Справа № 628/3160/15-ц
Провадження № 2/628/1320/15
14 грудня 2015 року м. Купянськ
Купянський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Цендра Н.В.,
при секретарі Кравцовій В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Купянську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про захист прав споживача та про визнання кредитного договору та іпотечного договору недійсним, суд,
27 серпня 2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду №014/0173/74/103115/1 відповідно до умов якої, на період з 16 вересня 2010 року до 15 вересня 2011 року зменшено розмір щомісячного платежу за кредитним договором. 25 березня 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду №014/0173/74/103115/2 відповідно до умов якої, на період з 16 листопада 2011 року до 15 листопада 2012 року зменшено розмір щомісячного платежу.
В забезпечення даного кредитного договору між сторонами по справі було укладено іпотечний договір № 014/0173/74/103115/1 від 16 вересня 2008 року, у відповідності до якого, банку в іпотеку було передано трикімнатну квартиру № 24 загальною площею 65,4 кв. м., що розташована за адресою: Харківська область, м. Купянськ, сел. Купянськ - Вузловий, вулиця Ленінська, буд №28. Після підписання кредитного договору та отримання кредиту, курс долара до гривні постійно збільшується і щоб уникнути виникнення заборгованості позивач звернулась до відповідача для укладення додаткової угоди про збільшення строку кредиту.
Позивач стверджує, що відповідач по справі під час укладення кредитного договору порушив ряд нормативно правових актів, що поставило її в скрутне становище, а саме: перед укладенням кредитного договору банк не повідомив їй: інформацію, зазначену у ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та у п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 3.8 правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (затверджено постановою Правління НБУ від 10.05.2007 р. № 168).
Таким чином, позивач стверджує, що банк ввів її в оману надавши кредит в доларах США та не виконавши умови ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Тому, ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним кредитний договір № 014/0173/74/103115 від 16 вересня 2008 року, іпотечний договір № 014/0173/74/103115/1 від 16 вересня 2008 року та скасувати рішення про державну реєстрацію прав, на підставі яких до Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені записи про державну реєстрацію договору іпотеки №014/0173/74/103115/1 від 16 вересня 2008 року та про заборону відчуження нерухомого майна.
ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, за участю її представника, та наполягала на задоволенні позовних вимог.
Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі. Надав до суду ксерокопії додаткових угод №014/0173/74/103115/1 та №014/0173/74/103115/2, а також ксерокопію позовної заяви ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та додані до позовної заяви документи. Зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про отримання судових повісток. Так справа неодноразово призначалася до слухання, однак розглянута не була, оскільки на 07 жовтня 2015 року та 27 жовтня 2015 року, представник відповідача надіслав до суду заяву про відкладення судового засідання. На судові засідання призначені на 25.11.2015 року та 14.12.2015 року, відповідач отримав виклики до суду, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки (а.с. 44,47), однак у судове засідання не зявився, ніяких заперечень на позовну заяву не надав, свою позицію з приводу заявлених позовних вимог не висловив. На підставі чого, суд дійшов висновку про те, що відповідач погоджується з позовною заявою. Тому суд, враховуючи таку позицію відповідача, беручи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій встановлено, що «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку», розглянув дану справу на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, вислухавши представника позивача, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.
16 вересня 2008 року також було укладено іпотечний договір №014/0173/74/103115/1 у відповідності до якого, банку в іпотеку було передано трикімнатну квартиру № 24 загальною площею 65,4 кв. м., що розташована за адресою: Харківська область, м. Купянськ, сел. Купянськ - Вузловий, вулиця Ленінська, буд №28. Договір було посвідчено та підписано приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області і накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна (а.с. 12-18).
27 серпня 2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду №014/0173/74/103115/1 відповідно до умов якої, на період з 16 вересня 2010 року до 15 вересня 2011 року зменшено розмір щомісячного платежу за кредитним договором (а.с. 70-76).
25 березня 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду №014/0173/74/103115/2 відповідно до умов якої, на період з 16 листопада 2011 року до 15 листопада 2012 року зменшено розмір щомісячного платежу (а.с. 52-55).
На момент укладення кредитного договору ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачала, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:
1)особу та місцезнаходження кредитодавця;
2)кредитні умови, зокрема:
а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;
б) форми його забезпечення;
в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, ,в тому числі між зобовязаннями споживача;
г) тип відсоткової ставки;
ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;
д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);
е) строк, на який кредит може бути одержаний;
є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;
ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;
з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;
и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;
і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
Аналогічне положення містилося також у п. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (затверджено постановою Правління НБУ від 10.05.2007 р. № 168).
Згідно з п. 2.2 Правил інформація про платежі споживача, які зазначені в п. 2.1 Правил, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо).
П. 2.3 Правил передбачав, що у разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов'язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну.
П. 2.4 Правил вказував, що банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.
Крім того, відповідно до п. 3.8 Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору:
-попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач;
-надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Недодержання вказаного положення, а також пп. 2,3,5,6 ст. 203 ЦК України є підставою для недійсності правочину (ст.215 ЦК України).
Однією із підстав визнання кредитних договорів недійсними є укладення таких договорів в іноземній валюті без відповідної ліцензії.
Так, ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.
Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України.
Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного Банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.
Так, в матріалах справи банківська ліцензія публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» відсутня, тобто в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, відповідачем зазначена ліцензія до суду надана не була.
Крім того суд вважає, що подальше виконання кредитного договору є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у ст. 3 ЦК України принципу справедливості. Умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача споживача кредитних послуг. Несправедливими є умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, відповідач перекладає, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності виключно на позивача позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням ч. 3 ст. 13 ЦК України.
Таким чином, використання Відповідачем доларів США, як предмету кредитування, є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позивача, як споживача порівняно з відповідачем (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає право для позивача відповідно до пункту 2 статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, за своїм вибором вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним. Оскільки вимоги про визнання іпотечного договору недійсним є похідними від первісного кредитного договору зобовязання, таким чином за наявності підстав визнання кредитного договору недійсним, іпотечний договір який мав забезпечувати основне зобовязання по кредитному договору, визнається також недійсним. Тому, на підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10,11, 57, 60, 61, 157, 209, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 3, 203, 216, 230, 1054 ЦК України, Законом України Про захист прав споживачів, Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 р., суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про захист прав споживача та про визнання кредитного договору та іпотечного договору недійсним задовольнити.
Визнати недійсним кредитний договір №014/0173/74/103115 від 16 вересня 2008 року та додаткові угоди №014/0173/74/103115/1 та №014/0173/74/103115/1 від 27 серпня 2010 року та 25 березня 2011 року до кредитного договору.
Визнати недійсним іпотечний договір №014/0173/74/103115/1 від 16 вересня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №2444.
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав, на підставі якого (-их) до Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені записи про державну реєстрацію договору іпотеки №014/0173/74/103115/1 від 16 вересня 2008 року та про заборону відчуження нерухомого майна (трикімнатна квартира № 24 загальною площею 65,4 кв. м., що розташована за адресою: Харківська область, м. Купянськ, сел. Купянськ - Вузловий, вулиця Ленінська, буд №28).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів, з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлений 18 грудня 2015 року.

Суддя Купянського міськрайонного суду

Харківської області ОСОБА_5