АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року

04 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлов Олег Анатолійович, відділ опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради) про визнання іпотечного договору недійсним; за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в особі регіонального управління до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (третя особа - орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради) про виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" (треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлов О.А., відділ опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради) про визнання іпотечного договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що 17.12.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" з однієї сторони та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 з другої сторони було укладено іпотечний договір №DNUHGI, згідно якого Іпотекодержатель надав Іпотекодавцю кредит у розмірі 227 250 грн. у строки та на умовах, зазначених у Договорі про іпотечний кредит №DNUHGI від 17.12.2007 року, реєстраційний номер 4543.

На виконання умов договору Іпотекодавець передав Іпотекодержателю нерухоме майно житлового призначення, а саме: 3-х кімнатну квартиру загальною площею 70 кв.м., житловою 48,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

17.12.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим O.A. за №299 було зареєстровано в реєстрі заборону відчудження зазначеного в іпотечному договорі предмету іпотеки.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи №054809 від 17.07.2009 року було внесено зміни, а саме: змінено назву юридичної особи з ЗАТ КБ "ПриватБанк" на ПАТ КБ "ПриватБанк".

Спірний Іпотечний договір №DNUHGI від 17.12.2007 року було укладено без надання дозволу органів опіки та піклування з порушенням прав неповнолітніх та малолітніх дітей які проживали та були зареєстровані у спірній квартирі, в зв'язку з чим спірним договором порушенні їх право на користування спірною квартирою. Так, на момент отримання кредиту та укладення іпотечного договору у вказаній квартирі була зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак дозволу органу опіки та піклування на укладення іпотечного договору отримано не було.

Тому позивач просила суд визнати недійсним Іпотечний договір №DNUHGI від 17.12.2007 року, скасувати заборону внесену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим O.A. в реєстрі заборон відчуження за №.299 на предмет іпотеки, а саме 3-х кімнатної квартири №148 загальною площею 70 кв.м., житлова площа 48,3 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, скасувати запис в Державному реєстрі іпотек про обтяження предмету іпотек (а.с.3-7).

Крім того, ПАТ КБ "ПриватБанк" у грудні 2014 року звернулось до суду з зустрічною позовною заявою про виселення та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог банк посилався на те, що 17.12.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір DNUHGI на отримання грошових коштів в розмірі 227 250 грн. строком до 17.12.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір №DNUHGI від 17.12.2007 року, згідно якого відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 70 кв.м., житлова площа 48,30 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, однак відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав.

17.12.2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме кв.АДРЕСА_1. Після винесення рішення ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до відповідачів з письмовою вимогою про виселення зі спірної квартири, однак відповідачі в добровільному порядку не бажають звільнити спірну квартиру. Тому ПАТ КБ "ПриватБанк" просило суд виселити відповідачів зі спірної квартири та зняти останніх з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.111-114).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" (треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлов О.А., відділ опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради) про визнання іпотечного договору недійсним - відмовлено.

Позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі регіонального управління до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (третя особа - орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради) про виселення та зняття з реєстраційного обліку - задоволено частково.

Суд виселив ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 з кв.АДРЕСА_1.

Суд стягнув з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" сплачений судовий збір в розмірі 60 грн. 90 коп. з кожного.

В частині позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" про зняття з реєстраційного обліку відповідачів суд відмовив (а.с.193-200).

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2 та звернулась з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог про виселення, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.203-209).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині задоволення зустрічного позову про виселення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, з наступних підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається, що 17.12.2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит №DNUHGI, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 227 250 грн. строком до 17.12.2027 року зі сплатою 15% річних (а.с.57-60).

В забезпечення виконання умов договору про іпотечний кредит між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №DNUHGI, відповідно до якого Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.61-62).

17.12.2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення яким позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про звернення стягнення та виселення - задоволено. А саме в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ "ПриватБанк" за договором про іпотечний кредит №DNUHGI від 17.12.2007 року в сумі 662 920,12 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_5. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі АДРЕСА_1. Стягнуто судовий збір (а.с.63-65).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2013 року змінено в частині виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі АДРЕСА_1 та відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині (а.с.66).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи убачається, що на момент укладення договору іпотеки нотаріусу було надано довідку від 11.12.2007 року, відповідно до якої в АДРЕСА_1 серед зареєстрованих осіб неповнолітніх дітей не було.

У п.44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки або право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання іпотечного договору недійсним, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що на момент укладення іпотечного договору за спірною адресою неповнолітні діти прописані не були та дозволу органу опіки та піклування в зв'язку з цим не надавалося.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині виселення відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення громадян, які мешкають у зазначеному житловому приміщенні.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч.2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч.2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм якщо в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення без надання їм іншого постійного житла відсутні.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.03.2015 року №6-39цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом встановлено, що банку в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 і яка належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про власність на житло, виданого 18.01.1999 року (а.с.8).

Таким чином, в іпотеку банку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині задоволення зустрічного позову про виселення ухвалено з порушенням норм матеріального права, що згідно із п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року - скасувати в частині задоволення зустрічного позову про виселення.

Відмовити у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в особі регіонального управління до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (третя особа - орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради) про виселення.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: