Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Черкаська міська рада, про виділення в натурі частини домоволодіння і встановлення порядку користування земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - Черкаська міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою

за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 5 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 2 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на обґрунтування якого зазначала, що на підставі договору від 6 листопада 2002 року вона отримала у дар від ОСОБА_6 21/50 частку (42 %) житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1, співвласниками якого є відповідачі.

Рішенням Черкаського міськвиконкому № 536 від 11 квітня 1953 року для спільного обслуговування указаного домоволодіння було виділено земельну ділянку площею 1 071 кв. м у постійне користування та 23 кв. м - у тимчасове. На момент виникнення первинних часток у праві власності на домоволодіння дарувальнику ОСОБА_6 належало 3/4 частини житлового будинку та земельної ділянки, яка відповідала розміру частки у праві власності на будинок, а ОСОБА_7 належала ј частина цього майна. Згодом відповідачами належну їм частину будинку було переобладнано шляхом її збільшення, у зв'язку з чим вони вважають, що збільшилася й їхня частка у праві власності на земельну ділянку, необхідну для його обслуговування.

Посилаючись на те, що розмір земельної ділянки, якою вона користується, повинен відповідати розміру первинної частки (3/4) дарувальника у домоволодінні ОСОБА_6, позивач просила встановити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, виділивши їй у користування земельну ділянку розміром 820, 5 кв. м.

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ в натурі частки домоволодіння та встановлення порядку користування земельної ділянки. Зазначала, що у 1990 році отримала в дар від ОСОБА_4 3/20 (15/100) частки домоволодіння по АДРЕСА_1, співвласниками є ОСОБА_4 - 43/100 частки та ОСОБА_3 - 42/100 частки. Просила виділити їй в натурі та визнати за нею право власності на 15/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 із майна, що є у спільній частковій власності, а саме: кімнату літ. 1-2, площею 14 кв. м та встановити порядок користування земельною ділянкою, виділивши їй 15 % від загальної площі земельної ділянки для обслуговування належної частки будинку.

ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування земельною ділянкою у відповідності до часток у домоволодінні. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідачі є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1. ЇЇ частка у домоволодінні становить 43/100, тобто 43 % відповідно до свідоцтва на право приватної власності на житло від 14 листопада 1986 року, частка ОСОБА_3 становить 42/100, тобто 42 %, частка ОСОБА_5 становить 15/100, тобто 15 %. Земельна ділянка виділена для постійного користування становить 1071 кв. м та для тимчасового користування становить 23 кв. м. До цього часу між співвласниками не було укладено угод щодо порядку користування земельною ділянкою. Просила встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до часток кожного із співвласників у домоволодінні.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 5 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 2 липня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1, відповідно до варіанту № 4 судової будівельно-технічної експертизи № 19-БТ від 30 квітня 2013 року, виділено ОСОБА_3 земельну ділянку площею 796, 5 кв. м (на план-схемі зображено зеленим кольором), ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділено земельну ділянку площею 265, 5 кв. м (на план-схемі зображено червоним кольором). Для забезпечення доступу ОСОБА_3 для обслуговування зовнішньої стіни житлового будинку "А-І" та співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до власної земельної ділянки виділено ділянку спільного користування площею 8,0 кв. м (на план-схемі зображено жовтим кольором).

У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 й встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 2 судової експертизи від 28 лютого 2014 року № 1/СЕ.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що спірне домоволодіння належало батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 4 грудня 1940 року (а. с. 176-177).

Рішенням Черкаського міськвиконкому № 536 від 11 квітня 1953 року для спільного обслуговування указаного домоволодіння було виділено земельну ділянку площею 1 071 кв. м у постійне користування та 23 кв. м - у тимчасове.

Згідно договорів дарування від 4 серпня 1956 року та від 7 липня 1964 року, довідки Черкаського БТІ № 6503 від 10 грудня 1983 року, право власності на ѕ частки будинку АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_6, а на ј частку - до ОСОБА_4 (а. с. 86-91, 171-172).

Рішенням Соснівського райвиконкому № 433 від 4 липня 1983 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було надано дозвіл на добудову до житлового будинку коридору, кухні та жилої кімнати загальним розміром 4, 0х9, 5 м, облицювання будинку цеглою із заміною покрівлі замість приміщення літ. 1-1.

Рішенням Соснівського райвиконкому № 738 від 28 грудня 1983 року ОСОБА_6 дозволено добудову веранди та кухні загальним розміром 4, 5х4, 5 м, у зв'язку з розподілом будинку. На зміну рішення Соснівського райвиконкому № 433 від 4 липня 1983 року на підставі рішення Соснівського райвиконкому № 224 від 20 квітня 1984 року ОСОБА_4 дозволено замість приміщення літ. 1-1 добудову коридору, кухні та двох житлових кімнат загальним розміром 4х11.

Після перебудови за взаємною згодою співвласників здійснено перерахунок часток у домоволодінні АДРЕСА_1. Відповідно до рішення Черкаської міської ради народних депутатів № 460 від 25 вересня 1986 року частка ОСОБА_4 (ОСОБА_4.) у праві власності на будинок становила 29/50, ОСОБА_6 - 21/50, про що 14 листопада 1986 року житлово-експлуатаційним відділом виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів видано свідоцтва про право власності указаних осіб на будинок у частках 29/50 - ОСОБА_4 та 21/50 - ОСОБА_6

Відповідно до договору від 6 липня 1990 року ОСОБА_7 подарувала 3/20 частки будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (а. с. 29-30).

За договором дарування від 6 листопада 2002 року ОСОБА_6 подарувала належну їй 21/50 частку ОСОБА_3 (а. с. 7).

При визначенні порядку користування земельною ділянкою між сторонами, суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із часток ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у спільній власності на будинок, які ними було прийнято у дар у 1956 та 1964 році, та виділив у користування ОСОБА_3 як набувачу від ОСОБА_6 земельну ділянку, відповідну ѕ часткам у праві власності на будинок, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку у розмірі, пропорційному ј частці у праві на будинок.

Із висновками суду погодитися не можна, оскільки вони ґрунтуються на неповному з'ясуванні обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Крім того, суд не врахував правила дії актів цивільного законодавства у часі та застосував до спірних правовідносин матеріальний закон, який не діяв на момент їх виникнення.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у редакції, чинній станом на момент прийняття ОСОБА_3 у дар 21/50 часток будинку, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У договорі дарування (п. 7) від 6 листопада 2002 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, зазначено про те, що сторонам роз'яснено зміст ст. ст. 120, 125, 126 ЗК України (а. с. 7).

За ст. 90 ЗК УРСР 1970 року (діяла на момент перерахунку часток у домоволодінні між ОСОБА_6 та ОСОБА_4.) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить у користування всіх співвласників будівлі. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених ст. 88 цього Кодексу.

Особи, яким належить будинок на праві спільної власності,

користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею

визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в

спільній власності на будинок.

Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою.

Угода про порядок користування земельною ділянкою є

обов'язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок.

Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не

досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому ст. 167 цього Кодексу (ст. 91 ЗК УРСР 1970 року).

Наведені норми свідчать про те, що порядок користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру часток у спільній власності на будинок.

Разом з тим, обставини про те, який порядок користування спірною земельною ділянкою склався між ОСОБА_6 та ОСОБА_4: відповідно до їх часток у спільній власності на будинок до його перебудови чи після перерахунку часток у 1986 році; чи свідчить перерахунок часток у спільній власності на будинок про згоду співвласників цього будинку на зміну порядку користування землею відповідно до нових часток та, як наслідок, обставини про те, у якій частці (21/50 чи ѕ) право користування землею перейшло від ОСОБА_6 до обдаровуваної ОСОБА_3 у зв'язку з цим у справі не встановлені.

Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 18-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил.

У справі, що розглядається, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 4 лютого 2014 року було проведено експертизу, за висновками якої від 28 лютого 2014 року № 1/СЕ експертом запропоновано 3 варіанти порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток співвласників: ОСОБА_3 - 21/50, ОСОБА_5 - 3/20, ОСОБА_7 43/100 (а. с. 129-132).

Згідно ч. ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

Разом з тим, висновків щодо оцінки експертного висновку від 28 лютого 2014 року № 1/СЕ, мотивів його відхилення та перевагу висновків судової будівельно-технічної експертизи від 30 квітня 2013 року № 19-БТ, проведеної у межах розгляду іншої справи за участю тих самих осіб, зміст оскаржуваних судових рішень не містить.

Крім того, виділивши земельну ділянку у спільне користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суди не звернули уваги на те, що зустрічні позивачі заявляли про роздільне користування земельною ділянкою відповідно до часток у праві власності на будинок. Обставин про неможливість встановлення такого порядку користування земельною ділянкою суди не встановили та вирішили справу у цій частині із порушенням вимог ст. ст. 11, 303 ЦПК України.

Доводів на скасування оскаржуваних судових рішень у частині вирішення позову ОСОБА_5 про виділ в натурі частки домоволодіння у касаційній скарзі не наведено, підстави, передбачені ч. 3 ст. 335 ЦПК України, відсутні, а тому в цій частині ухвалені рішення залишаються без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

В іншій частині оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

У частині вирішення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділення в натурі частини домоволодіння рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 5 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 2 липня 2014 року залишити без змін.

В іншій частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 5 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 2 липня 2014 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко