УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмільникхлібопродукт» про відшкодування моральної шкоди, завданої взаємодією джерел підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 20 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2014 року; за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 20 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (далі - ПАТ «УСК «Гарант-Авто»), ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмільникхлібопродукт» (далі - ТОВ «Хмільникхлібопродукт») про відшкодування моральної шкоди, завданої взаємодією джерел підвищеної небезпеки.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що 10 листопада 2005 року близько 07 год. 30 хв. на 215 км + 700 м автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ, між населеними пунктами Градизьк-Кагамлик, сталася ДТП, в результаті якої загинула ОСОБА_9, яка доводиться позивачам донькою та онукою.

Зазначали, що ОСОБА_8, керуючи автомобілем ВАЗ 21150, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить виконкому Кременчуцької міської ради, та перебуваючи з останньою в трудових правовідносинах, перевозячи на задньому пасажирському сидінні автомобіля ОСОБА_9, на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_10, рухаючись в колоні автомашин у напрямку м. Києва, в складних погодних умовах, під час туману, побачивши, що автомобіль Iveco 50с13, державний номерний знак НОМЕР_2, який рухався в попутному з ним напрямку (в сторону м. Києва), почав його обганяти, і він також, не впевнившись, що проїзна частина вільна для здійснення маневру, почав здійснювати обгін, вважаючи, що зустрічний автотранспорт відсутній. Маневр обгону здійснював, пересуваючись по зустрічній полосі руху, слідуючи за автомобілем Iveco 50с13, державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_11

Однак в обставинах обмеженої оглядовості автомобіль Iveco 50с13, державний номерний знак НОМЕР_2, правою боковою частиною контактував із зустрічним транспортом, а саме: з передньою боковою частиною автомобіля Камаз 5320, державний номерний знак НОМЕР_3, який належить ТОВ «Хмільникхлібопродукт», під керуванням ОСОБА_12, внаслідок чого автомобіль Iveco 50с13 занесло в кювет.

Автомобіль ВАЗ 21150, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_8, який їхав за автомобілем Iveco 50с13 по зустрічній смузі руху, порушивши вимоги пп. «г» п. 14.6 Правил дорожнього руху України, згідно з яким обгін заборонено у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках дороги з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості, здійснив своєю передньою частиною зіткнення з передньою частиною автомобіля Камаз 5320, державний номерний знак НОМЕР_3, який рухався йому назустріч.

Унаслідок такого зіткнення пасажири автомобіля ВАЗ 21150, державний номерний знак НОМЕР_1, отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

Потерпіла ОСОБА_9 у шоковому стані, з тілесними ушкодженнями продовжувала перебувати в автомобілі ВАЗ 21150, державний номерний знак НОМЕР_1, задні двері якого були заблоковані від удару, внаслідок чого спроби дістати її з автомобіля та відвести в безпечне місце виявилися марними.

Через декілька хвилин після зазначеної аварії водій автомобіля МАЗ 54329, державний номерний знак НОМЕР_4, ОСОБА_7, який рухався у напрямку м. Києва, не витримав безпечної швидкості руху, в умовах обмеженої оглядовості із-за туману, допустив зіткнення правою частиною напівпричепа з задньою частиною автомобіля ВАЗ 21150, державний номерний знак НОМЕР_1, у якому на задньому пасажирському сидінні перебувала ОСОБА_9, після чого автомобіль з'їхав у кювет та перевернувся. Під час ДТП ОСОБА_7 керував автомобілем за довіреністю від власника автомобіля ОСОБА_13 та перебував у трудових відносинах з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6

У результаті ДТП ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, які призвели до її смерті.

Позивачі зазначали, що викладені обставини підтверджуються матеріалами кримінальної справи, яка розглянута Глобинським районним судом Полтавської області з постановленням обвинувального вироку від 21 грудня 2011 року стосовно ОСОБА_8, а щодо ОСОБА_7 було застосовано Закон України «Про амністію» та постановою суду від 21 грудня 2011 року його звільнено від кримінальної відповідальності та справу закрито.

Указували, що шкода потерпілій була завдана внаслідок спільних дій водія автомобіля ВАЗ 21150, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_8 та водія автомобіля МАЗ 54329, державний номерний знак НОМЕР_4, ОСОБА_7

У процесі судового розгляду позивачі неодноразово уточнювали свої позовні вимоги, визначалися з колом осіб, які беруть участь у справі, та остаточно просили стягнути солідарно з відповідачів: Кременчуцької міської ради Полтавської області, виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, ПАТ «УСК «Гарант-Авто», ОСОБА_6 завдану смертю ОСОБА_9 моральну шкоду на користь ОСОБА_3 у розмірі 300 тис. грн, на користь ОСОБА_4 - 300 тис. грн та на користь ОСОБА_5 - 300 тис. грн.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2014 року до участі в справі як співвідповідача залучено ПАТ «УСК«Гарант-Авто».

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 21 травня 2014 року до участі в справі як співвідповідача залучено ТОВ «Хмільникхлібопродукт».

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 20 червня 2014 року за заявою представника позивачів ОСОБА_14 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в частині позовних вимог, заявлених до відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 20 червня 2014 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «Хмільникхлібопродукт» у зв'язку з ліквідацією юридичної особи.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 20 червня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 35 тис. грн.

Стягнуто солідарно з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 35 тис. грн.

Стягнуто солідарно з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 75 тис. грн.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2014 року зазначене судове рішення в частині задоволення позову до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про відшкодування моральної шкоди та в частині стягнення з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь держави судового збору скасовано та у позові в цій частині відмовлено.

Виключено із резолютивної частини рішення слово «солідарно».

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити та задовольнити позов у повному обсязі. При цьому заявники посилаються на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у позові до нього.

Касаційна скарга ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та касаційна скарга ОСОБА_6 підлягають відхиленню з таких підстав.

Суд першої інстанції, стягуючи солідарно з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 35 тис. грн., на користь ОСОБА_4 - 35 тис. грн. та на користь ОСОБА_5 - 75 тис. грн, зазначав, що відповідальність має нести Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, з яким водій ОСОБА_8 перебував у трудових відносинах, та ОСОБА_6, з яким водій автомобіля МАЗ 54329 -ОСОБА_7 - перебував у трудових відносинах.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та в частині стягнення з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь держави судового збору, зазначав наступне.

Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок винних дій водія ОСОБА_7, який здійснив наїзд на транспортні засоби, що стояли.

Відповідно до вироку Глобинського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2011 року ОСОБА_8, який перебував у трудових відносинах з виконкомом Кременчуцької міської ради, був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Своїми діями він заподіяв потерпілому ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком, на який посилався місцевий суд, не встановлено вини ОСОБА_8 в заподіянні ОСОБА_9 тілесніх ушкоджень, які призвели до її смерті.

З матеріалів кримінальної справи № 1-1/11 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України вбачається, що смерть ОСОБА_9 була спричинена внаслідок дій ОСОБА_7, який, рухаючись в напрямку м. Києва та керуючи автомобілем МАЗ 54329, державний номерний знак НОМЕР_4, що належав за дорученням приватному підприємцю ОСОБА_16, та працюючи в останнього водієм за трудовим договором, у складних погодних умовах, під час туману, не діючи відповідно до вимог п. п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21150, що належав виконкому Кременчуцької міської ради під керуванням водія ОСОБА_8 і знаходився на проїзній частині дороги з причини ДТП, яка мала місце за декілька хвилин до цього. Унаслідок причинного зв'язку з пригодою та невиконанням ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України пасажир автомобіля ВАЗ 21150 - ОСОБА_9 - отримала тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили її смерть.

Відповідно до п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеною небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовується в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених ст. 1166 ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Так, транспортний засіб, що не рухається, не може розглядатись як предмет, що створює підвищену небезпеку, при наїзді на нього іншого транспортного засобу.

За вищевказаних обставин Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради, з яким перебував у трудових відносинах ОСОБА_8, не може нести цивільно-правову відповідальність за смерть ОСОБА_9

Сам по собі факт перебування потерпілої в автомобілі, що не рухався, та скоєна перед цим ДТП не свідчать про наявність підстав для покладення цивільно-правової відповідальності та наявності прямого причинного зв'язку між діями водія ОСОБА_8 та фактом смерті потерпілої ОСОБА_9

Під час ДТП ОСОБА_7 керував автомобілем за довіреністю від власника автомобіля ОСОБА_13 та перебував у трудових відносинах з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 згідно з трудовим договором від 10 травня 2005 року.

У наведеній вище постанові пленуму зазначено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст. ст. 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обов'язків.

Оскільки смерть ОСОБА_9 заподіяна саме діями ОСОБА_7, то завдану моральну шкоду повинен відшкодовувати лише ОСОБА_6, з яким ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах.

Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, ОСОБА_6 припинив підприємницьку діяльність з 27 липня 2006 року.

Відповідно до вимог ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Ураховуючи, що зобов'язання з відшкодування моральної шкоди виникло в час, коли ОСОБА_6 був суб'єктом підприємницької діяльності, межі його відповідальності поширюються на все його майно, що не суперечить вимогам закону та покладення цієї відповідальності на ОСОБА_6 як на фізичну особу.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, вважає їх законними і обґрунтованими, з огляду на що не вбачає підстав для скасування ухваленого ним рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Т.О. Писана

Г.В. Юровська