Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірини Вікторівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги позивачем неодноразово уточнювались,згідно останньої редакції заяви позовні вимоги мотивовані тим, що 02 серпня 2007 року між ним ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Альфа-банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», було укладено Іпотечний договір №80001301-И, за яким в іпотеку передано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.3 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Іпотечного договору іпотекою забезпечується кожна із вимог Іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №80001301 від 02 серпня 2007року із всіма змінами та доповненнями до нього.

Зазначає, що 17 вересня 2014 року ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №36075928 та дізнався, що 11 січня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Паракудою Іриною Вікторівною було вчинено виконавчий напис №30 про звернення стягнення на квартиру №27 в будинку №29/18 по Світлицького в місті Києві, яка належить на праві власності йому - ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Посилається на те, що нотаріальна дія щодо вчинення виконавчого напису не відповідає вимогам чинного законодавства, а виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, внаслідок чого порушив його право на добровільне виконання вимог в строки та в порядку передбаченому кредитним договором та Законом, зокрема ст.ст. 7, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Зазначає, що статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Вказує на те, що згідно з Переліком для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, п. 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Звертає увагу суду на те, що із вказаних норм права вбачається, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подається оригінал нотаріально посвідченої угоди, а така заборгованість або інша відповідальність боржника має бути безспірною і не потребує додаткового доказування.

Відповідно до п.3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Зазначає, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Паракуда І.В. вимог вищевказаних норм чинного законодавства не дотрималася. В виконавчому написі приватний нотаріус посилалася на Кредитний Договір № 800001301, який Іпотекою не забезпечений. Також нею не було перевірено безспірність інформації щодо суми боргу, для вчинення виконавчого напису використано розрахунки, надані банком.

В той же час, у визначенні суми боргу за Кредитним договором №800001301 від 02 серпня 2007 року банком використовується процентна ставка у розмірі 15%, при цьому Договору чи Додатку до Договору про зміну процентної ставки у період 02.08.2014 по 27.10.2014 р.р. з 12% (за такою ставкою видавався Договір №800001301) на 15% не існує.

Додатково вказує, що приватний нотаріус також не врахувала при вчиненні виконавчого напису №30, п.10.1., п.10.3., 10.6., та 10.7 розділу 2 Кредитного договору №800001301, а тому не врахувала, що відповідальність боржника визначена у національній валюті.

Посилається також на те, що кредит повинен погашатися згідно Додатку 1 до договору - Графіку погашення заборгованості, який не визначає валюту погашення заборгованості. В свою чергу, він на підставі п.7 Пам'ятки Позичальника про можливість дострокового повернення кредитних коштів, сплатив всю суму боргу, а тому ним були виконані усі пункти Пам'ятки Позичальника та в повністю виконані зобов'язання за договором.

Зважаючи на вищевикладене, а також керуючись ст.ст. 7, 49, 50, 87-89 ЗУ «Про нотаріат» звертається з даним позовом до суду та просить суд, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №30 від 11.01.2013 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною.

В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримує з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнає, заперечує проти обставин на яких він ґрунтується, мотивуючи тим, що 10 жовтня 2012 року на адресу іпотекодавців було направлено вимоги про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, однак свої зобов'язання іпотекодавці не виконали. У зв'язку з простроченням виконання зобов'язань, забезпечених порукою, банк звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Нотаріусу були надані усі необхідні документи для вчинення напису, в тому числі і ті, що підтверджували безспірність вимог, а тому підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має. Просить в задоволенні вимог відмовити.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином. До суду надіслала заперечення, згідно яких вказала на те, що по справі підтримує ПАТ «Альфа-Банк» та просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки нею вчинено виконавчий напис з дотриманням вимог закону, після спливу 30 днів з дня направлення письмової вимоги та на підставі документів, які відповідали Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банка», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 800001301, за яким Банк надав Позивальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 40 000 доларів США, зі сплатою 12,00% річних. Кінцевий термін повернення Кредиту - 1 серпня 2022 року (а.с. 10-14).

В якості забезпечення виконання зобов'язання, 2 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки № 80001301-И, згідно умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира, адреса якої: АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

Згідно п. 6.1 Договору іпотеки банк набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання позичальником основного зобов'язання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі чи в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойку, основну суми боргу та будь-яке збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як вбачається з розрахунків заборгованості за кредитним договором, станом на 01 грудня 2012 року заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «Альфа-Банк» згідно кредитного договору № 800001301 від 2 серпня 2007 року становила 38 555,82 дол. США за кредитом та 12 579,75 дол. США по відсотках, а разом за курсом НБУ станом на 1 грудня 2012 р. - 408 726,61 грн. (а.с. 155-160).

Наявність заборгованості за кредитом відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» стала підставою для ініціювання банком процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 35 Закону України «Про іпотеку» визначає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Як вбачається з Досудових вимог від 10 жовтня 2012 року, банк звертався до іпотекодавців ОСОБА_2, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 з листом про усунення порушень та необхідність погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 38 555,82 дол. США заборгованості за кредитом, 11 853,30 дол. США заборгованості по відсоткам, 250 010,39 дол. США заборгованості по пені (а.с.176-178).

Відповідно до ч. 2 п.2.3. глави 16. Порядку вчинення нотаріальних дій письмова вимога іпотекодавцю, передбачена статтею 35 Закону України «Про іпотеку», вважається надісланою, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

З системного аналізу ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» в сукупності з іншими його нормами, а також положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій, вбачається, що законодавцем не визначено умови обов'язкового отримання Іпотекодавцем або Боржником письмової вимоги про усунення порушення, після чого Іпотекодержатель міг би розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, а визначено лише обов'язок Іпотекодержателя направити зазначену вимогу Іпотекодавцю або Боржнику.

Судом встановлено, що відповідачем вимогу ст. 35 «Про іпотеку» було виконано належним чином, що об'єктивно підтверджується наданими суду Реєстром поштових відправлень та копіями конвертів (а.с. 179-186).

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 січня 2013 року Паракудою І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 30, в якому запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири задовольнити вимоги стягувача - ПАТ «Альфа-Банк». Загальна сума заборгованості, яку необхідно перерахувати на рахунок в ПАТ «Альфа-Банк» складає 408 726,61 грн. (а.с. 148-150).

Згідно з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Аналіз зазначених норм та фактичних обставин справи свідчить про те, що при вчиненні виконавчого напису щодо звернення стягнення на майно боржника нотаріус повинен пересвідчитись та перевірити безспірність боргу боржника. Також обовязковою умовою для вчинення виконавчого напису є безспірність майнових вимог до боржника, при цьому, ця безспірна вимога не потребує додаткового доказування.

Судом встановлено, що документами на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис нотаріусом Паракудою І.В. від 11 січня 2013 року про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, були: заява ПАТ «Альфа-Банк» про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки; копія кредитного договору №800001301 від 2 серпня 2007 року, укладеного між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2; копія Договору іпотеки від 2 серпня 2007 року, досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, Реєстр поштових відправлень з відміткою поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення; розрахунок заборгованості по кредитному договору № 800001301 від 2 серпня 2007 року; виписка за кредитним договором (а.с. 148-201).

Суд дослідивши зміст вищезазначених документів приходить до висновку, що відомості які викладені в них свідчать, що сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису була безспірною, так само як і не минув строк вчинення виконавчого напису встановлений ст. 88 ЗУ «Про нотаріат».

Позивачем же в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зворотнє, а ті які надані, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки об'єктивно спростовуються в сукупності матеріалами справи та встановленими в судовому засіданні обставинами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у ПАТ «Альфа-Банк» були наявні всі передбачені законом підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса, а сам спірний виконавчий напис був вчинений нотаріусом у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням викладеного, а також того, що судом встановлено, що у ПАТ «Альфа-Банк» були наявні всі передбачені законом підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса, а сам спірний виконавчий напис був вчинений нотаріусом у відповідності до вимог чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача у правовідносинах, які склалися між ним, відповідачем та третьою особою.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про іпотеку», Постанови КМ України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22.02.2012 року № 296/5, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірини Вікторівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко