Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/753/15-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 50 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання батька за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2015 року

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 500 грн щомісячно та безстроково. В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_2 є його дочкою. Відповідно до довідки МСЕК від 12.03.2014 р. йому встановлено другу групу інвалідності безстроково, у зв'язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Відносно ОСОБА_2 батьківських прав не позбавлений, а тому, на підставі ст.202 СК України, просив позов задовольнити.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, вважала їх необґрунтованими.

Третя особа ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги визнала та просила їх задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 203, ст. 206 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Як видно з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 є дочкою позивача ОСОБА_1 (а.с. 2).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 12.03.14 р. позивачу ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності внаслідок загального захворювання безстроково (а.с. 4).

Позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1052,66 грн на місяць (а.с.6).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що на даний час потребує матеріальної допомоги, оскільки являється інвалідом другої групи безстроково, отримує мінімальний розмір пенсії, яку фактично витрачає на покупку ліків, продуктів харчування, інших предметів першої необхідності. Вважав, що його дочка, відповідачка в справі, зобовязана сплачувати йому аліменти та брати участь у додаткових витратах, що викликані тяжкою хворобою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що кошти в розмірі 500 грн щомісячно, які він просить стягнути з відповідачки, йому необхідні для спеціального медикаментозного лікування, вартістю 1 500 грн, яке він проходить двічі на рік.

Проте, на підтвердження обставин, якими обґрунтовував свої позовні вимоги, належних та допустимих доказів позивач суду не надав.

Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України колегією суддів Безсмертному В.О. було розяснено його права та обовязки, попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте відповідних клопотань про витребування доказів позивач до суду не заявляв.

Натомість з матеріалів справи видно, що відповідачка ОСОБА_2 з 19.01.2015 р. перебувала на обліку у Коростишівському районному центрі зайнятості, у зв'язку з чим отримувала допомогу по безробіттю у розмірі 974 грн на місяць (а.с. 39, 40).

Відповідно до витягу з протоколу 43/5 засідання районної лікарсько-консультативної комісії Коростишівської ЦРЛ від 28.05.2015 р. ОСОБА_2 встановлено діагноз: токсичний гепатит неуточненого генезу ГЦН-І ст., Вегето-судинна дистонія по гіпотонічному типу, у зв'язку з чим потребує тривалого медикаментозного лікування (а.с. 42).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з вимог ст.ст.202- 206 Сімейного кодексу України та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: