Номер провадження: 22-ц/785/9570/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі - Коноваленко Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", третя особа: ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору, додаткових договорів, договору поруки та додаткового договору, іпотечного договору, виключення записів з реєстру заборони відчуження і реєстру заборони іпотек майна, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою,

ВСТАНОВИЛА:

04.09.2014 року, товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Банк" (далі-Банк) звернулось із позовом про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором і договором поруки із позичальника та його поручителя у сумі 35 503,31 доларів США еквівалент 483 280,67 гривень.

Позов обгрунтовано тим, що 08.10.2007 року між Банком і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за умовами якого Банк надав кредит у сумі 50 750 доларів США на строк до 08.10.2017 року зі сплатою 13, 99% річних. 19.10.2010 року і 03.10.2012 року між Банком і позичальником укладені додаткові договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 08.10.2007 року. У забезпечення виконання зазначеного кредитного договору, між Банком і ОСОБА_3 08.10.2007 року укладено договір поруки, а 03.10.2012 року додатковий договір до договору поруки.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконувала умови зобов'язання, станом на 27.05.2014 року має місце заборгованість з повернення кредиту та сплати відсотків, крім того, позивач нарахував пеню за прострочення виконання зобов'язань, позичальник і поручитель є солідарними боржниками, позивач просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала і звернулась із зустрічним позовом про розірвання кредитного договору, договору поруки і додаткових угод, а також іпотечного договору, виключення записів з реєєстрів заборони відчуження та іпотек з тих підстав, що кредитний договір укладено без врахування валютних ризиків, нестабільної політичної та економічної ситуації в країні.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав і звернувся із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою у зв'язку з тим, що 19.10.2010 року укладено додатковий договір до кредитного договору, яким Банку надано право збільшувати процентну ставку на 4% , однак поручитель не був повідомлений про збільшення його обсягу відповідальності.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.09.2015 року позов Банка задоволено, у зустрічних позовах відмовлено: суд стягнув солідарно з відповідачів на користь Банка заборговність за кредитним договором від 08.10.2007 року у сумі 35 503,31 доларів США, 230,56 гривень, всього еквівалент 920 423,91 гривень, а також судовий збір у рівних частках.

В апеляційній скарзі відповідачі просять рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову Банку у позові і про задоволення зустрічних позовів, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом вимог ст. 559 ч.1 ЦК України.

У засіданні колегії суддів: представники відповідачів скаргу підтримали.

Представник позивача і відповідачі у засідання колегії суддів не з'явились.

Рішення суду першої інстанції у частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у частині на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3.4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального

права.

Позивач просив стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором із позичальника ОСОБА_2 і її поручителя ОСОБА_3 на підставі кредитного договору від 08.10.2007 року, дотаткових договорів та договору поруки від 08.10.2007 року у сумі 35 503,31 доларів США, 230,56 гривень.

Між сторонами виникли правовідносини із зобов'язання, які регулюються нормами ЦК України.

Встановлено, що 08.10.2007 року між Банком і ОСОБА_2 укладено кредитний договір на суму 50 750 доларів США на строк до 08.10.2017 року зі сплатою фіксованого відсотку 13,99% річних. 19.10.2010 року і 03.10.2012 року між Банком та ОСОБА_2 укладені додаткові договори до кредитного договору, якими внесено зміни та доповнення до кредитного договору, зокрема за додатковою угодою від 19.10.2010 року внесені зміни пов'язані зі збільшенням процентної ставки до кредитного договору та договору страхування - фіксованої процентної ставки чи фіксованого відсотку (в залежності від виду процетної ставки, що застосовується за кредитним договором (плаваюча фіксована процентна ставка)) до 4% . При цьому, умови додаткової угоди від 19.10.2010 року не були змінені чи скасовані додатковим договором від 03.10.2012 року (а.с.7-20).

У забезпечення виконання кредитного договору, 08.10.2007 року між Банком і ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого він зобов'язався, як солідарний боржник, відповідати разом із позичальником за невиконання останнім умов основного зобовязання. 03.10.2012 року між Банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до договору поруки ( а.с.22-24).

За змістом ст. 559 ч. 1 ЦК України, порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Наведене свідчить про те, що припинення поруки можливе у разі зміни умов основного зобов'язання, що здійснені без згоди поручителя і які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема підвищення процентів.

Оскільки у договорі поруки від 08.10.2007 року між Банком та ОСОБА_3 не передбачені умови про можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, з матеріалів справи не вбачається, що Банк проінформував поручителя стосовно збільшення розміру його відповідальності відповідно до додаткової угоди від 19.10.2010 року між Банком та позичальником, між Банком та поручителем 19.10.2010 року не укладалась окрема додаткова угода про збільшення процентної ставки, у розумінні ст. 559 ч.1 ЦК України, договір поруки припинив свою дію 19.10.2010 року.

Порука припиняється навіть якщо Банк не скористався своїм правом на збільшення відсоткової ставки.

Встановлення Банком додаткових умов та підстав для збільшення відсоткової ставки за відсутності на це згоди поручителя, є підставою для припинення поруки за ч.1 ст. 559 ЦК України, тобто у даному випадку має преклюзивний характер.

У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою з підстав ст. 16 ч.2 п.1 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання припиненним договору поруки від 08.10.2007 року підлягає задоволенню.

Оскільки договір поруки припинив свою дію 19.10.2010 року, вимоги Банка про стягнення із поручителя заборгованості у солідарному порядку задоволенню не підлягають, у зв'язку з чим колегія суддів відмовляє Банку у позові про стягнення зі ОСОБА_3 у солідарному порядку заборгованості у сумі 35 503 доларів США, 230,56 гривень, а всього в еквіваленті 940 423,91 гривень.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд, задовольняючи позов у частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 08.10.2007 року із позичальника ОСОБА_2 виходив з того, що між Банком і позичальником існують зобов'язання, позичальник належним чином не виконує зобов'язання, допустила заборгованість з повернення кредиту і сплати процентів за користування грошовими коштами.

Висновок суду у цій чатстині відповідає обставинам справи і вимогам закону - ст.ст. 526, 527, 530, 611, 1048-1050, 1054 ЦК України.

Встановлено, що 08.10.2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у сумі 50 750 доларів США на строк до 08.10.2017 року зі сплатою 13,99% річних за користування кредитними коштами, Крім того, сторони 19.10.2010 року і 03.10.2012 року уклали додаткові угоди до кредитного договору (а.с.7-20).

Станом на 03.10.2012 року /час укладення додаткового договору/ сума непогашеного кредиту становила 33 209,88 доларів США.

Станом на 27.05.2014 року має місце заборгованість з повернення кредиту і сплати відсотків, крім того, Банк нарахував пеню за порушення зобов'язання, а вьсого заборгованість станове 35 503,31 доларів США (а.с.77,77 зворот).

З огляду на те, що між Банком і ОСОБА_2 існує зобов'язання з повернення кредитних коштів, має місце зборгованість з повернення кредиту та процентів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення заборгованості із позичальника ОСОБА_2

Правильним є і висновок суду першої інстанції про необгрунтованість зустрічних вимог ОСОБА_2про розірвання кредитного договору та додаткових угод до нього, а також договору поруки й іпотечного договору.

Доводи відповідачки ОСОБА_2 про те, що: позичальник при укладенні договорів не могла передбачити зміну істотних обставин, зокрема зміну курсу долара США; Банк, з врахуванням обставин, міг реструктуризувати кредитну заборгованість; зміна обставин є однаково негативною, як для Банка, так і для позичальника; мають місце істотні обставини для розірвання договорів - не заслуговують на увагу.

ОСОБА_2, 08.10.2007 року, укладаючи кредитний договір у доларах США могла і повинна була усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, а також те, що зміна цього курсу може настати у майбутньому, у зв'язку з чим повинна була враховувати підвищення валютного ризику за її зобов'язаннями перед Банком.

Пунктом 3.5 додаткового договору №2 від 03.10.2012 року позичальник прийняла на себе ризик виконання умов договорів при істотній зміні обставин, якими керувались сторони при укладенні договорів (а.с.16-18).

Рекструктуризація боргів, у даному випадку, це право, а не обов'язок Банка.

Зменшення прибутків ОСОБА_2 не є форс-мажорними обставинами, а фінансова криза не є явищем, яке відноситься до непереборної сили, що позбавляють позичальника можливості виконувати зобов'язання і відповідно не є підставами для розірвання кредитного та іпотечного договору, додаткових угод, договору поруки.

Приймаючи до уваги, що рішення суду у частині відмови у задоволенні позову про припинення поруки, а також у частині стягнення заборгованості із поручителя не відповідає обставинам справи і вимогам закону, рішення суду у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення. Рішення суду у частині стягнення заборгованості зі ОСОБА_2підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.п.1, 2, 308, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2015 року у частині стягнення солідарно зі ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" заборгованості у сумі 35 503 доларів США еквівалент 940 423,91 гривень та 230,56 гривень за кредитним договором від 08.10.2007 року, відмови у позові про визнання договору поруки від 08.10.2007 року припиненим, стягнення судового збору- скасувати.

Визнати припиненим договір поруки від 08.10.2007 року між публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" і ОСОБА_3.

Відмовити публічному акціонерному товариству "ОТП Банк" у позові до ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором від 08.10.2007 року та договором поруки від 08.10.2007 року.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2015 року у частині стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 08.10.2007 року та судового збору - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Н.Д. Плавич