст. 213 - 214 ЦПК України та є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Всі докази, на які суд першої інстанції посилався як на підстави позбавлення батьківських прав, апеляційний суд оцінює критично, так як всі ті докази не є підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки не є доказом ухилення відповідачки від виконання батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, 2005 року народження.

Керуючись ст. ст. 303- 316 ЦПК України, колегія суддів -,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 червня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: орган опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації м. Маріуполя, про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: