Справа № 404/5772/14-ц
Номер провадження 2/404/50/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

при секретарі Гусак А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Друга Кіровоградська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва та поділ майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому позовні вимоги викладені наступним чином:

визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із захистом свого права на спадщину та поновити їх;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.01.2000 року, виданого Другою кіровоградською державною нотаріальною конторою;

перерозподілити спадкове майно та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частини житлового будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1;

зобов'язати Другу Кіровоградську державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 1/6 частини житлового будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1, яка належить на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку ОСОБА_5.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2014 року позовну заяву в частині визнання поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із захистом свого права на спадщину та його поновлення, та зобов'язання Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 1/6 частини житлового будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1, яка належить на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку ОСОБА_5, залишено без розгляду (а.с. 136-137).

Таким чином предметом даного розгляду є позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2000 року, виданого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою та визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1, що викладено у заяві від 15.09.2014 року (а.с. 53-54).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_5. З моменту народження позивач проживала зі своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. Мати позивача, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7. На момент смерті матері позивачу ще не виповнилося шести років. Після смерті матері залишилося спадкове майно, а саме: 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за вищевказаною адресою. Таким чином, позивач повинна була успадкувати 1/6 частини від спадкового майна після смерті матері, яка належала б їй за законом. Проте, нотаріусом під час оформлення спадщини вищевказаний факт не враховано. В червні 2014 року позивачу стало відомо, що будинок, в якому вона проживає разом із сином та ОСОБА_7 готується до продажу, а позивач не має жодних прав на нього. Постановою нотаріуса від 02.07.2014 року, який видавав свідоцтво про право власності, відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, оскільки свідоцтва про право власності на вищевказане спадкове майно вже видані.

Позивач та її адвокат в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача, ОСОБА_7, проти задоволення позову заперечила та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі, про що надала письмові заперечення (вх. № 520 від 12.01.2015 року, а.с. 183-184). В обґрунтування заперечень зазначено, що на момент відкриття спадщини, що є предметом спору позивач була малолітньою дитиною, оскільки їй виповнилося шість років. Крім того, зі слів ОСОБА_7 та позивача, після смерті матері вона проживала окремо зі своїм батьком за іншою адресою. Доказів того, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, в розумінні статті 549 ЦК УРСР, а також відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року, позивачем не подано. Реєстрація місця проживання позивача в будинку АДРЕСА_1 вперше відбулася лише 11.02.2012 року. Крім того, обов'язок щодо прийняття або відмови в прийнятті спадщини, що належала матері позивача та відкрилася в 1998 році, в інтересах позивача покладався на того з батьків, з яким вона проживала, тобто на її батька.

Відповідач, ОСОБА_2 підтримувала позицію відповідача, ОСОБА_7. В судове засідання, призначене на 13.02.2015 року не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 218). Причини неявки суду не повідомила.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, адвоката позивача та відповідачів та представника відповідача, ОСОБА_7, пояснення свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 від 26.08.2008 року, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, батьками позивача, ОСОБА_1 є: ОСОБА_6 та ОСОБА_5, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 2466 (а.с. 11).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7, про що свідчить свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_2 від 03.02.1998, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому, актовий запис за № 333 (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складалась з ? частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1.

На запит суду (вих. № 52408 від 16.09.2014 року) Другою Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою надано копію спадкової справи № 33 після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 90-103). З матеріалі спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини № 40 від 17.01.2000 року після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори звернулася її мати, ОСОБА_8, яка діяла від свого імені та на підставі рішення виконкому Кіровоградської міської Ради народних депутатів № 189 від 11.03.1998 року (а.с. 97) від імені неповнолітньої онуки, ОСОБА_7 (а.с. 91).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Івановою І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-30, спадкоємцями майна ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 є в рівних частках кожний: мати - ОСОБА_8, дочка - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з: ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 9, 63).

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_8, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 395, та підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 від 05.02.2001 року, виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції (а.с. 85).

З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулися ОСОБА_2, ОСОБА_7, діюча за згодою піклувальника ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 245 від 05.03.2001 року (а.с.124) та ОСОБА_10 № 504 від 15.04.2002 року (а.с. 107) (спадкова справа № 140 померлої ІНФОРМАЦІЯ_8, а.с. 106-130).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.04.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Івановою І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-798, спадкоємцями майна ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 є в рівних частинах кожний: дочка - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_10, онука - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, мати якої ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_7. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з: ? частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 14, 64, 129).

За договором дарування частини житлового будинку від 29.04.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Івановою І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-994 ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 15, 65, 66). Про що також свідчить витяг про державну реєстрацію прав № 32738066 від 29.12.2011 року, наданий Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 16, 67).

Таким чином, на даний час право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_7 по ? частці кожній.

З матеріалів справи вбачається, що спадщина відкрилася у період дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який втратив чинність з 1 січня 2004 року відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 58 Конституції України, статті 5 Цивільного кодексу України, пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при розгляді даного позову підлягає застосуванню цивільне законодавство, що діяло на момент виникнення спірних відносин.

Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 527 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно частини 1 статті 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За статтею 535 Цивільного кодексу Української РСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Таким чином, ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після смерті своєї матері, ОСОБА_5 була малолітньою та мала право на спадщину за законом.

Постановою № 1223/02-31 від 02.07.2014 року державним нотаріусом Кіровоградської міської нотаріальної контори № 2, відмовлено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 та бабусі ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8, дочка якої - ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 8). Постанова мотивована тим, що відомості про прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті вищезазначених спадкодавців в нотаріальній конторі відсутні. Після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_8 свідоцтва про право на спадщину вже видані.

За змістом пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі визнання права та визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (стаття 16 Цивільного кодексу України).

Статтею 1301 Цивільного кодексу України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року.

Відповідно до частини 3 статті 67 Закону України «Про нотаріат» в редакції від 02.09.1993 року про видачу свідоцтва про право на спадщину на ім'я неповнолітнього чи недієздатного спадкоємця державний нотаріус повідомляє органи опіки та піклування за місцем проживання спадкоємця для охорони його майнових інтересів.

Проте, померла ОСОБА_8 (бабуся позивача) при зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не повідомила нотаріуса про існування малолітньої онуки та при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7, державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину на ? частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, які належали спадкодавцю, не було враховано наявність ще одного спадкоємця по закону, що призвело до порушення майнових прав та інтересів на той час малолітньої особи.

Тому, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Івановою І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-30, порушено право на отримання спадщини іншими спадкоємцями за законом першої черги, а саме ОСОБА_1, а відтак, позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом підлягає задоволенню.

Судом не приймається до уваги заява відповідачів про застосування строків позовної давності, оскільки за статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном, зокрема, проживала спільно зі спадкодавцем. Дані обставини були підтверджені в судовому засіданні свідками.

З наданих в судовому засіданні пояснень свідка, ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_5, мати позивача була його дружиною. На момент смерті дружини їх спільній дитині, ОСОБА_1 було п'ять років. Через півроку після смерті матері, ОСОБА_6 забрав дитину проживати до себе. На момент смерті ОСОБА_5 у спірному будинку проживали ОСОБА_7, ОСОБА_2, її чоловік та ОСОБА_8. Про те, що позивач мала право на спадщину після смерті матері дізнався під час судового засідання. ОСОБА_1 відвідувала школу № 15, проживаючи по пров. Салтикова-Щедріна.

Свідок, ОСОБА_11, в судовому засіданні зазначила, що позивач в дитинстві проживала АДРЕСА_1. Свідок на даний час є дружиною батька ОСОБА_1, з яким вона познайомилася весною 1998 року. Позивача вони забрали проживати до себе в липні 1998 року. Проте, ще в 11 класі ОСОБА_1 повернулася проживати за вищевказаною адресою.

Крім того, вказані обставини не заперечувались відповідачами.

Таким чином судом на встановлена наявність підстав для застосування строків позовної давності, оскільки позивач є такою, що прийняла спадщину.

Разом з тим, щодо позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1, суд вважає за необхідне зазначити, що оформлення права на спадщину регулюється Главою 89 Цивільного кодексу України. Зокрема статтями 1296, 1297, 1298 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно пункту 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 22.02.2012 року нотаріальні дії можуть вчинюватися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених статтями 9, 53, 55, 60, 66, 72, 73, 94 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України.

Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регулюється Главою 10 вищевказаного Порядку.

Таким чином, діючим законодавством передбачено прядок оформлення спадкових прав, зокрема отримання свідоцтва про право на спадщину.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року в пункті 23 роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Постановою № 1223/02-31 від 02.07.2014 року державним нотаріусом Кіровоградської міської нотаріальної контори № 2, відмовлено ОСОБА_1, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 оскільки після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_8 свідоцтва про право на спадщину вже видані.

Однак, даним рішенням суду порушене право спадкоємця ОСОБА_1 підлягає відновленню судом шляхом визнання недійним свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 17.01.2000 року, видане Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою.

Судовому захисту у відповідності до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси частиною 5 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно є передчасною.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідачів про те, що згідно частини 1 статті 1280 Цивільного кодексу України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.

Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Тобто достатньою підставою для перерозподілу спадкового майна є вступ у спадкові відносини спадкоємця. Також слід зазначити, що ? частки спірного житлового будинку, які належали ОСОБА_8 передані іншим спадкоємцям та перейшли у власність за цивільно-правовими угодами іншим особам. За таких обставин, вирішення справи у спосіб, обраний позивачем щодо визнання права власності на даний час є неможливим.

Частиною 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про нотаріат»; статтями 524, 527, 529, 535, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР; статтями 11, 16, 1301, 1280 Цивільного кодексу України; статтями 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 17.01.2000 року, видане Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1) 121,80 грн. судового збору в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1) 121,80 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда